Справа № 826/16121/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
м. Київ К/800/23060/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.02.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 р.

у справі №826/16121/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Девелопмент
Констракшн Холдінг»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Девелопмент
Констракшн Холдінг» (далі-позивач)
звернулось з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(далі-відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.02.2014 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 р.,
адміністративний позов задоволено
повністю, визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення від 15.04.2013 р. №, №,
№ та №, присуджено з
Державного бюджету України за рахунок
бюджетних асигнувань за зобов'язаннями
відповідача на користь позивача
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2 294,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове, яким повністю відмовити у
задоволенні позову.

Позивач надіслав на адресу суду
касаційної інстанції письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких проти
вимог останньої заперечує та просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

У період з 11.02.2013 р. по 25.03.2013 р.
податковою інспекцією була проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 р. по
31.12.2012 р., за результатами якої складено
акт від 01.04.2013 р. № 1073/22-205/34481556.

Зазначеною перевіркою було
встановлено порушення позивачем пп.
14.1.257 п. 14.1 ст.14, п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, пп.
135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2, 138.5 ст. 138, пп.139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового
кодексу України, у результаті чого
встановлено завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування від
усіх видів діяльності на 7 967 664, 00 грн.,
порушення пп. 199.1 та 199.3 ст. 199
Податкового кодексу України, у
результаті чого завищено від'ємне
значення на 69 658,00 грн. та заниження на
суму 285 548,00 грн.

На підставі встановлених порушень
контролюючим органом були прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення
від 15.04.2013 р. № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 1 724 120,00
грн., у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на 344
824,00 грн., № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування від усіх видів
діяльності податком на прибуток за 2012
рік на 7 967 664,00 грн., № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на загальну суму 356 935,00 грн., у тому
числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 71 387,00 грн. та №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення рядка 24 декларації з податку
на додану вартість за грудень 2012 року
на 69 658,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, під час
перевірки скоригованого валового
доходу позивача, відображеного у
податковій звітності за 3-4 квартали 2011
р. та за 2012 р. контролюючим органом було
встановлено заниження задекларованих
суб'єктом господарювання показників.

1. Зокрема, на заниження задекларованих
показників, на думку податкового
органу, вплинули взаємовідносини
позивача із ТОВ «Українська
металургійна компанія».

Як було встановлено судовими
інстанціями, між позивачем та ТОВ
«Українська металургійна компанія»
укладено договір купівлі-продажу
цінних паперів від 17.11.2011 р., відповідно
до якого продавець зобов'язався
передати у власність покупця
інвестиційні сертифікати емітентом
яких є ТОВ «КУА «Смарт Систем AM».

Згідно підпункту 2.1.1 пункту 2.1
зазначеного договору продавець
зобов'язався передати покупцю у
власність цінні папери до 20.01.2012 р.

Відповідно до додаткової угоди від
23.01.2012 р. до договору купівлі-продажу
цінних паперів від 17.11.2011 р. сторонами
вирішено, що з моменту підписання
додаткової угоди договір
купівлі-продажу цінних паперів втрачає
свою юридичну силу, у зв'язку з чим
продавець зобов'язаний перерахувати на
рахунок покупця грошові кошти, раніше
отримані ним 17.11.2011 р. у сумі 20 245 444,00 грн.
в строк до 30.12.2012 р.

Згідно додаткової угоди від 29.12.2012 р. № 1
до зазначеного договору сторони
вирішили що продавець зобов'язаний
перерахувати на рахунок покупця
грошові кошти, раніше отримані ним
17.11.2011 р. у сумі 20 245 444,00 грн. в строк до
30.12.2013 р.

За результатами проведеної перевірки,
податковий орган дійшов висновку, що
підприємством не було підтверджено
включення до складу валового доходу у 4
кварталі 2011 р. та послідуючих звітних
періодах суми отриманої попередньої
оплати від ТОВ «Українська
металургійна компанія» та
документально не підтверджено
здійснення операцій з реалізації
цінних паперів, відтак відповідач
вважає, що фактично позивачем
використано грошові кошти названого
товариства в якості отриманої
поворотної фінансової допомоги.

Натомість, судами попередніх інстанцій
було спростовано наведені висновки
відповідача, при цьому з'ясовано, що на
підтвердження відсутності порушень
щодо обчислення та сплати податку на
прибуток підприємств, позивач разом з
первинними бухгалтерськими
документами, що супроводжували
здійснення господарської операції
купівлі-продажу цінних паперів, надав
копію декларації з податку на прибуток
підприємства за 2-4 кв. 2011 року, з якої
вбачається як здійснення обліку суми
передплати за цінні папери у розмірі 20
245 000,00 грн. у складі доходів по
операціях з цінними паперами, так і
сплата відповідної суми податку.

2. Що стосується висновку відповідача
про невідповідність відображених
позивачем у податковій звітності з
податку на прибуток підприємства
показників у рядку 06 Декларацій «Інші
витрати», а саме по рядку 06.5 «Від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного (податкового)
року (від'ємне значення рядка 07
Податкової декларації за попередній
звітний (податковий) рік), а також про
завищення рядка 06 декларації з податку
на прибуток підприємств, слід також
погодитись із доводами судів
попередніх інстанцій, які цілком
обґрунтовано вказали про відсутність
змісту встановленого порушення, як і
відсутність доказів, які б про нього
свідчили.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем зазначалось, що фактично
позивачем порушено п. 3 підрозділу 4
розділу ХХ Податкового кодексу
України, який врегульовує особливості
застосування п.150.1 ст. 150 Податкового
кодексу України, однак зазначені
посилання відповідача обґрунтовано не
взяті судами до уваги з огляду на те, що
в акті перевірки факт порушення
позивачем саме наведеного п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ Податкового
кодексу України встановлений не був,
тоді як інших доказів та обґрунтувань,
крім наведених на підтвердження факту
допущення позивачем завищення рядка 06
декларації з податку на прибуток
підприємств та допущення порушення п.
46.1 ст. 46, п.54.1 ст. 54, п. 150.1 ст. 150
Податкового кодексу України
відповідачем наведено не було.

3. Стосовно встановленої перевіркою
невідповідності даних відомості
обліку придбання-продажу векселів
відображених в бухгалтерському обліку
по рах. 352, показникам доходів,
отриманим внаслідок продажу векселів в
додатку «Цінні папери» у загальному
розмірі 340 028,00 грн., суди аргументовано
визначились із тим, що для здійснення
аналізу доходів підприємства від
реалізації фінансових інвестицій
дослідженню підлягають показники
рахунку 741 "Дохід від реалізації
фінансових інвестицій", а не рахунку 352
"Інші фінансові інвестиції".

На підтвердження правомірності
декларування доходів від реалізації
фінансових інвестицій позивачем
надано судам копії додатків ЦП до
рядків 03.20 та 03.21 додатка ІД до
податкових декларацій з податку на
прибуток підприємств за 2011 та 2012 роки,
з яких вбачається, що дохід звітного
(податкового) періоду від операцій з
векселями (рядок 3.1) склав 434 596 772,00 грн.
та 44 121 800,00 грн. відповідно, та аналіз
рахунку 741 за 2011 та 2012 роки, з якого
вбачається, що дохід від операцій з
векселями склав 434 596 772,00 грн. та 44 121
800,00 грн. відповідно.

Внаслідок зазначеного, висновок про
наявність розбіжностей між даними
бухгалтерського та податкового обліку
у частині відображення прибутку по
операціям з цінними паперами, у
результаті якого було встановлено
заниження прибутку на 340 028,00 грн., не
відповідає дійсним обставинам та
спростований наданими позивачем
документами.

4. Крім того, у ході перевірки
відповідачем було зазначено про
порушення пп. 153.2.1 п.153.2 ст.153
Податкового кодексу України, які
полягали у заниженні прибутку по
операціях з продажу цінних паперів
пов'язаними особами, результат яких
відображено у рядку 3 додатку «Цінні
папери» на загальну суму 2 362 551,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ПАТ «Закритий
недиверсифікований венчурний
корпоративний інвестиційний фонд
«Смарт Систем AM», яке діє в інтересах
пайового венчурного інвестиційного
фонду «Смарт інвест»
недиверсифікованого виду закритого
типу від імені та за дорученням якого
діє Повірений - ТОВ «ДМ БРОК» укладено
Договір купівлі-продажу цінних паперів
(векселів) від 25.10.2011 р. № БВ 211-11.

Представниками податкового органу
було з'ясовано, що одним з засновників
позивача ОСОБА_4, який у той же час, є
одним із засновників ТОВ «Нью Системс
Холдінг» та ТОВ «Нью Системс Ре». У свою
чергу, останній є засновником ПАТ
«Закритий недиверсифікований
венчурний корпоративний інвестиційний
фонд «Смарт Систем AM», а ТОВ «Нью
Системс Холдінг» є засновником ТОВ «МС
4», яке є векселедавцем векселів, що
були предметом договору від 25.10.2011 р. №
БВ 211-11.

Аналізуючи наведені обставини,
відповідач дійшов висновку про
заниження позивачем прибутку по
операціях з продажу цінних паперів
пов'язаними особами, при цьому
вказавши, що вартість придбання
зазначених векселів перевищила
вартість їх продажу та різниця в цінах
становила більше 20%.

Так, відповідно до приписів пп.153.2.1 п.153.2
ст.153 Податкового кодексу України,
витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у пов'язаної особи,
визначаються виходячи з договірних
цін, але не вищих за звичайні ціни, що
діяли на дату такого придбання, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(роботи, послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (роботи, послуги).

В спростування зазначеного порушення
суди зазначили, що відповідач,
посилаючись на факт того, що вартість
придбання зазначених векселів
перевищила вартість їх продажу та
різниця в цінах становила більше 20%,
жодних доказів та обґрунтувань на
підтвердження факту того, що ціни на
цінні папери (векселі) продаж, яких було
здійснено за договором від 25.10.2011 р. №
БВ 211-11, були відмінними від звичайних
цін ні в акті перевірки, ні під час
судового розгляду справи не надав.

З урахуванням викладеного, слід
погодитись із висновком судових
інстанцій про невиконання
відповідачем покладеного на нього
обов'язку щодо доведення того факту,
що ціна договору від 25.10.2011 р. № БВ 211-11
не відповідає рівню звичайної ціни.

5. Під час перевірки контролюючим
органом було також встановлено, що
позивачем укладались договори
купівлі-продажу простих векселів.

Пунктом 1.3 зазначених договорів
купівлі-продажу цінних паперів
встановлено, що векселі мають бути
переданими за іменним індосаментом, що
оформляється актом прийому-передачі
цінних паперів, який є невід'ємною
частиною договору.

Між тим, як зазначає відповідач,
позивачем не надало підтвердження щодо
переходу права власності
(індосаментний ряд) по простих векселях
придбаних у ПАТ «Закритий
недиверсифікований венчурний
корпоративний інвестиційний фонд
«Старт Систем АМ» та ПАТ ЗНВ КІФ «Старт
Капітал», з чого податковий орган
зробив висновок, що операції з
придбання зазначених простих векселів
документально належним чином не
підтверджені, а відтак, позивачем
безпідставно завищено витрати з
придбання цінних паперів на загальну
суму 12 005 100,00 грн.

Пунктами 138.2 та 138.5 ст. 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Під час розгляду справи було
встановлено наявність копій договорів
купівлі-продажу цінних паперів № БВ59-12
від 12.06.2012, № БВ99-12 від 10.12.2012, № БВ-123-12
від 23.12.2012, № БВ300-11 від 28.12.2011, актів
прийому-передачі цінних паперів та
векселі з індосаментним рядом до
зазначених договорів, що були надані
відповідачу, які підтверджують
правомірність включення позивачем до
складу витрат з придбання цінних
паперів витрат за операціями з
придбання зазначених простих векселів
у розмірі 12 005 100,00 грн.

6. В акті перевірки, серед іншого, також
зазначено про завищення позивачем
витрат з придбання цінних паперів
(простих векселів) у 3-4 кварталах 2011 р.
на суму 5 000,00 грн. та перевищення суми
вартості векселю зазначеного в
договорі від 15.07.2011 р. №БВ134-11 на 7 000,00
грн.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що між позивачем та
повіреним ТОВ «ДМ Брок» було укладено
договір доручення на купівлю цінних
паперів від 26.05.2011 р. №Б113-11, відповідно
до умов якого довіритель доручив, а
повірений прийняв доручення від імені
довірителя, за його дорученням та за
його рахунок здійснити посередницькі
послуги з купівлі цінних паперів на
позабіржовому ринку цінних паперів
шляхом укладання договору
купівлі-продажу цінних паперів з
третіми особами.

Про виконання робіт згідно вказаного
договору сторонами був підписаний акт
виконаних робіт, яким передбачено, що
винагорода повіреного складає 5 000,00
грн., про що також свідчать платіжні
доручення.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Нью
системс Холдінг» укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів від
15.07.2011 р. №БВ153-11 на предмет придбання
простого векселю № АА 1115548, емітованого
ТОВ «Лерсон», за ціною 15 260 000,00 грн.

Між сторонами 15.07.2011 р. був підписаний
акт виконання робіт до Договору від
15.07.2011 р. №БВ153-11, з якого вбачається, що
винагорода повіреного становить 7 000,00
грн.

Таким чином, факт надання послуг за
зазначеними договорами та їх оплати
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів виконання робіт
до зазначених договорів та платіжних
доручень.

Наведене дало судам підстави
визначитись із тим, що зазначеними
документами підтверджується факт того,
що позивачем при здійсненні
господарських операцій по придбанню
векселів були понесені додаткові
витрати у розмірі 5 000,00 грн. відповідно
до договору від 26.05.2011 р. № Б113-11 та у
розмірі 7 000,00 грн. відповідно до
договору від 15.07.2011 р. №Б153-11, що, у свою
чергу, свідчить про правомірність
віднесення позивачем таких витрат до
складу валових.

7. У зв'язку із наявністю, на думку
відповідача, порушень вимог
податкового законодавства при
обчисленні податку на додану вартість
позивачу було донарахованого
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість.

Так, зокрема, податкова інспекція
зазначає про порушення позивачем п. 187.1
ст. 187 Податкового кодексу України, які
призвели до заниження сум податку на 52
000,00 грн., внаслідок отримання позивачем
сум оплат від ТОВ «Ексант Файнешнл
Едвайзерс» у листопаді 2011 року.

Утім, судами було встановлено, що
наведені твердження не відповідають
дійсним обставинам справи з огляду на
таке.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та ТОВ «Ексант Файненшл
Едвайзерз» було укладено договір про
надання консультаційних послуг від
30.07.2009 р. №К-30/07, за яким на адресу
позивача було здійснено передоплату.

Листом від 29.11.2011 р. №29/11/2011 ТОВ «Ексант
Файненшл Едвайзерз» повідомив
позивача про розірвання договору
починаючи з 01.01.2012 р. та необхідність
повернення на його користь суми
передплати у розмірі 1 239 200,00 грн. за
консультаційні послуги, які не були
виконані.

Вказана сума передплати була повернута
позивачем на користь ТОВ «Ексант
Файненшл Едвайзерз» шляхом
безготівкового розрахунку, що
підтверджується платіжними
дорученнями, у результаті чого
позивачем проведено коригування
зобов'язань, яке знайшло своє
відображення у Додатку №1 до
податкової декларації за листопад 2011
року.

Відсутність факту надходження коштів
за договором від 30.07.2009 р. № К-30/07 також
підтверджується довідкою від 12.07.2013 р.
№ 56-3-49/647, тоді як відповідачем доказів
на підтвердження факту отримання
позивачем коштів у розмірі 306 834,90 грн.
за листопад 2011 року судам надано не
було.

А відтак, висновок податкового органу
про заниження податкових зобов'язань
за листопад 2011 року на суму 52 000,00 грн. не
відповідає дійсності.

8. Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за перевірений
період встановлено також його
завищення на зальну суму 269 637,00 грн.,
підставою чого, на думку відповідача,
були взаємовідносини позивача із
контрагентами ТОВ Торговий будинок
«Східна Україна» та ТОВ «Онікс компані
ЛТД» через відсутність ознак
реальності таких операцій.

Так, відповідно до п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Факт отримання позивачем товару від
зазначених контрагентів та здійснення
оплати за товар підтверджується
податковими та видатковими накладними,
платіжними дорученнями копії яких
наявні в матеріалах справи.

Отримані від ТОВ Торговий будинок
«Східна Україна», вебкамери, навушники,
картриджі, модулі пам'яті та від ТОВ
«Онікс компані ЛТД» візитні карточки
були використані позивачем у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а саме, при
організації виробничого процесу, що
цілком підтверджує реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами та
право на формування податкового
кредиту по зазначеним операціям.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
протиправності прийнятих контролюючим
органом спірних податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.02.2014 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.04.2014 р. у справі №826/16121/13-а
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.