Справа № К/9991/77994/11-С
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/77994/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телец-ВАК" на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011 у
справі № 2а-7603/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телец-ВАК"

до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
27.10.2010 № /0, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 77
473,00 грн. та фінансових санкцій - 38 736,50
грн. за порушення вимог Закону України
"Про податок на додану вартість".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог вказаних Закону.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24.01.2011
позовні вимоги задоволено у повному
обсязі.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 03.11.2011 судове рішення
першої інстанції скасував та ухвалив
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовив у повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач до
Вищого адміністративного суду України
подав касаційну скаргу, де посилаючись
на порушення судоми норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене судове рішення та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорюване
позивачем податкове повідомлення -
рішення Державна податкова інспекція
прийняла на підставі акта від 18.10.2010 про
результати документальної невиїзної
перевірки Товариства щодо
взаємовідносин з його контрагентами
(ТОВ "Трейд-М", ТОВ "Югснаб-ПГС") у травні
та грудні 2009 року, у ході якої
встановлено порушення останнім
підпунктів 7.4.1, 7.7.1 ст. 7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 168/97-ВР), що призвело до
заниження податкових зобов'язань з ПДВ
за вказані податкові періоди. Такий
висновок податкового органу
мотивовано тим, що позивач не
підтвердив своє право на податковий
кредит з огляду на те, що фінансово -
господарські взаємовідносини із
вказаними контрагентами, за
результатами яких позивачем було
сформовано податковий кредит, є
нікчемними, оскільки у цих
контрагентів відсутні матеріально -
технічні, трудові ресурси для
здійснення відповідної господарської
діяльності, що підтверджено актами
невиїзних документальних перевірки
цих контрагентів. Також, як на підставу
висновків про нікчемність
господарських операцій, державний
податковий орган посилається на
реєстрацію юридичної особи ТОВ
"Трейд-М" на підставну особу, що стало
підставою для звернення до суду про
припинення вказаної юридичної особи.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем підтверджено належними
первинними і розрахунковими
документами реальність господарських
взаємовідносин з контрагентами, за
наслідками яких позивачем було
сформовано податковий кредит, зокрема
податковими накладними та документами
про перевезення (ТТН), а податковим
органом не доведено належними засобами
доказування, що спірні господарські
операції фактично не здійснювались.
Також судом встановлено, що на час
здійснення господарських операцій
контрагенти позивача мали спеціальну
податкову правосуб'єктність, що
надавало їм право складати податкові
накладні. При цьому судом першої
інстанції було відхилено доводи
відповідача про факт звернення до суду
по припинення юридичної особи -
контрагента позивача з підстав
реєстрації на підставну особу з
посиланням на ухвалене судове рішення
у справі № 2а-5638/09/1470 про відмову у
позові.

Висновки суду апеляційної інстанції
щодо порушення позивачем вимог Закону
№ 168/97-ВР мотивовані відсутністю у
підприємств - контрагентів позивача
матеріально - технічної бази для
здійснення відповідної господарської
діяльності.

Так, у п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997
№ 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (втратив чинність 01.01.2011)
платника податку визначено як особу,
яка згідно із цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується
покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону покупець має право
відобразити сплачені суми податку у
податковому кредиті за умови
використання отриманих товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР
не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Із наведеного випливає, що позивач, як
платник податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність за порушення
продавцем правил здійснення
господарської діяльності, а
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником ПДВ є
рух товарів (послуг) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника
податку та наявність у платника
податків виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог чинного
законодавства. А наявність або
відсутність матеріально - технічної
бази у контрагента господарюючого
суб'єкта не є передумовою для
визначення господарської компетенції
останнього та не має правового
значення для вирішення питання про
наявність наміру сторін на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених укладеними угодами або
порушення позивачем правил
оподаткування.

Наведені обставини справи свідчать про
помилковість висновків апеляційного
суду щодо визнання рішення податкової
служби про нарахування позивачеві ПДВ
та санкцій за його несплату, прийнятим
відповідно до приписів чинного
законодавства, тому касаційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення ухвалене судом
першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК"
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011 у
справі № 2а-7603/10/1470 скасувати та
залишити в силі постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24.01.2011.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко