Справа № 2а-18851/11/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/5636/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" до відділу
Державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови про зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 грудня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ПАТ "УкрСиббанк"
звернулося до суду з позовом до відділу
Державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 10 серпня 2010 року в
частині накладення арешту та
оголошення заборони відчуження на
автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, рік
випуску 2008, державний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3 та
обтяжений заставою на користь ПАТ
"УкрСиббанк" та звільнити з-під арешту
та заборони відчуження такий
автомобіль.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 грудня 2011 року
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк щодо
звільнення з-під арешту та заборони
відчуження згідно постанови ВДВС
Соломянського РУЮ у м. Києві про
відкриття виконавчого провадження від
10 серпня 2010 року автомобіль марки
Chevrolet, модель Lacetti, рік випуску 2008,
державний номер НОМЕР_1, що належить на
праві власності ОСОБА_3, та обтяжений
заставою на користь ПАТ "УкрСиббанк".

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 09 липня 2010 року по справі №3-2117-1/10
ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 3 статті 130
Кодексу про адміністративні
правопорушення України та піддано
адміністративному стягненню у вигляді
оплатного вилучення транспортного
засобу (автомобіль марки Chevrolet, модель
Lacetti, рік випуску 2008, державний номер
НОМЕР_1).

Державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві 10 серпня 2010 року з
метою примусового виконання вказаної
постанови суду, винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження (ВП
№20726619), якою, зокрема, накладено арешт
на транспортний засіб (автомобіль
марки Chevrolet, модель Lacetti, рік випуску 2008,
державний номер НОМЕР_1), що належить
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1, а також заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику лише в
межах суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на факт обтяження банком
автомобіля на підставі договору про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу від 22 лютого 2008
року №0, що підтверджується
витягом з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна від 26 грудня 2011 року. При
цьому позивач посилається на норми
частини 1 статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження», де
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на майно і про звільнення
майна з-під арешту.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про виконавче провадження» (в чинній
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на майно боржника; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Згідно частини 1 статті 5 цього Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення (далі -
виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до абзацу 6 частини 3 статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про виконавче провадження», арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, якою накладається арешт
на майно боржника та оголошується
заборона на його відчуження; винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні в
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, оскаржуваною постановою
державного виконавця у виконавчому
провадженні ВП №20726619 відкрито
виконавче провадження, накладено арешт
на транспортний засіб та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна в межах суми боргу.

Крім того, судами встановлено, що
державний виконавець на час
примусового виконання рішення суду не
розпочав дії щодо вилучення та
примусової реалізації майна боржника,
що в свою чергу свідчить про
відсутність порушень порядку
звернення стягнення на майно боржника,
передбаченого ст.ст. 50-622 Закону
України «Про виконавче провадження», з
боку державного виконавця.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що при
накладенні арешту на вказаний
транспортний державний виконавець
діяв у відповідності до ст.ст. 24, 55
Закону України «Про виконавче
провадження» та на виконання рішення
суду щодо оплатного вилучення
транспортного засобу, а тому
оскаржувана постанова державного
виконавця в частині накладення арешту
на транспортний засіб є правомірною.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 грудня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: