Справа № 813/3490/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/3490/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення боргу з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бадер Україна»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Городоцький районний
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Львівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач, Львівське ОВ ФСЗІ) з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бадер Україна»,
(далі - відповідач, ТОВ «Бадер Україна»),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Городоцький районний
центр зайнятості (далі - третя особа,
Городоцький РЦЗ), в якому просить
стягнути з відповідача на користь
Позовні вимоги мотивовано тим, що
згідно зі ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів та
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
встановленому чинним законодавством
порядку. Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, згідно зі
ст. 19 вищевказаного Закону,
відповідачем не виконаний, всіх
заходів для працевлаштування
інвалідів не вжито, у зв'язку з чим ТОВ
«Бадер Україна» повинно сплатити на
адміністративно-господарські санкції.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив
повністю з підстав викладених у
письмовому запереченні /а.с.18-20/. Вважає,
що ТОВ «Бадер Україна» здійснено всі
можливі заходи спрямовані на виконання
загальновстановленого нормативу щодо
кількості працюючих на підприємстві
інвалідів; створив, відповідно до
Закону України «Про соціальну
реабілітацію інвалідів в Україні»,
робочі місця для інвалідів та
організував можливість їх
працевлаштування. Визнав, що звіти до
районного центру зайнятості
відповідач подавав лише з вересня 2013
року, однак зазначив, що протягом року
певний період часу норматив працюючих
на підприємстві інвалідів навіть був
перевиконаний завдяки активній участі
відповідача у заходах організованих
районним центром зайнятості
спрямованих на пошук відповідних
працівників. Просив у задоволенні
позову відмовити повністю.
Представник третьої особи,
Городоцького РЦЗ, пояснив суду, що ТОВ
"Бадер Україна" є найбільшим
роботодавцем для інвалідів у районі,
активно співпрацює з центром
зайнятості вже 8 років; працівники
кадрової служби підприємства беруть
активну участь у заходах
організовуваних центром зайнятості
стосовно сфери працевлаштування. ТОВ
«Бадер Україна» є лідером за кількістю
працюючих інвалідів у Городоцькому
районі. За скерування центру
зайнятості роботодавцем
працевлаштовано у 2012 році - 152 особи, у
2013 році - 217 осіб, упродовж січня-серпня
2014 року - 119 осіб /а.с.85/. У розгляді
справи покладався на розсуд суду.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, третьої особи, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги і заперечення та ті, які
мають інше значення для вирішення
справи, повно, всебічно та об'єктивно
дослідив докази у справі, та -
ТОВ «Бадер Україна» подано до
Львівського ОВ ФСЗІ звіт форми № 10-ПІ
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік /а.с.4/.
Згідно з цим звітом: середньооблікова
кількість працівників облікового
складу - 425 осіб; з них середньооблікова
кількість працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлено
інвалідність - 15 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» - 17 осіб;
середня заробітна плата штатного
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
На цій підставі, враховуючи кількість
місць не зайнятих інвалідами,
позивачем розраховано
адміністративно-господарську санкцію,
грн. - сума нарахованої пені за несплату
основного боргу протягом 13 днів, а
адміністративно-господарської санкції
Оскільки відповідачем не сплачено суму
адміністративно-господарської
санкції, позивач звернувся до суду з
відповідним позовом про стягнення
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №
875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації, надавати державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів та
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
встановленому чинним законодавством
За правилами ст. 18-1 Закону № 875-XII пошук
підходящої роботи для інвалідів
здійснює Державна служба зайнятості
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. Крім того,
відповідно до ч. 5 ст. 18 згаданого Закону
виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.
За правилами передбаченими ч. 1 ст. 20
Закону № 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.
Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону № 875-ХІІ
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю, зайнятість
населення, з метою контролю за
виконанням нормативу робочих місць,
передбаченого частиною першою цієї
статті, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, здійснює
перевірки підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, щодо
реєстрації у Фонді соціального захисту
інвалідів, подання ними звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, виконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування.
Спори, що виникають із правовідносин за
ст.ст. 19, 20 Закону № 875-ХІІ вирішуються
фондом соціального захисту інвалідів
або в судовому порядку. Фонд
соціального захисту інвалідів, його
відділення мають право захищати свої
права та законні інтереси, у тому числі
в суді.
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Предметом доказування згідно з ч. 1 ст.
138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.
Відповідно до звіту наданого ТОВ "Бадер
Україна" середньооблікова кількість
штатних працівників у 2013 році
становила 425 осіб, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів - 15 осіб. Норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році для відповідача
становив 17 осіб /а.с.4/.
Отже, відповідачем не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 2 особи, за що позивачем
адміністративно-господарську санкцію.
Крім того, позивач звернув увагу суду
на те, що відповідач не вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення,
оскільки до вересня 2013 року не подавав
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.
Суд звертає увагу на те, що факт надання
звітів форми 3-ПН до державної служби
зайнятості лише з вересня 2013 року
відповідач визнав, однак стверджував,
що протягом всього року самостійно
здійснював пошук інвалідів та тісно
співпрацював з Городоцьким РЦЗ
протягом 2013 року та попередніх років з
метою працевлаштування інвалідів.
Також, суд враховує наступне.
Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим Кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 цієї статті передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
Таким чином, ч. 2 ст. 218 ГК України
відповідачу надано право довести, що
ним здійснено всіх залежних від нього
заходів спрямованих на виконання
загальновстановленого нормативу щодо
кількості працюючих на підприємстві
Аналогічна позиція викладена у п. 4.4
рекомендацій Президії Вищого
адміністративного суду України від
14.04.2008 року № 07.2-10/2 "Про деякі питання
практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів на працевлаштування". Так,
при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій. При цьому, слід враховувати, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Вважається, що застосування принципу
вини як умови відповідальності
пов'язане з необхідністю доведення
порушення зобов'язання. Якщо при
розгляді справи буде встановлено, що
роботодавець вжив усіх необхідних
заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
адміністративним судам потрібно
визнавати незаконним застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
і відмовляти у задоволенні позову.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З матеріалів справи судом встановлено,
що відповідачем в рамках заходів щодо
працевлаштування інвалідів видано
наказ № 86/1 від 23.12.2011 року про створення
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості. На виконання
наказу № 86/2 від 23.12.2011 року розроблено
та затверджено положення «Про
працевлаштування інвалідів в ТОВ
«Бадер Україна». Також, розроблені та
затверджені кваліфікаційні вимоги до
відповідних посад на яких можуть
працювати інваліди /а.с.21-28/.
Відповідачем надано суду довідку вих.
№ 34 від 30.12.2013 року видану редакцією
місцевої газети «Голос ратуші» на
підтвердження того, що у цьому виданні
та на сайті Городоцької міської ради з
січня по грудень 2013 року розміщувалися
оголошення від ТОВ «Бадер Україна» про
те, що підприємство пропонує
працевлаштувати інвалідів /а.с.30/.
Також, відповідачем надано суду акт
надання послуг № 21/01/14 від 21.01.2014 року,
згідно з яким ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ
«Бадер Україна» розклеєно рекламні
оголошення у м. Городок наступного
змісту: «ТОВ «Бадер Україна» запрошує
на роботу людей з обмеженими
можливостями (інвалідів). Регулярна
виплата заробітної плати, доїзд -
ГАРАНТОВАНО» /а.с.31/.
Крім того, на спростування позовних
вимог відповідачем долучено до
матеріалів справи направлення на
працевлаштування, журнал реєстрації
анкет з самостійного пошуку інвалідів,
журнал реєстрації інвалідів,
оголошення про працевлаштування
інвалідів, анкети інвалідів з
підтверджуючими документами /а.с.41-63/.
Таким чином, суд враховує активну
роботу відповідача з пошуку та
працевлаштування інвалідів, внаслідок
чого з квітня 2013 року по вересень 2013
року на підприємстві інвалідів
працювало зверх передбаченого
законодавством нормативу /а.с.33/.
Для повного з'ясування обставин справи
в частині співпраці відповідача з
Городоцьким РЦЗ щодо працевлаштування
інвалідів судом залучено в якості
третьої особи Городоцький РЦЗ.
Представник третьої особи пояснив
суду, що центру зайнятості протягом 2013
року було відомо про кількість
працюючих у ТОВ «Бадер Україна»
інвалідів, зокрема, тому, що
представники підприємства брали
участь у всіх заходах проведених
Городоцьким РЦЗ для вирішення питань
працевлаштування осіб з інвалідністю
протягом 2013 року. На підтвердження
такої позиції суду надано письмову
інформацію про відповідні семінари,
тренінги, круглі столи за участю ТОВ
«Бадер Україна» /а.с.85-86/.
Таким чином, суд зважає на покликання
позивача щодо неподання відповідачем
звітів до районного центру зайнятості,
однак, з врахуванням того, що обов'язок
для роботодавців подавати звіти до
територіальних органів державної
служби зайнятості передбачено
законодавством з метою інформування
цих органів для направлення ними на
роботу інвалідів, суд дійшов висновку
про досягнення ТОВ «Бадер Україна»
відповідної мети шляхом участі у
заходах організованих Городоцьким РЦЗ
у 2013 році з метою працевлаштування
інвалідів. Крім того, представник
третьої особи у судовому засіданні
визнав, що незважаючи на відсутність до
вересня 2013 року звітів від
підприємства щодо вакансій для
інвалідів, про ці вакансії РЦЗ було
відомо протягом року саме завдяки
активній участі відповідача у всіх
заходах організовуваних Городоцьким
При цьому, суд також враховує правову
позицію Верховного Суду України при
розгляді аналогічних спорів (постанови
№ 21-60а11 від 20.06.2011 року; № 21-105а12 від
26.06.2012 року; № 21-95а13 від 02.04.2013 року), який
усуваючи неоднакове застосування
судами норм матеріального права
вказав, що обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування за умови, що
підприємство вжило усіх залежних від
нього заходів щодо створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
При цьому такими заходами є подання
підприємством до центру зайнятості
звітів форми 3-ПН про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, тобто факт повідомлення
компетентного державного органу про
виділення робочих місць для
працевлаштування інвалідів. За умови,
що відповідний орган Фонду соціального
захисту інвалідів не направляв
інвалідів на підприємство для
працевлаштування, підприємство не
відмовляло у працевлаштуванні
інвалідам за направленням центру
зайнятості, відсутній факт вчинення
правопорушення, за яке передбачено
стягнення господарських санкцій.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
Враховуючи фактичні обставини справи,
норми чинного законодавства, а також
відсутність доказів бездіяльності
відповідача чи відмови його у
працевлаштуванні інвалідів, суд дійшов
висновку про безпідставність позовних
вимог та про відмову у задоволенні
адміністративного позову.
Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню зі сторін.
Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 136,
138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -
п о с т а н о в и в :
1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
2. Судові витрати зі сторін не
Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 17.30 год. 06.10.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.