Справа № 813/5513/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/5513/14
м. Львів, вул. Чоловського, 2
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від позивача - Марчак Н.І.
від відповідача - Германчук Р.В.
третя особа - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова до
Головного управління юстиції у
Львівській області управління
державної виконавчої служби у
Львівській області відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області за участю третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання протиправними дій та
скасування постанови про накладення
штрафу від 16.07.2014 року ВП№ 43293853, -
Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.
Львова звернулося до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
юстиції у Львівській області
управління державної виконавчої
служби у Львівській області відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області за участю третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання протиправними дій та
скасування постанови про накладення
штрафу від 16.07.2014 року ВП№ 43293853.
Ухвалою від 07 серпня 2014 року
відкрито провадження у справі.
Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що постановою
головного державного виконавця від
16.07.2014 року ВП № 43293853 накладено штраф у
розмірі 2040, 00 грн., на Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова за
повторне невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк. Оскаржувана
постанова від 16.07.2014 року мотивована
тим, що вимогою державного виконавця
від 14.05.2014 року було повторно
зобов'язано боржника в строк до 11.07.2014
року повідомити про виконання рішення
суду та надати державному виконавцю
письмове підтвердження про виконання.
Вищевказану постанову позивач вважає
незаконною, оскільки на постанову
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 01.07.2014 року
ВП № 43293853 управлінням було направлено
повідомлення від 06.06.2014 року з якого
вбачається, що дана постанова та дії
державного виконавця оскаржені до
Львівського окружного
адміністративного суду, ухвала про
відкриття провадження від 02.06.2014 року,
справа № 813/3935/14. Окрім цього, позивач
зазначає, що неодноразово листами від
20.06.2014 року №6762/06-19, від 11.07.2014 року
№7532/06-13 державного виконавця було
повідомлено про повне фактичне
виконання в добровільному порядку
судового рішення, а тому штрафні
санкції ним застосовано неправомірно.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив, просив у задоволенні позову
відмовити.

Третя особа в судовому засіданні
проти позову заперчив, просив у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
наявні у справі докази та давши їм
оцінку, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Львівській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №43293853 щодо примусового
виконання виконавчого листа №2а-180/2008,
виданого 16.02.2009 року Львівським
окружним адміністративним судом, про
зобов'язання УПФУ в Залізничному
районі м. Львова провести ОСОБА_3
перерахунок та виплату пенсії,
зарахувавши до страхового стажу
неповні місяці роботи як повні, за
умови сплати страхових внесків або
збору на загальнообов'язкове державне
чи пенсійне страхування, в якій надано
боржнику (позивачу у справі) строк для
самостійного виконання вимог
виконавчого документа до 21.05.2014 року.

У зв'язку із несвоєчасним
отриманням позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження,
останній звернувся 21.05.2014 року до
відповідача із заявою про відкладення
провадження виконавчих дій. При цьому,
головним державним виконавцем 27.05.2014
року було винесено постанову, якою
задоволено заяву боржника та
відкладено провадження виконавчих дій
строком до 05.06.2014 року.

11.06.2014 року відповідачем
(державним виконавцем) до УПФУ в
Залізничному районі м.Львова
направлено вимогу, згідно якої
позивачу було надано строк до 21.06.2014
року для добровільного виконання
рішення Львівського окружного
адміністративного суду у справі
№2а-180/08 та попереджено про встановлену
законом відповідальність за
невиконання даного рішення і законних
вимог державного виконавця.

У відповідь на вимогу боржник
листом від 20.06.2014 року №6762/06-19
повідомив, що на виконання судового
рішення УПФУ 16.03.2009 року проведено
обчислення періодів роботи ОСОБА_3 з
14.06.1964 року по 25.07.2006 року в повних
місяцях, неповні місяці роботи
зараховані до загального трудового
(страхового) стажу як повні, внаслідок
чого його загальний стаж склав 40 років
01 місяць 03 дні, у тому числі наукового -
20 років 04 місяці 00 днів, свідченням чого
є розпорядження від 16.03.2009 року №800543, а
усі підтверджуючі документи були
направлені у ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області 26.04.2010 року.

01.07.2014 року Головним державним
виконавцем відділу ПВР управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області винесено постанову ВП № 43293853
про накладення штрафу на боржника УПФУ
в Залізничному районі м.Львова у
розмірі 1 020,00 грн., за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії.

01.07.2014 року відповідачем
(державним виконавцем) до УПФУ в
Залізничному районі м. Львова
направлено вимогу, згідно якої
позивачу було надано строк до 11.07.2014
року для добровільного виконання
рішення Львівського окружного
адміністративного суду у справі
№2а-180/08 та попереджено про встановлену
законом відповідальність за
невиконання даного рішення і законних
вимог державного виконавця.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач листом від 11.07.2014 року
№ 7532/06-13 повідомив відповідача, що на
виконання судового рішення УПФУ 16.03.2009
року проведено обчислення періодів
роботи ОСОБА_3 з 14.06.1964 року по 25.07.2006
року в повних місяцях, неповні місяці
роботи зараховані до загального
трудового (страхового) стажу як повні,
внаслідок чого його загальний стаж
склав 40 років 01 місяць 03 дні, у тому
числі наукового - 20 років 04 місяці 00
днів, (розпорядження від 16.03.2009 № 800543).
Крім того, було повідомлено, що до
виконання судового рішення страховий
стаж ОСОБА_3 склав - 39 р. 11 міс. 27 днів, в
тому числі наукового - 20 р. 4 міс. 0 дн.
Підтверджуючі документи були
направлені у ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області листом від 26.04.2010 року за №
5381/03-19. Також зазначено, що ОСОБА_3 було
видано наручно довідку про страховий
стаж (40 років 1 місяць 3 дні) для
отримання в органах соціального
захисту посвідчення «Ветеран праці».

16.07.2014 року Головним державним
виконавцем відділу ПВР управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області винесено постанову ВП № 43293853
про накладення штрафу на боржника УПФУ
в Залізничному районі м.Львова у
розмірі 2040,00 грн., за повторне
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Згідно з статтею 124 Конституції
України, правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами. Судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. Відповідно
до вимог статті 129 Конституції України,
обов'язковість рішень суду є однією з
основних засад судочинства, а згідно з
ст.ст.7, 14 КАС України - принципом
здійснення правосуддя в
адміністративних справах.

Згідно положень ст.ст.255, 258 КАС
України, постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. За
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається
один виконавчий лист. Якщо судове
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право видати
кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Загалом, умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначає Закон
України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності до ст.2 Закону
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень судів покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України та здійснюється
державними виконавцями, визначеними
Законом України «Про державну
виконавчу службу».

Статтею 5 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Державному виконавцю повинні
бути безоплатно надані у встановлений
ним строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень.

Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.5 ст.12
вищезазначеного Закону, сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Згідно ч.2 ст.30 Закону, державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

Відповідно до частини 1 статті 35
Закону №606, за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

У відповідності до ст.75 Закону,
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених
вимог без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Тож, судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
підставою для накладення штрафу стало
невиконання боржником рішення суду,
яке набрало законної сили, у
встановлений державним виконавцем
строк.

Факт невиконання рішення
Львівського окружного
адміністративного суду у справі
№2а-180/08 підтверджується матеріалами
виконавчого провадження за №43293853.

Згідно приписів ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, однак в ході
судового розгляду позивачем
недоведено, що вищезазначене рішення
суду ним виконано у повному обсязі.

Крім цього, суд не приймає до
уваги твердження позивача щодо того, що
про факт виконання рішення суду
вказують наявні у матеріалах справи
копії довідки № 4731/03 від 18.03.2009 року,
розпорядження №800543 від 16.03.2009 року та
розрахунку стажу ОСОБА_3, а вважає за
необхідне роз'яснити, що такі документи
лише підтверджують стаж роботи
останнього, зокрема науковий стаж, який
дає право ОСОБА_3, на отримання
відповідних пенсійних виплат, а не
свідчить про проведення перерахунку та
виплату пенсії.

Більш того, позивачем не надано до
суду жодних доказів та обґрунтованих
пояснень з яких причин та чому УПФУ в
Залізничному районі м. Львова не
вчинялись будь-які інші дії на
виконання виконавчого листа, виданого
судом.

Суд не приймає до уваги також
твердження позивача з приводу того, що
ним оскаржувалась постанова про
відкриття виконавчого провадження від
01.07.2014 року ВП №43293853 та дії державного
виконаця, тому у головного державного
виконавця не було підстав для
винесення постанови про накладення
штрафу, оскільки суду не надано доказів
зупинення виконавчого провадження, а
такої обставини, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження у ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження» не зазначено.

Відповідно до частини 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в
пункті 40 рішення у справі «Горнсбі
проти Греції» від 19 березня 1997 року
зазначив, що право на суд було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний
(виконавчий) орган відмовляється
виконувати, не виконує чи затягує
виконання судового рішення, то
передбачені статтею 6 гарантії, які
забезпечуються стороні на етапі
судового розгляду справи, фактично
втрачають свій сенс (рішення у справі
«Піалопулос та інші проти Греції» від 15
березня 2001 року, пункт 68).

В той же час, ЄСПЛ визначає, що
одним із основоположних аспектів
верховенства права є принцип юридичної
визначеності, який полягає, inter alia, у
тому, що у разі винесення судом
остаточного рішення у справі таке
рішення не може бути піддано сумніву
(рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95,
пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Згідно зі ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті ( вчинені )
вони: 1)на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2)з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
3)обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4)безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9)з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10)своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши оскаржувану
позивачем постанову про накладення
штрафу від 16.07.2014 року з виконання
виконавчого листа №2а-180/08, виданого
16.02.2009 року Львівським окружним
адміністративним судом, суд прийшов до
висновку, що така прийнята з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» й передбачених
ст.2 КАС України принципів, а,
відповідно, головний державний
виконавець діяв на підставі та в межах
повноважень, що визначені чинним
законодавством.

Таким чином, оскільки позивачем
не було виконано вимоги відповідача та
не виконано рішення суду, яке набрало
законної сили, без поважних причин,
оскаржувана постанова про накладання
на управління Пенсійного фонду України
в Залізничному районі м.Львова штрафу в
розмірі 2040,00 грн. є належним способом
забезпечення виконання рішення суду.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог частин 2,4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору, з відповідача не
належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 87, 94, 158, 160, 162, 163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена
в порядку та строки, передбачені
статтею 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 06
жовтня 2014 року.

Суддя
Карп'як Оксана Орестівна