Справа № 808/4893/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Справа № 808/4893/14
м.ЗапоріжжяСуддя Запорізького
окружного адміністративного суду
Нечипуренко О.М., при секретарі Петрусь
Д.К., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали адміністративної
справи

за позовною заявою: Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 10242,65грн.,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Запорізького
окружного адміністративного суду із
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
суми адміністративно-господарських
санкцій та пені у розмірі 10242,65 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році.

В позові вказано, що відповідно до
Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів (форма 10
-ПІ), наданого відповідачем
середньооблікова кількість штатних
працівників, що працювали у
відповідача, за звітний період склала 10
осіб. Таким чином, середньооблікова
кількість інвалідів, відповідно до
нормативу на ФОП ОСОБА_1 повинна
складати 1 особу. Згідно відомостей
наданих відповідачем у звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів на підприємстві склала 0
осіб, що є меншим ніж установлено
нормативом.

У зв'язку з тим, що відповідач у 2013 році
не виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, позивач
просить суд стягнути з відповідача
10242,65грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, проте направив
на адресу суду клопотання про розгляд
справи його без участі, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився. Надіслав
на адресу суду письмові заперечення на
позов та клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу по суті без участі
представників сторін.

У зв'язку із неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41
КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і
матеріали судом встановлені наступні
обставини.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, їх гарантії,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, відповідальність
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю за недотримання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, умови
сплати адміністративно-господарських
санкцій, визначені в Законі України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року
№875-ХІІ (з наступними змінами та
доповненнями, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 875-ХІІ).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
відноситься до підприємств, яким,
відповідно до ст. 19 Закону "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991 № 875, встановлюється
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (частина третя).

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем протягом 2013 року подані
до Південного районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій за формою №3-ПН станом на
14.05.2013 року, 04.06.2013 року, 17.07.2013 року,
19.08.2013 року, 10.09.2013 року, 07.10.2013 року,
01.11.2013 року, 03.12.2013 року, в яких
зазначалася інформація про наявність
робочого місця для інвалідів.

Також до Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів було надано Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2013 рік з
супровідним листом - поясненням, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення уповноваженій особі Фонду від
27.02.2014р.

Протягом 2013 року центром зайнятості
було направлено 4 особи для
працевлаштування на заявлену вакантну
посаду.

Так, 16.05.2013 відповідно до направлення на
працевлаштування № 0013001 від 16.05.2013
центр зайнятості направив ОСОБА_2 для
працевлаштування на посаду менеджер
(управитель) в роздрібній торгівлі
непродовольчими товарами. Вказане
направлення було здійснено відповідно
до Звіту про наявність вакансій за
формою №3-ПН станом на 14.05.2013 року. В
зазначеному звіті, зокрема,
вказувалося про необхідність
наявності додаткових навичок у
претендента на посаду, а саме: вміння
працювати на комп'ютері. Натомість,
ОСОБА_2 під час розмови з ФОП ОСОБА_1
зазначила, що вона не працює на
комп'ютері, у зв'язку з чим вказана
особа не відповідала вимогам наявної
вакансії, про що і було зазначено у
корінці направлення на
працевлаштування № 0013001.

18.06.2013 відповідно до направлення на
працевлаштування № 0013003 від 18.06.2013
центр зайнятості направив ОСОБА_3 для
працевлаштування на посаду менеджер
(управитель) в роздрібній торгівлі
непродовольчими товарами. Вказане
направлення було здійснено відповідно
до Звіту про наявність вакансій за
формою №3-ПН станом на 04.06.2013 року.
Натомість, ОСОБА_3, під час розмови з ФОП
ОСОБА_1, відмовився від наданої
пропозиції щодо працевлаштування на
зазначену посаду, про що і було
зазначено у корінці направлення на
працевлаштування № 0013003.

19.09.2013 відповідно до направлення на
працевлаштування центр зайнятості
направив ОСОБА_4 для працевлаштування
на посаду менеджер (управитель) в
роздрібній торгівлі непродовольчими
товарами. Натомість, ОСОБА_4, відмовився
від наданої пропозиції щодо
працевлаштування на зазначену посаду у
зв'язку з тим, що ним вже знайдено
підходящу роботу, про що і було
зазначено у корінці направлення на
працевлаштування № 0013003.

11.12.2013 відповідно до направлення на
працевлаштування № 0057003 від 11.12.2013
центр зайнятості направив ОСОБА_5 для
працевлаштування на посаду менеджер
(управитель) в роздрібній торгівлі
непродовольчими товарами. Вказане
направлення було здійснено відповідно
до Звіту про наявність вакансій за
формою №3-ПН станом на 01.11.2013 року.
Натомість, ОСОБА_5, зазначила, що не може
працювати повний робочий день, у
зв'язку з чим їй було відмовлено в
прийнятті на роботу, бо однією з умов
наявної вакансії було режим роботи: 40
годин на тиждень.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Водночас статтею 218 Господарського
кодексу України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(частина перша); учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення (частина друга).

З огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 регулярно
протягом 2013 року подавались звіти за
формою № 3-ПН, затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 року № 420
"Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.12.2005 року за 31534/11814, до
Південного районного центру
зайнятості м. Запоріжжя, та Звіт за
Формою 10-ПІ Про зайнятість та
працевлаштування інвалідів,
затверджений Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 року за № 42, вважаю, що ФОП
ОСОБА_1 дотримано вимоги статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів та
всілякого сприяння працевлаштуванню
даної категорії працівників з її боку,
зокрема, ФОП ОСОБА_1 розглядала всі
пропозиції центру зайнятості щодо
направлених на працевлаштування
інвалідів.

Натомість, направлені центром
зайнятості особи або не відповідали
вимогам вакансії, згідно звіту № 3-ПН,
або відмовлялися від роботи
самостійно.

Таким чином, відсутній склад
правопорушення у сфері господарювання
щодо працевлаштування інвалідів у 2013
році, тому відсутня вина у відповідача
щодо невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості, а також
відповідно до частини третьої статті
18-1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
обов'язок щодо працевлаштування
інвалідів з покладено на відповідні
державні установи, в свою чергу
відповідач ужив усіх залежних від
нього заходів щодо створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
на нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Згідно з частиною дев'ятою статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" спори,
що виникають із правовідносин за
статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються
Фондом соціального захисту інвалідів
або в судовому порядку.

Таким чином, позивачем, як суб'єктом
владних повноважень, не правомірно
застосовано до ФОП ОСОБА_1
адміністративно-господарські санкцій
та пені, а відтак позов є
необґрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті
94 КАС України у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Як зазначено у частині першій статті 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги є не обґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 06.10.2014.

Суддя О.М.
Нечипуренко