Справа № 815/1530/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1530/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому, після збільшення
позовних вимог, просив визнати
протиправними та скасувати повністю
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в одеській області від
04.12.2013 року № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у
розмірі 510 грн. 00 коп.; визнати
протиправним та скасувати повністю
податкове повідомлення- рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
04.12.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 33 144 грн.
27 коп.; визнати протиправним та
скасувати повністю податкове
повідомлення - рішення ДПІ у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області від 04.12.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 16 668 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим
неправильним застосуванням податковим
органом норм податкового
законодавства, неврахування при
проведенні перевірки наявної
первинної документації, яка
представлена до суду в якості
письмових доказів, що потягло за собою
хибні висновки та прийняття
протиправних рішень для оскарженні
яких позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідач надав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на те, що судом не
надано належної правової оцінки
обставинам справи у їх сукупності,
порушено норми матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України, в
судове засідання не з'явились,
враховуючи що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 21.10.2013 року по 08.11.2013 року, ДПІ
у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року. За результатом
проведеної перевірки, податковим
органом, серед інших порушень, які були
предметом судового розгляду в іншому
провадженні, встановлені наступні
порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового
законодавства, які є предметом спору, а
саме: п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового
Кодексу України, в частині
незабезпечення зберігання первинних
документів (податкових накладних) з
питань обчислення і сплати належних
сум податків (внеску) протягом
установлених строків їх зберігання та
ненадання платником оригіналів
документів чи їх копій за період 2012
року; п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, п. 177.2, п.
177.4, п.п. 177.5.3, п.177.5 ст. 177 Податкового
кодексу України в частині завищення
валових витрат на загальну суму 136813
грн. у результаті чого визначено
збільшення сум податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період 2012 року на суму 22 096, 18 грн.; п.
187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, у результаті чого занижено
податок на додану вартість за 2012 рік
на загальну суму заниження 11 112 грн.,
про що складено акт перевірки №
921/17-01//86 від 15.11.2013 року.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки, ДПІ у Київському районі м.
Одеси були прийняті податкові
повідомлення - рішення: № від
04.12.2013 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі
501,00 грн.; № 000705/701 від 04.12.2013 року про
збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі 22 096, 18
грн. - за основним платежем; 11 048, 09 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями; №
від 04.12.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 11 112 грн. -
за основним платежем; 5 556 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатом адміністративного
оскарження, рішенням ГУ Міндоходів в
Одеській області від 10.02.2014 року №
138/П/15-32-10-02-08, податкові повідомлення -
рішення ДПІ у Київському районі м.
Одеси від 04.12.2013 року були залишені без
змін, а первинна скарга ФОП ОСОБА_1 - без
задоволення.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач довів суду ті
обставини, на які посилався в
обґрунтування позовних вимог, у зв`язку
з чим вони підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3. ст. 44 Податкового
Кодексу України платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Згідно до п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138
Податкового Кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до п. 177.2, п. 177.4; п.п. 177.5.3 п. 177.5
ст. 177 Податкового Кодексу України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.
Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Згідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
Кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно до п. 201.1 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Судом першої інстанції встановлено
факт наявності під час перевірки
первинної документації та
необґрунтованої відмови податкового
ревізора-інспектора від її врахування,
а тому суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність в діях
позивача порушення п. 44.1 ст. 44
Податкового Кодексу України.

Судом встановлено, що за 2012 рік
собівартість виконаних робіт (наданих
послуг) склала 733 186 грн., що
підтверджено у повному обсязі
первинною документацією.

Згідно розрахунку правильності
визначення валових витрат за 2012 рік,
який викладено в Додатку № 3 до акту
перевірки, відхилення у визначенні
витрат обґрунтовані непідтвердженням
документального взаємозв'язку між
отриманим доходом та понесеними
витратами, що нерозривно пов'язано з
попереднім порушенням та викладеним
висновком суду. З урахуванням наданої
до суду, в якості письмових доказів
первинної документації відстежується
підтвердження понесених витрат
первинними документами безпідставно
неврахованими ревізором - інспектором
під час перевірки.

Банківські та поштові витрати понесені
позивачем у 2012 році на загальну суму 1990
грн., суд також вважав витратами, які
враховуються відповідно до положень п.
138.8 ст. 138 ПК України у собівартість
послуг, оскільки стосуються
господарської діяльності позивача.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія прийшла до висновку, що
позивачем надано до суду всі первинні
документи, які засвідчують реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами і
правомірність віднесення позивачем до
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми витрат на
підставі первинних бухгалтерських
документів та по податковим накладним,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин.

З огляду на вищезазначене, судова
колегія повністю погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем не доведено
правомірність винесення оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень
№, №, № від 04.12.2013 року,
а тому позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Одеського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.
Особи, які брали участь у справі, однак
не були присутні у судовому засіданні
апеляційної інстанції, мають право
подати касаційну скаргу протягом 20
днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г. Федусик