Справа № 806/1863/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
Житомир справа №
806/1863/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представника позивача Шарого
С.В.,

за участі представника відповідача
Синицької Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СенаторАвто" до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, третя особа: Головне
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, стягнення 2058962,60
грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СенаторАвто" (далі -
ТОВ "СенаторАвто") звернулось до суду з
позовом, у якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
(далі - Бердичівська ОДПІ) від 18
листопада 2013 р. № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 1965896,00 грн.,
у тому числі: 1572717,00 грн. - за основним
платежем та 393179,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. В
обґрунтування позову зазначає, що
висновки акту перевірки є
безпідставними та необґрунтованими, а
податковий кредит сформовано
позивачем на підставі належним чином
оформлених первинних документів та у
порядку визначеному чинним податковим
законодавством.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача та третьої
особи заперечила проти позову та
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог з підстав, викладених у
письмових запереченнях (том 1 а.с. 59-61).

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що на підставі пункту 20.1.4
статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1
статті 78, пункту 82.2 статті 82
Податкового кодексу України, наказу
Бердичівської ОДПІ від 6 серпня 2013 р. №
116 та постанови слідчого з ОВС СУ ФР ГУ
Міндоходів у Житомирській області про
доручення на проведення позапланової
виїзної перевірки від 2 серпня 2013 р.,
посадовими особами Бердичівської ОДПІ
у період з 6 серпня 2013 р. по 12 серпня 2013 р.
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ "СенаторАвто" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.12.2012 р. по 31.07.2013 р., за
результатами якої складено акт №
365/22-00/38284012 від 14 серпня 2013 р. (том 1 а.с.
10-27).

Актом перевірки зафіксовано порушення
пункту 193.1 статті 193, пунктів 198.2, 198.4, 198.6
статті 198, пунктів 201.1, 201.12 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість за період з
01.12.2012 р. по 30.06.2013 р. всього у сумі 1572717,00
грн., у тому числі по періодах: січень 2013
року - 505889,00 грн., лютий 2013 року - 457211,00
грн., березень 2013 року - 609617,00 грн.

29 жовтня 2013 р. ухвалою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області по справі № 274/6038/13-к, яка
набрала законної сили 5 листопада 2013 р.,
клопотання прокурора про звільнення
ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності задоволено.
Звільнено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженку м. Бердичева, українку,
громадянку України, з середньою
спеціальною освітою, раніше несудиму,
одружену, на утриманні маючу малолітню
дитину, перебуваючу у декретній
відпустці, проживаючу за адресою:
АДРЕСА_1, від кримінальної
відповідальності, передбаченої ст. 212 ч.
1 КК України, на підставі ст. 212 ч. 4 КК
України, тобто у зв'язку з сплатою
податків, зборів, а також
відшкодуванням шкоди, завданої державі
їх несвоєчасною сплатою до притягнення
її до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 закрито (том 1 а.с. 64-66).

Отримавши ухвалу Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області по справі № 274/6038/13-к,
Бердичівською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18
листопада 2013 р. (том 1 а.с. 44) про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
1965896,00 грн., у тому числі: 1572717,00 грн. - за
основним платежем та 393179,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіряючи спірне податкове
повідомлення-рішення на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд відзначає наступне.

Актом перевірки зафіксовано, що до
перевірки позивачем не надано
документів, які підтверджують
реалізацію імпортованих товарів, або
інше використання їх пов'язане з
провадженням господарської
діяльності, а тому, на думку
контролюючого органу, сума ПДВ
сплачена (нарахована) у зв'язку з
придбанням таких товарів - не
включається до складу податкового
кредиту. Надані до перевірки видаткові
накладні не містять кодів товару
згідно з УКТ ЗЕД, номерів та дат митних
декларацій, за якими було здійснено
ситне оформлення товару, ввезеного на
митну територію України, що
унеможливлює встановлення подальшого
руху імпортованих товарів. Крім того,
номенклатура товарів, зазначена у
видаткових накладних не відповідає
номенклатурі товарів, зазначених у
митних деклараціях, за якими було
здійснено митне оформлення товару,
ввезеного на територію України, що
унеможливлює ідентифікацію
реалізованих товарів щодо
імпортованих товарів.

Такі покликання відповідача не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду справи і спростовані
наступним.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців (том 1 а.с. 53), основним
видом економічної діяльності ТОВ
"СенаторАвто" є оптова торгівля
деталями та приладдям для
автотранспортних засобів.

Так, у ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачем за період з
01.12.2012 р. по 30.06.2013 р. у рядку 12.1
Декларацій "ПДВ, сплачений митним
органом" відображено 4505837,00 грн., і на
формування даного показнику мало вплив
здійснення операцій ввезення на митну
територію України товарів з Туреччини,
а саме: скло автомобільне для різних
модифікацій транспортних засобів,
клей, тканини, деталі для декору
автотранспортних засобів.

На підтвердження факту придбання та
отримання даного товару позивачем
надані вантажно-митні декларації (а.с.
82-153).

Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України визначено,
що об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно із пунктом 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Приписами пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

Згідно із пунктами 198.1, 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Отже, формування податкового кредиту з
ПДВ платником податків обумовлено
фактичним здійсненням операцій з
придбання товарів, робіт (послуг), для
подальшого використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності платника
податку, і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів та в обов'язковому порядку
митними деклараціями.

Як свідчать матеріали справи, всі
перелічені суми податкового кредиту
підтверджені відповідними митними
деклараціями, крім того, даний факт не
оспорюється відповідачем.

Судом не встановлено невідповідності
даних митних декларацій фактичним
обставинам. Матеріалами справи
підтверджено, факт здійснення
господарських операцій у
перевіряємому періоді.

Зі змісту акту перевірки видно, що
висновок контролюючого органу про
завищення позивачем податкового
кредиту ґрунтується на відсутності
документів, що підтверджують
реалізацію імпортованого товару.

Так, у листі Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11
зазначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Оцінуватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

В контексті даного роз`яснення суд
відзначає, що імпортовані товари були
реалізовані позивачем, що
підтверджується податковими
накладними (том 2 а.с. 124-250, том 3 а.с. 1-250,
том 4 а.с. 1-47) та видатковими накладними
(містяться на дисках том 4 а.с. 77, 78 та
електронні копії том 4 а.с. 59-61), які
долучені до матеріалів справи і
свідчать про реальний рух активів у
процесі здійснення позивачем
господарської діяльності.

Суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про
неможливість встановити, яким чином
отримані позивачем копії видаткових
накладних, з огляду на слідуюче.

Так, згідно протоколів обшуку від 24
липня 2013 р. та 13 вересня 2013 р. (том 4 а.с.
48-58) були вилучені у позивача первинні
документи, зокрема: вантажно-митні
декларації, товарно-транспортні
накладні, податкові та видаткові
накладні, реєстри виданих та отриманих
податкових накладних.

У ході судового розгляду справи
з'ясовано, що позивач звернувся до
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області з проханням
повернути вилучені документи.

Листом від 7 липня 2014 р. за вих. № 1385/7/09-006
(том 4 а.с. 76) запитувану позивачем
інформацію надано на електронних
носіях - дисках (том 4 а.с. 77, 78), на яких,
зокрема, містяться копії видаткових
накладних, що свідчать про реалізацію
імпортованих товарів.

Щодо відсутності у видаткових
накладних кодів товарів згідно з УКТ
ЗЕД, номерів та дат митних декларацій,
за якими було здійснено митне
оформлення товарів, суд зазначає
наступне.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 цього ж Закону,
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної статті
передбачає, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9
зазначеного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України (у
редакції з 03.02.2013 р.), платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Дію підпункту "ї" пункту 201.1 статті 201
тимчасово, до 1 липня 2013 року, зупинено.

Дослідивши податкові та видаткові
накладні, що підтверджують факт
реалізації позивачем імпортованих
товарів, суд встановив, що вони містять
усі реквізити, встановлені частиною 2
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пунктом 201.1 статті
201 Податкового кодексу України та
наказу Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 р. №969
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення", а
тому не приймає до уваги доводи
контролюючого органу про їх неналежне
оформлення.

У ході перевірки відповідачем не
встановлено проведення позивачем
збиткових операцій.

Крім того, під час перевірки
контролюючому органу були надані
оборотно - сальдові відомості, картки
рахунку, журнали-ордери, з яких чітко
прослідковується реалізація позивачем
імпортованого товару (том 1 а.с. 237-250, том
2 а.с. 1-123, том 4 а.с. 79-250, том 5, а.с. 1-250, том 6
а.с. 1-250, том 7 а.с. 1-250, том 8 а.с. 1-250, том 9
а.с. 1-250, том 10 а.с. 1-157).

Проте, висновки акту перевірки
сформовані контролюючим органом без
урахування первинної документації
платника податків, яка у своїй
сукупності свідчить про
обґрунтованість формування
податкового кредиту і податкових
зобов`язань.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів,
які б вказували на відсутність
реальності реалізації позивачем
імпортованого товару, за правилами
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України відповідач до суду не подав.

У судовому засіданні представник
відповідача акцентувала увагу на
ухвалі Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області по справі №
274/6038/13-к від 29 жовтня 2013 р., якою
встановлено, що усього, за період з
січня по березень 2013 року генеральний
директор ТОВ "СенаторАвто" ОСОБА_3, у
порушення п. 193.1 ст.193, п.198.2, п.198.4, п.198.6
ст.198, п.201.1, п.201.12 ст.201 Податкового
кодексу України, умисно ухилилась від
сплати податку на додану вартість на
загальну суму 1 572 717 грн. (505 889 + 457 211 + 609
617), що призвело до фактичного
ненадходження до бюджету коштів у
значних розмірах, що в 2741 раз (1572717/573,5)
перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян. Своїми умисними
діями, які виразились в умисному
ухиленні від сплати податків, зборів,
інших обов'язкових платежів, що входять
в систему оподаткування, введених у
встановленому законом порядку, вчинене
службовою особою підприємства, що
призвели до фактичного ненадходження
до бюджету коштів у значних розмірах,
ОСОБА_3 скоїла злочин, передбачений ст.
212 ч. 1 КК України.

Так, частиною 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

У листі Вищого адміністративного суду
України від 14.11.2012 р. N 2379/12/13-12 зазначено,
що диспозиція наведеної правової
норми, на відміну від норми частини
першої статті 72 КАС України, прямо
вказує на те, що обов'язковими для суду,
який розглядає справу, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок. Разом із тим розглядувана
норма встановлює межі обов'язковості
зазначених різновидів судових рішень
для адміністративного суду, що
розглядає конкретну адміністративну
справу. Така обов'язковість
поширюється лише на те питання, чи мало
місце певне діяння та чи вчинене воно
особою, щодо якої постановлено
відповідний вирок або прийнято
постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Адміністративний суд під час розгляду
конкретної справи на підставі
встановлених ним обставин (у тому числі
з урахуванням преюдиційних обставин)
повинен самостійно кваліфікувати
поведінку особи і дійти власних
висновків щодо правомірності такої
поведінки з відповідним застосуванням
необхідних матеріально-правових норм.

Крім того, обов'язковість преюдиційних
обставин, передбачена частиною
четвертою статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми поширюється лише на
обставини, встановлені безпосередньо:
1) або вироком у кримінальній справі; 2)
або постановою про адміністративний
проступок.

Відповідно обставини, установлені в
інших процесуальних актах у
кримінальних справах чи справах про
адміністративні проступки (наприклад,
у постанові про закриття кримінальної
справи), не можуть розглядатися як
обов'язкові відповідно до частини
четвертої статті 72 КАС України.

Так, ухвалою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області по справі № 274/6038/13-к від 29
жовтня 2013 р. звільнено ОСОБА_3 від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із сплатою податків, зборів, а
також відшкодуванням шкоди, завданої
державі їх несвоєчасною сплатою до
притягнення її до кримінальної
відповідальності.

Однак, зі змісту даного судового
рішення факту визнання ОСОБА_3 вини у
скоєному злочині не встановлено.

Представник позивача у судовому
засіданні наголошував на тому, що свою
вину у інкримінованому злочині ОСОБА_3
не визнала, а суми податку сплачені нею
лише з метою застосування частини 4
статті 212 Кримінального кодексу
України.

Оскільки висновки акту перевірки не
знайшли свого підтвердження у ході
судового розгляду справи, суд не
приймає до уваги ухвалу Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області по справі № 274/6038/13-к від 29
жовтня 2013 р.

З огляду на встановлені обставини, суд
дійшов висновку про правомірність
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту за січень-березень
2013 року сум ПДВ на підставі належним
чином оформлених митних декларацій та
відповідно до норм Податкового кодексу
України, а відтак, нарахування грошових
зобов'язань по податку на додану
вартість позивачу з цих підстав
проведено контролюючим органом
неправомірно.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "СенаторАвто" про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 18 листопада 2013 р. №
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 71, 72, 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України ,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 18 листопада 2013 р. № .

Зобов'язати Бердичівську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області у місячний строк
із дня набрання постановою законної
сили подати до Житомирського окружного
адміністративного суду письмовий звіт
про виконання постанови.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"СенаторАвто" 4872,00 грн. сплаченого
судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 29
липня 2014 р.