Справа № 2а-3254/11
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2014 рокусправа № 2а-3254/11
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 червня
2012 р. у справі № 2а-3254/11

за позовом Бабушкінському районному
центру зайнятості м. Дніпропетровська

до ОСОБА_2

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

"15" лютого 2011 р. Бабушкінський районний
центр зайнятості м. Дніпропетровська
звернувся до суду з адміністративним
позовом до ОСОБА_2 в якому просив
стягнути з відповідача кошти,
виплачені як допомога по безробіттю в
розмірі 14 488,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент виплати відповідачу допомоги по
безробіттю, останній був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, тобто
будучи самозайнятою особою,
протиправно отримував кошти в якості
допомоги по безробіттю.

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 червня
2012 р. у справі № 2а-3254/11
адміністративний позов
Бабушкінському районному центру
зайнятості м. Дніпропетровська до
ОСОБА_2 про визнання протиправними дій -
задоволено.

Постанову суду мотивовано
встановленням факту наявності у
відповідача статусу фізичної
особи-підприємця в період отримання
допомоги по безробіттю.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу,
згідно якої особа, яка подає апеляційну
скаргу просить скасувати постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2012 р. у
справі № 2а-3254/11, як таку що винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд
неправомірно розглянув справи без
участі відповідача.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників сторін суду не
повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вбачає підстави
для задоволення апеляційної скарги,
внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
23.06.2009 року ОСОБА_2 звернувся до
Бабушкінського районного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні.

На підставі особистої заяви та
відповідно до ст. 2 Закону України „Про
зайнятість населення" 23.06.2009 року та
наказу НТ №090630 від 30.06.2009 року ОСОБА_2
отримав статус безробітного, та
призначено виплату допомоги по
безробіттю. У період з 16.07.2009 року по
11.07.2010 року відповідачем отримано
допомогу по безробіттю в сумі 14 488,18 грн.

26.08.2010 року позивачем проведено
розслідування страхового випадку та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення. Проведеною перевіркою
встановлено, що згідно даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
встановлено, що ОСОБА_2 з 28.11.2005 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

З цих підстав позивачем зроблено
висновок про те, що на момент
звернення до Бабушкінського
районного центру зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні
відповідач належав до категорії
зайнятого населення і, відповідно, не
мав права на надання статусу
безробітного, отримання допомоги по
безробіттю та інших видів соціального
забезпечення.

Отримані ОСОБА_2 кошти позивач просив
стягнути з відповідача як безпідставно
отримані, внаслідок неповідомлення
відповідачем обставин, які впливали на
вирішення питання щодо надання статусу
безробітного та пов'язаними з цим
виплати соціального призначення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем умисно порушені умови
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» за яких передбачено
виплата допомоги по безробіттю.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає помилковим такий
висновок суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно з ч.3 ст.36 названого Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, сума виплаченого забезпечення
може бути стягнута лише за умови
умисного невиконання особою своїх
обов'язків, зокрема, неповідомлення про
обставини, що впливають на умови
виплати соціального забезпечення.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що з 28.11.2005 року ОСОБА_2
зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.10.2010 року фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 припинено внаслідок неподання
останнім податкової звітності більше
одного року.

Проте, судом першої інстанції не
досліджено той факт, що 22.06.2009 року
державним реєстратором внесено запис
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про внесення рішення
фізичної особи-підприємця про
припинення підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
проводиться у разі прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення про
припинення підприємницької
діяльності.

Статтею 47 вказаного Закону
встановлено, що для внесення до Єдиного
державного реєстру запису про рішення
фізичної особи - підприємця щодо
припинення нею підприємницької
діяльності фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа повинні
подати державному реєстратору
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) такі документи: заяву
про припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем; документ, що підтверджує
внесення плати за публікацію
повідомлення про прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення щодо
припинення підприємницької
діяльності.

Таким чином, вказана норма закону
передбачає безпосередню участь особи у
проведенні відповідної реєстраційної
дії, невчинення якої унеможливлює
втрату статусу підприємця.

Як встановлено судом, відповідач у
законодавчо визначеному порядку
виразив своє волевиявлення щодо
припинення підприємницької діяльності
до звернення із заявою про надання йому
статусу безробітного до
Бабушкінського районного центру
зайнятості, з 22.06.2009 року
підприємницькою діяльністю не
займався, доходів не отримував.

Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», визначено обов'язки
державного реєстратора щодо
здійснення дій по внесенню запису до
ЄДРПОУ про припинення підприємницької
діяльності та строки, у які такі дії
мають бути вчинені. З огляду на вказані
вимоги Закону, колегія суддів доходить
висновку про те, що внесення такого
запису до ЄДРПОУ є обов'язком
державного реєстратора, а не
відповідача.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
зайнятість населення», від 01.03.1991р.
№803-ХІІ, в редакції чинній на час
отримання відповідачем допомоги по
безробіттю, безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Отже, вказаною нормою права визначено
те, що безробітними є особи, які не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів.

Відповідно до п. «б» ч.3 ст.1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудової діяльністю,
творчою діяльністю, члени кооперативі,
фермери та члени їх сімей, що беруть
участь у виробництві, а також члени
особистих селянських господарств,
діяльність яких здійснюється
відповідно до Закону України «Про
особисте селянське господарство».

Отже, до зайнятого населення, яким в
розумінні Закону України «Про
зайнятість населення» та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», не може буде
призначено допомогу по безробіттю
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, у тому числі
підприємці. Тобто, визначальною
ознакою «зайнятого населення» є
самостійне забезпечення громадянами
себе роботою.

Позивачем не надано суду доказів того,
що у період виплати відповідачу
допомоги по безробіттю, останній
відносився до зайнятого населення, був
забезпечений роботою та отримував
доходи. Сам факт наявності запису в
ЄДРПОУ про реєстрацію приватним
підприємцем не свідчить про здійснення
позивачем підприємницької діяльності,
отримання доходу, тобто не вказує на ті
ознаки, які характеризують особу як
таку, що відноситься до категорії
зайнятого населення.

Виходячи з наведених обставин в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність в діях
відповідача умисного невиконання
обов'язків, визначених ст.36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», та зловживання
ними як законодавчо встановленої
підстави для стягнення з відповідача
суми виплаченої допомоги по безробіттю
в розмірі 14 488,18 грн.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що судом першої
інстанції під час розгляду справи не в
повному обсягу з'ясовано обставини, що
мають значення для справи та, як
наслідок, помилково застосовано норми
матеріального права, що призвело до
невірного вирішення справи по суті.
Внаслідок чого, колегія суддів вважає
за необхідне задовольнити вимоги
апеляційної скарги та скасувати
оскаржуване судове рішення та винести
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2012 р. у
справі № 2а-3254/11 - задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 червня
2012 р. у справі № 2а-3254/11 - скасувати.

В задоволенні адміністративного
позову Бабушкінському районному
центру зайнятості м. Дніпропетровська -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко