Справа № 2270/777/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/90554/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому

на постанову Хмельницького окружного
адміністративному суду від 27.07.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2011

у справі №2270/7774/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27.07.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22.11.2011, позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
м.Хмельницькому від 20.05.2011 №/0/1442 і
№/0/1443.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведена планова
документальна виїзна перевірка
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2008 по 31.12.2010, за
результатами якої складено акт
№3464/17-1/НОМЕР_1 від 12.05.2011.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення вимог пп.2.3.1 п.2.3 ст.2,
пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 та п. 9.3 і
п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 року №
168/97-ВР (далі Закон України № 168) та
заниження податкового зобов?язання з
податку на додану вартість на суму
234147,90 грн., а також порушення п.4.1 ст.4
Закону України «Про порядок погашення
зобов?язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» у зв?язку з неподанням
декларацій з ПДВ за лютий 2008
року-травень 2010 року.

Підставою для таких висновків стало те,
що у період з 01.01.2007 по 31.12.2007 позивач,
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування як платник єдиного
податку, отримав виручку від
реалізації товарів (робіт, послуг) в
сумі 491196,90 грн.; з 01.01.2008 по 31.03.2008
перебував на загальній системі
оподаткування, дохід не отримував; у 2-4
кварталах 2008 року, 1-4 кварталах 2009 року
та 1-2 кварталах 2010 року перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування як
платник єдиного податку отримав
виручку від реалізації товарів (робіт,
послуг) в сумі 1387628,13 грн.; з 01.07.2010 по
31.12.2010 перебував на загальній системі
оподаткування.

Отримавши за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 як
платник єдиного податку виручку в сумі
491196,90 грн., позивач зобов?язаний був
зареєструватись платником ПДВ з 01.01.2008
та щомісячно з вказаної дати подавати
податкові декларації з ПДВ та сплатити
податок на додану вартість в сумі 234147,90
грн. з виручки від реалізації товарів,
робіт та послуг у загальній сумі 1387628,13
грн., отриманої за період з 01.04.2008 по
01.05.2010, під час перебування на спрощеній
системі оподаткування.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 20.05.2011: №
/0/1442, яким збільшене податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість в сумі 292684,88 грн., у тому числі
за основним платежем в сумі 234147,00 грн.
та штрафними санкціями в сумі 58536,986
грн.; № /0/1443, яким нараховані
штрафні санкції у сумі 4760,0 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Указом Президента України від 03.07.1998№
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції Указу Президента України від
28.06.1999 № 746/99, далі - Указ) запроваджено
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності для суб'єктів малого
підприємництва, зокрема, для фізичних
осіб, які займаються підприємницькою
діяльністю без створення юридичної
особи. Умовами переходу та перебування
на спрощеній системі для громадян -
суб'єктів малого підприємництва є
перебування з ними в трудових
відносинах не більше 10 осіб, включаючи
членів їх сімей, та обсяг виручки від
реалізації продукції, товарів (робіт,
послуг) за календарний рік не повинен
перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право
самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання Свідоцтва
про сплату єдиного податку. Форма
Свідоцтва та Порядок його видачі
затверджено наказом ДПА України від
29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА
України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво
видається на зазначений в заяві термін,
але в межах календарного року.

Відповідно до ст. 6 Указу суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, зокрема, не є платником
податку на додану вартість.

Поширення загальної системи
оподаткування, зокрема, положень
Закону України «Про податок на додану
вартість», на платника можливе лише з
моменту втрати визначеного статтею 1
Указу статусу платника єдиного
податку.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у том числі з
використанню локальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Таким чином, обрахування
встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» граничного обсягу
оподатковуваних операцій з
досягненням якого пов'язується
обов'язок зареєструватись платником
податку на додану вартість та з його
сплати, здійснюється після переходу на
загальну систему оподаткування.

При цьому абз. 2 п. 9.4 ст. 9 Закону
передбачено: якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм
законодавства дозволяє дійти висновку,
що до моменту перевищення платником
єдиного податку граничного обсягу
виручки, визначеного у ст. 1 Указу,
положення Закону України «Про податок
на додану вартість» щодо оподаткування
поставок товару (послуг) не можуть
поширюватися на такого платника. З
моменту перевищення обсягу виручки,
визначеного у ст. 1 Указу, починають
розповсюджуватись положення Закону
України «Про податок на додану
вартість», зокрема пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2
Закону щодо підстав для обов'язкової
реєстрації платником податку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 01.01.2007 по
31.12.2007 позивач перебував на спрощеній
системі оподаткування, був платником
єдиного податку, отримав виручку від
реалізації товарів (робіт, послуг) у
сумі 491196,90 грн. тобто не допустив
перевищення граничного розміру
виручки, встановленого ст.1 Указу, з
01.01.2008 по 31.03.2008 перебував на загальній
системі оподаткування та дохід не
отримував.

Таким чином, доказів перевищення
позивачем встановленого підпунктом 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» граничного
обсягу оподатковуваних операцій після
переходу на загальну систему
оподаткування, з досягненням якого
пов'язується обов'язок зареєструватись
платником податку на додану вартість
та з його сплати, визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, відповідачем, всупереч
вимогам ч.2 ст.71 КАС України, суду не
надано.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують та не можуть бути
підставою для їх скасування з
наведених мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому відхилити,
а постанову Хмельницького окружного
адміністративному суду від 27.07.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун