Справа № 826/6868/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6868/14
у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної екологічної інспекції у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
екологічної інспекції у м. Києві до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергозбереження»,
третя особа - Центральний спортивний
клуб Збройних Сил України, про
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Державна екологічна
інспекція у м. Києві (далі - Позивач, ДЕІ
у м. Києві) звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергозбереження»
(далі - Відповідач, ТОВ
«Енергозбереження») про тимчасову
заборону (зупинення) діяльності
Відповідача (юридична адреса: м. Київ,
вул. М. Раскової, 19, оф. 23; фактична
адреса: м. Київ, пр-т Повітрофлотський,
10), а саме: котельні ТОВ
«Енергозбереження» до моменту
отримання дозвільних документів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря.

Ухвалою від 02.06.2014 року судом першої
інстанції залучено до участі у справі у
якості третьої особи Центральний
спортивний клуб Збройних Сил України
(далі - Третя особа).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.08.2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що Позивачем
не подано доказів знаходження згаданої
котельні на балансі Відповідача та не
доведено факт експлуатації останньої
ТОВ «Енергозбереження» у 2012-2014 роках.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.
При цьому посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, на підставі направлення від
13.11.2012 року посадовими особами ДЕІ у м.
Києві проведено перевірку дотримання
вимог природоохоронного законодавства
у галузі атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами ТОВ «Енергозбереження» при
експлуатації останнім котельні.

За наслідками проведення перевірки,
результати якої зафіксовані в акті №
05/1543а, встановлено порушення
Відповідачем положень ст. 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря», оскільки котельня, що
знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т
Повітрофлотський, 10 (далі - котельня),
працює без дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря (а.с. 20-32).

На підставі висновків, викладених в
акті № 05/1543а, Позивачем винесено припис
від 23.11.2012 року № 05/728, яким зобов'язано
Відповідача отримати дозвіл на викид
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами та
представити до ДЕІ у м. Києві (а.с. 33, 34).

Крім того, Позивачем прийнято рішення
від 23.11.2012 року № 157 про тимчасову
заборону (зупинення) діяльності
котельні.

ДЕІ у м. Києві 04.03.2014 року видано
направлення на проведення
позапланової перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
з метою, зокрема, перевірки виконання
ТОВ «Енергозбереження»
вищезазначеного рішення.

Уповноваженими особами Позивача 05.03.2014
року було складено акт № 05/439а про
відмову у проведенні перевірки у
зв'язку з недопуском посадових осіб до
її проведення за адресою: м. Київ, вул.
Сім'ї Хохлових, 8.

ДЕІ у м. Києві 12.05.2014 року, на підставі
депутатського звернення від 07.04.2014 року
№ 443/03/84 та звернення мешканки м. Києва
ОСОБА_1, видано направлення на
проведення позапланової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства Відповідачем у процесі
експлуатації котельні (за адресою: м.
Київ, пр-т Повітрофлотський, 10) у період
з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року.

Позивачем 14.05.2014 року складено акт №
05/954а про відмову у проведенні
перевірки на підставі вищезазначеного
направлення у зв'язку з недопуском
уповноважених осіб ДЕІ у м. Києві до її
проведення.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону
атмосферного повітря», ст. 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», Положення
про Державну екологічну інспекцію
України від 12.12.2011 року № 136, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для винесення
постанови про застосування заходів
реагування до Відповідача, оскільки,
по-перше, ДЕІ у м. Києві не подано
доказів знаходження на балансі
Відповідача згаданої котельні та не
доведено факт експлуатації останньої у
2012-2014 роках, по-друге, з умов договору
про постачання водяної пари і гарячої
води не вбачається погодження між
сторонами умов експлуатації котельні.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначено Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, допустимого рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Пунктом 1 Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 454/2011,
визначено, що Державна екологічна
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України. Держекоінспекція
України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
забезпечення реалізації державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Відповідно до абз 1 п. 1 та п. 3 Положення
про державну екологічну інспекцію в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
екології та природніх ресурсів України
від 04.11.2011 року № 429 (далі - Положення №
429), Державна екологічна інспекція в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
Держекоінспекція) є територіальним
органом Державної екологічної
інспекції України, який діє у складі
Держекоінспекції України і їй
підпорядковується. Основними
завданнями Держекоінспекції є
реалізація повноважень
Держекоінспекції України у межах
відповідної території.

Приписами п. 4.2 Положення № 429
закріплено, в тому числі, повноваження
ДЕІ у м. Києві щодо здійснення
державного нагляду (контролю) за
додержанням підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форми власності і господарювання
вимог законодавства про охорону
атмосферного повітря.

Отже, Позивач є органом державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності щодо
дотримання суб'єктами господарювання,
зокрема, вимог законодавства про
охорону атмосферного повітря.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 4 Закону виключно
законами встановлюються повноваження
органів державного нагляду (контролю)
щодо зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг.

Положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 4 Закону (у
редакції, чинній на час прийняття
рішення судом першої інстанції)
визначено, що повне або часткове
зупинення виробництва (виготовлення)
або реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Вдіповідно до п. 7 ст. 7 Закону на
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

Разом з тим, підпунктом 6.14 п. 6.
Положення № 429 визначено, що
Держекоінспекція для виконання
покладених на неї завдань має право
приймати рішення про обмеження чи
зупинення (тимчасово) діяльності
підприємств і об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції.

Аналізуючи вищевикладені норми,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що в даному випадку існує
колізія норм права між приписами
Положення № 429 та Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності». В такому випадку колізія
норм права вирішується шляхом вибору
того нормативного акту, який має бути
застосований до конкретного випадку.

Одним із способів визначення того, який
акт підлягає застосуванню у разі
існування суперечності між актами,
прийнятими різними за місцем в
ієрархічній структурі органами -
вищестоящим та нижчестоящим, є
застосування акту, прийнятого
вищестоящим органом, як такого, що має
більшу юридичну силу.

Отже, до даних правовідносин
застосуванню підлягають приписи ч. 5 ст.
4 Закону, якими визначено обов'язок
органів державного нагляду звертатися
до адміністративного суду для
ухвалення останнім рішення про повне
або часткове зупинення надання послуг.

Крім того, необхідно зауважити, що
положеннями ст. 4 даного Закону
закріплено, що виключно законами
встановлюються повноваження органів
державного нагляду (контролю) щодо
зупинення підприємствами надання
послуг.

За таких обставин, звертаючись до
адміністративного суду на підставі ч. 5
ст. 4 Закону для винесення судом
відповідного рішення Відповідач діяв у
межах повноважень та у спосіб,
визначений законом.

Аналогічна позиція викладена у рішенні
Вищого адміністративного суду України
від 16.09.2014 року у справі № К/800/29645/14.

Однак, колегія суддів критично оцінює
доводи Апелянта про неповне
дослідження Окружним адміністративним
судом м. Києва обставин щодо наявності
у Позивача підстав для застосування
заходів реагування у зв'язку з
порушенням Відповідачем положень ст. 11
Закону України «Про охорону
атмосферного повітря», з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» відносини у галузі охорони
навколишнього природного середовища в
Україні регулюються цим Законом, а
також земельним, водним, лісовим
законодавством, законодавством про
надра, про охорону атмосферного
повітря, про охорону і використання
рослинного і тваринного світу та іншим
спеціальним законодавством.

Згідно ст. 34 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» завдання контролю у галузі
охорони навколишнього природного
середовища полягають у забезпеченні
додержання вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища всіма державними органами,
підприємствами, установами та
організаціями, незалежно від форм
власності і підпорядкування, а також
громадянами.

Положеннями частин 5-6 ст. 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря» визначено, що викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися після отримання
дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.
Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Пунктом 2 Порядку проведення та оплати
робіт, пов'язаних з видачею дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів від 13.03.2002 року № 302,
закріплено, що дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами - це
офіційний документ, який дає право
підприємствам, установам, організаціям
та громадянам-підприємцям
експлуатувати об'єкти, з яких надходять
в атмосферне повітря забруднюючі
речовини або їх суміші, за умови
дотримання встановлених відповідних
нормативів граничнодопустимих викидів
та вимог до технологічних процесів у
частині обмеження викидів
забруднюючих речовин протягом
визначеного в дозволі терміну.

Таким чином підприємство набуває право
на експлуатацію обладнання, з якого в
атмосферне повітря надходять
забруднюючі речовини, лише після
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами.

Експлуатація такого обладнання без
отримання дозволу є правопорушенням та
підставою для застосування
встановлених законодавством заходів
реагування.

Приписами ст. 12 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря»
встановлено, що господарська чи інші
види діяльності, пов'язані з порушенням
умов і вимог до викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря і рівнів
впливу фізичних та біологічних
факторів на його стан, передбачених
дозволами, може бути обмежена,
тимчасово заборонена (зупинена) або
припинена відповідно до законодавства.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 8 Закону
визначено, що орган державного нагляду
(контролю) в межах повноважень,
передбачених законом, під час
здійснення державного нагляду
(контролю) має право надавати
(надсилати) суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
усунення порушень і недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, ДЕІ
у м. Києві з метою усунення порушень
природоохоронного законодавства,
виявлених під час проведення
відповідної перевірки, 23.11.2012 року
винесено, зокрема, припис про отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

За таких обставин, Позивачем у зв'язку з
порушенням Відповідачем під час
експлуатації котельні вимог
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
прийнято рішення № 157 про тимчасову
заборону (зупинення) діяльності
котельні з 03.12.2012 року (далі - Рішення №
157).

У матеріалах справи відсутні докази,
якими підтверджується факт скасування
або визнання нечинним Рішення № 157, а
також прийняття ДЕІ у м. Києві рішення
про відновлення діяльності котельні
ТОВ «Енергозбереження».

Отже, Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом про прийняття
рішення, що вже було прийнято ДЕІ у м.
Києві та не скасовано судом чи даним
суб'єктом владних повноважень, тоді як
приписами чинного законодавства не
передбачено права Позивача на
звернення до суду для вжиття заходів
реагування у зв'язку з невиконанням
суб'єктом господарювання попереднього
рішення контролюючого органу, а тому
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами Апелянта про
те, що суд першої інстанції дійшов
передчасного висновку про відсутність
доказів знаходження котельні на
балансі ТОВ «Енергозбереження»,
оскільки володіння Відповідачем
останньою підтверджується наявною у
матеріалах справи копією договору від
03.02.2012 року № 03/02 про постачання
теплової енергії у гарячій воді. Дані
обставини ТОВ «Енергозбереження» не
заперечуються.

Поряд з іншим, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зауважити, що ДЕІ у м. Києві не подано
доказів експлуатації котельні
Позивачем з 05.03.2014 року.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини справи та ухвалено судове
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право скасувати її та прийняти нову
постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
правомірність звернення Позивача до
суду для встановлення заходів
реагування допущено порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим вважає за необхідне
апеляційну скаргу ДЕІ в м. Києві
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державної екологічної інспекції у м.
Києві до товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергозбереження»,
третя особа - Центральний спортивний
клуб Збройних Сил України, про
зобов'язання вчинити дії - скасувати та
ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю з підстав, викладених у
мотивувальній частині даного рішення.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається у
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Василенко Я.М.

Шурко О.І.