Справа № 806/3343/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/3343/14

час прийняття: 10 год. 15 хв.
категорія 11.4

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Юхимчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління Державної
міграційної служби України у
Житомирській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського
окружного адміністративного суду з
вказаним позовом, в якому просив
визнати неправомірними дії Управління
Державної міграційної служби України у
Житомирській області щодо відмови в
наданні інформації на запит приватного
нотаріуса Андрушівського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_3 від 11.06.2014 року №151/01-16 та
зобов'язати відповідача надати
інформацію на запит в повному обсязі. В
обгрунтування позовних вимог зазначає,
що під час виконання повноважень
нотаріуса по вчиненню нотаріальної
дії, з метою захисту інтересів особи та
на підставі ст.46 Закону України "Про
нотаріат" ним було надано запит до
відповідача про останнє місце
проживання ОСОБА_4. У відповідь на
вказаний запит відповідачем
відмовлено в наданні інформації у
зв'язку із відсутністю згоди особи,
щодо якої надано запит. Позивач вважає
відмову неправомірною, оскільки в
нього є всі законні підстави для
отримання від відповідача інформації
про останнє місце проживання ОСОБА_4.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав зазначених в письмових
запереченнях проти адміністративного
позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали
адміністративної справи, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково з
огляду на наступне.

11 червня 2014 року Приватний нотаріус
Андрушівського нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_3 звернувся
до Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області
із запитом про повідомлення
останнього місця проживання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Запит вмотивований
вчиненням нотаріальної дії, що
стосується майна ОСОБА_4 та ст.46 Закону
України "Про нотаріат".

У відповідь на вказаний запит
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області
листом від 18.06.2014 року №37/3939 було
повідомлено позивача, що Закон України
"Про нотаріат" не передбачає
повноваження нотаріусів на отримання
персональних даних особи без її згоди у
зв'язку з чим надання конфіденційної
інформації щодо місця реєстрації
ОСОБА_4 не представляється можливим. В
даному листі також зазначено, що
Міграційна служба не є стороною у
справах по вчиненню нотаріальних дій, а
до її компетенції не входить розшук
осіб для отримання від них згоди на
обробку та розповсюдження її
персональних даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції
України, не допускається збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
інформацію» інформація про фізичну
особу (персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.
Кожному забезпечується вільний доступ
до інформації, яка стосується його
особисто, крім випадків, передбачених
законом.

Правові відносини, пов'язані із
захистом і обробкою персональних
даних, і спрямований на захист
основоположних прав і свобод людини і
громадянина, зокрема права на
невтручання в особисте життя, у зв'язку
з обробкою персональних даних
врегульовані Законом України "Про
захист персональних даних" (далі -
Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону, об'єктами
захисту є персональні дані, які
обробляються в базах персональних
даних.

Персональні дані - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована. Суб'єкт
персональних даних - фізична особа,
стосовно якої відповідно до закону
здійснюється обробка її персональних
даних (ст.2 Закону).

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону, персональні
дані, крім знеособлених персональних
даних, за режимом доступу є інформацією
з обмеженим доступом.

Відповідно до ст.14 Закону, поширення
персональних даних передбачає дії щодо
передачі відомостей про фізичну особу
з баз персональних даних за згодою
суб'єкта персональних даних.

Поширення персональних даних без згоди
суб'єкта персональних даних або
уповноваженої ним особи дозволяється у
випадках, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.
Виконання вимог встановленого режиму
захисту персональних даних забезпечує
сторона, що поширює ці дані. Сторона,
якій передаються персональні дані,
повинна попередньо вжити заходів щодо
забезпечення вимог цього Закону.

Положеннями ст. 16 вказаного Закону
встановлено порядок доступу до
персональних даних.

Згідно приписів зазначеної статті,
порядок доступу до персональних даних
третіх осіб визначається умовами згоди
суб'єкта персональних даних, наданої
володільцю персональних даних на
обробку цих даних, або відповідно до
вимог закону. Доступ до персональних
даних третій особі не надається, якщо
зазначена особа відмовляється взяти на
себе зобов'язання щодо забезпечення
виконання вимог цього Закону або
неспроможна їх забезпечити (ч.ч. 1,2).

Суб'єкт відносин, пов'язаних з
персональними даними, подає запит щодо
доступу (далі - запит) до персональних
даних володільцю персональних даних.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 16 Закону, у
запиті зазначаються:

1) прізвище, ім'я та по батькові, місце
проживання (місце перебування) і
реквізити документа, що посвідчує
фізичну особу, яка подає запит (для
фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження
юридичної особи, яка подає запит,
посада, прізвище, ім'я та по батькові
особи, яка засвідчує запит;
підтвердження того, що зміст запиту
відповідає повноваженням юридичної
особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім'я та по батькові, а також
інші відомості, що дають змогу
ідентифікувати фізичну особу, стосовно
якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних
даних, стосовно якої подається запит,
чи відомості про володільця чи
розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що
запитуються;

6) мета та/або правові підстави для
запиту.

Підпунктом 8.1 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.11.2012
року №1077, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 грудня
2012 р. за №2109/22421, відомості про місце
проживання/перебування особи та інші
персональні дані особи надаються
адресно-довідковими підрозділами
територіальних органів ДМС України і
підрозділами ДМС України за запитами
осіб, органів державної влади,
підприємств, установ, організацій,
закладів щодо доступу до персональних
даних за формою, наведеною в додатку 18
до цього Порядку (далі - запити), та
оформлюються відповідно до частини
четвертої статті 16 Закону України "Про
захист персональних даних" за умови
згоди суб'єкта персональних даних,
наданої володільцю бази персональних
даних на обробку цих персональних
даних, або відповідно до вимог закону.

При цьому, статтею 4 Закону України "Про
нотаріат" передбачено, що нотаріуси
мають право витребувати від
підприємств, установ і організацій
відомості та документи, необхідні для
вчинення нотаріальних дій.

Статтею 46 Закону України "Про нотаріат"
також передбачено, що нотаріуси або
посадова особа, яка вчиняє нотаріальні
дії, має право витребовувати від
фізичних та юридичних осіб відомості
та документи, необхідні для вчинення
нотаріальної дії.

В ході розгляду справи, встановлено, що
приватний нотаріус Андрушівського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_3 звернувся до
відповідача із запитом від 11.06.2014 року
№151/01-16 у зв'язку із зверненням до нього
стосовно вчинення нотаріальної дії
щодо продажу житлового будинку, частка
25/100 якого належить ОСОБА_4.

Відповідно до ст.362 Цивільного кодексу
України, у разі продажу частки у праві
спільної часткової власності
співвласник має переважне право перед
іншими особами на її купівлю за ціною,
оголошеною для продажу, та на інших
рівних умовах, крім випадку продажу з
публічних торгів. Продавець частки у
праві спільної часткової власності
зобов'язаний письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає.

Відповідно до п.п.5.1 глави 1 розділу 2
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Міністерством юстиції України,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 22 лютого 2012 р. за №
282/20595, у разі якщо один з учасників
спільної часткової власності продає
належну йому частку в спільній
власності іншій особі, нотаріус
повинен упевнитись у тому, що продавець
у письмовій формі повідомив усіх інших
учасників спільної часткової
власності (як фізичних, так і юридичних
осіб) про свій намір продати свою
частку іншій особі із зазначенням ціни
та інших умов, на яких продається ця
частка.

Підпунктом 5.2 вказаного Порядку
передбачено, що доказом повідомлення
учасників спільної часткової
власності про подальший продаж частки
в спільному майні є або свідоцтво,
видане нотаріусом, про передачу їм
заяви продавця, або заява учасників
спільної часткової власності про
відмову від здійснення права
переважної купівлі частки майна, що
продається (із зазначенням ціни та
інших умов продажу цієї частки).
Справжність підпису на заяві має бути
засвідчена нотаріально.

Згідно підпункту 5.8 зазначеного
Порядку, договір купівлі-продажу
частки спільного майна іншій особі
може бути посвідчений також у разі,
якщо адреса інших учасників спільної
часткової власності невідома. На
підтвердження цього повинен бути
наданий документ відповідного
компетентного органу (довідкової
служби, адресно-довідкового бюро тощо).

Проаналізувавши вказані правові норми,
суд приходить до висновку, що нотаріус
має право на отримання від відповідача
інформації про місце проживання
учасників спільної часткової
власності.

Судом також враховано, що на вимогу ч. 2
ст. 16 Закону, позивач прямо або
опосередковано не відмовлявся брати на
себе зобов'язання щодо забезпечення
виконання вимог цього Закону, а його
неспроможність їх забезпечити не
встановлена, відповідачем в ході
судового розгляду справи не доведена.

Однак, суд звертає увагу, що запит
позивача, направлений до Управління
Державної міграційної служби України у
Житомирській області, складений із
недотриманням положень Закону та не
відповідає формі такого запиту
визначеної в додатку 18 Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 22.11.2012 року №1077, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 грудня
2012 р. за №2109/22421.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищезазначеного та
враховуючи, що відповідачем було
відмовлено позивачу в наданні
персональних даних ОСОБА_4 з підстав
відсутності його згоди, а не тих
підстав, що запит позивача складений
із недотриманням положень Закону та не
відповідає формі такого запиту
визначеної в додатку 18 зазначеного
Порядку, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позову шляхом
визнання частково неправомірними дій
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області
у відмові в наданні інформації на запит
ОСОБА_3- приватного нотаріуса
Андрушівського нотаріального округу
Житомирської області від 11.06.2014 року
№151/01-16.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати частково неправомірними дії
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області
у відмові в наданні інформації на запит
ОСОБА_3- приватного нотаріуса
Андрушівського нотаріального округу
Житомирської області від 11.06.2014 року №
151/01-16.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 06
жовтня 2014 р.