Справа № 2а-3525/10/0370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Справа № 8858/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представника відповідача Бондарєва
М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги ОСОБА_2 та Міністерства юстиції
України на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 15
лютого 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства юстиції
України, Головного управління юстиції
в місті Києві, Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві про
визнання протиправними дій і
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Міністерства юстиції України,
Головного управління юстиції в м.
Києві, Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві, яким з врахуванням зміни
позовних вимог просив: визнати
протиправними дії Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві та
Міністерства юстиції України щодо
ненадання відповіді на його звернення
(скарги) та зобов'язати відповідачів
надати відповіді по суті звернень;
визнати факт бездіяльності Головного
управління юстиції у м. Києві щодо не
вчинення контролю за законністю
виконавчого провадження; стягнути
солідарно з відповідачів 142444,03 коп.
моральної шкоди.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Міністерства юстиції України, яка
полягає в ненаданні відповіді на
звернення ОСОБА_2 від 10.11.2010 року; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
Міністерство юстиції України всупереч
вимогам ст. 19 Закону України «Про
звернення громадян», якою встановлено
обов'язок органу державної влади
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення, не надало
відповіді на скаргу позивача від 10.11.2010
року №117, чим допустило протиправну
бездіяльність, тому позовна вимога про
визнання протиправною даної
бездіяльності є обґрунтованою та
підлягає до задоволення. В свою чергу,
на думку суду, Відділ державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві при
надсиланні відповідей на звернення
позивача та Головне управління юстиції
в м. Києві, виконуючи доручення
Міністерства юстиції України щодо
перевірки виконання Відділом
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», діяли в межах, на
підставі та у спосіб, передбачені
чинним законодавством України, в
зв'язку з чим позовні вимоги щодо
визнання протиправними дій Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві щодо
ненадання відповіді на листи позивача
та зобов'язання його надати відповіді
по суті та визнання протиправною
бездіяльності Головного управління
юстиції у м. Києві щодо невчинення
контролю за законністю виконавчого
провадження, є безпідставними та
задоволенню не підлягають. Крім того,
враховуючи, що позивачу у визначений
законодавством строк було надано
відповіді на всі його звернення, а
виконавче провадження по стягненню на
користь позивача коштів було виконано
в повному обсязі, суд дійшов висновку,
що позовна вимога про зобов'язання
Міністерства юстиції України надати
позивачу відповідь на його звернення
від 10.11.2010 року задоволенню не підлягає.
Також суд дійшов висновку, що позивач
не довів факту заподіяння
відповідачами йому моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, в зв'язку з чим
підстави для задоволення позовних
вимог про відшкодування йому моральної
шкоди, заподіяної неправомірними діями
відповідачів, відсутні.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржили позивач та відповідач
Міністерство юстиції України.

Позивач оскаржив постанову в частині
відмови у задоволенні позову, вважає,
що в цій частині вона прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що Відділ державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві не надав
жодної відповіді на його звернення, а в
матеріалах справи відсутні будь-які
відомості про направлення та вручення
йому цих відповідей. Також у наданих
відповідачами суду листах відсутні
будь-які обґрунтовані пояснення з
приводу викладених в його зверненнях
питань. Крім того, суд першої інстанції
не надав належної оцінки доводам, якими
він обґрунтовував факт заподіяння йому
моральної шкоди діями (бездіяльністю)
відповідачів. При цьому, факт вини
відповідачів, яка проявилась вчиненням
ними протиправних дій (допущення
бездіяльності), на думку позивача, є
достатньою підставою для стягнення з
них на його користь моральної шкоди.

Відповідач оскаржив постанову в
частині задоволення позовних вимог,
вважає, що в цій частині вона прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що Міністерство
юстиції України відповідно до положень
Закону України «Про звернення
громадян» та Інструкції про порядок
розгляду звернень та особистого
прийому громадян у Міністерстві
юстиції України належним чином
організувало розгляд скарги позивача
шляхом надсилання Головному
управлінню юстиції в м. Києві доручення
щодо перевірки викладених у ній фактів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а
апеляційну скаргу Міністерства
юстиції України задовольнити з
наступних підстав.

Як встановив суд, 15.09.2010 року Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві було
направлено на виконання наказ
Господарського суду Волинської
області від 30.08.2010 року про стягнення з
ВАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_2 боргу
в розмірі 146,41 грн., який відповідач
отримав 17.09.2010 року.

ОСОБА_2 зазначає, що в зв'язку з
неотриманням документів, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» у передбачені цим Законом
строки (постанова про відкриття
виконавчого провадження та інші), він
направив до Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві запит від
07.10.2010 року № 109, який надійшов на адресу
відповідача 11.10.2010 року.

Також 10.11.2010 року ОСОБА_2 надіслав
Міністерству юстиції України скаргу №
117 на бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві, яка
отримана Міністерством 15.11.2010 року,
обґрунтовуючи її тим, що станом на 10.11.
2010 року не отримав відповідей на свої
звернення.

Листом від 11.11.2010 року № Р-3537 Головне
управління юстиції в м. Києві надіслало
позивачу відповідь на запит позивача
від 07.10.2010 року №109.

Листом від 23.11.2010 року № Р-31897/25
Міністерство юстиції України надало
доручення Головному управлінню
юстиції в м. Києві щодо розгляду по суті
скарги ОСОБА_2 від 10.11.2010 року № 117, на
виконання якого листом від 07.12.2010 року
№ Р-4118 позивачу була надана відповідь.

Як зазначено в преамбулі Закону
України «Про звернення громадян» (тут і
далі в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) цим
Законом регулюються питання
практичної реалізації громадянами
України наданого їм Конституцією
України права вносити в органи
державної влади, об'єднання громадян
відповідно до їх статуту пропозиції
про поліпшення їх діяльності,
викривати недоліки в роботі,
оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з ст. 3 цього Закону під
зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - це звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства;

Заява (клопотання) - це звернення
громадян із проханням про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством їх прав та
Інтересів або повідомлення про
порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо;

Скарга - це звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
розумінні наведених норм лист ОСОБА_2
від 07.10.2010 року № 109, який містить
прохання повідомити причину не
вчинення дій, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження», є
заявою (клопотанням), а лист від 10.11.2010
року № 117, який містить прохання вжити
заходів для своєчасного та належного
виконання судового рішення,
притягнення до відповідальності
посадових осіб, є скаргою.

Порядок розгляду заяв (клопотань)
встановлено статтею 15 зазначеного
Закону, відповідно до положень якої
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Порядок розгляду скарг визначено ст. 16
даного Закону, згідно з положеннями
якої скарга на дії чи рішення органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації,
посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або
посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

Відповідно до положень ст. 18 цього
Закону громадянин, який звернувся із
заявою чи скаргою до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, засобів масової інформації,
посадових осіб, має право одержати
письмову відповідь про результати
розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 даного Закону
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані,
зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; не допускати
безпідставної передачі розгляду заяв
чи скарг іншим органам; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Загальні терміни розгляду звернень
громадян визначені ч. 1 ст. 20
зазначеного Закону, відповідно до якої
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Як зазначено вище, звернення ОСОБА_2 від
07.10.2010 року № 109 було отримане Відділом
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві 11.10.2010
року і за результатами його розгляду
позивачу була надана відповідь листом
від 11.11.2010 року № Р-3537, тобто з
дотриманням місячного терміну,
передбаченого наведеною вище нормою.

А за результатом розгляду скарги
ОСОБА_2 від 10.11.2010 року № 117 на виконання
доручення Міністерства юстиції
України від 23.11.2010 року було надіслано
позивачу 07.12.2010 року, тобто також з
дотриманням встановленого Законом
місячного терміну.

Також колегія суддів вважає, що
відомості, які містяться в зазначених
листах відповідачів безпосередньо
стосуються суті питань, викладених у
вказаних зверненнях позивача.

Крім того, рішення господарського суду
Волинської області від 30.08.2010 року про
стягнення з ВАТ «ВТБ Банк» на користь
ОСОБА_2 боргу в розмірі 146,41 грн. на час
судового розгляду справи було виконане
повністю, що підтверджується
поясненнями сторін, листами позивача
від 15.09.2010 року № 99, від 07.10.2010 року № 109
та від 10.11.2010 року №117, листами
Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта»
від 24.12.2010 року № 03-11/512 та від 13.01.2011 року
№ 07-1-9/30, листами Головного управління
юстиції в м. Києві та Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві від 11.11.2010
року № Р-3537 та від 07.12.2010 року № 4118 і
листом Міністерства юстиції України
від 23.11.2010 року № Р-31897/25.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно зазначив,
що Законом України «Про звернення
громадян» не встановлено обов'язку
державного органу надсилати відповіді
на звернення громадян рекомендованою
кореспонденцією та з повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що Відділ
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві при
надсиланні відповідей на звернення
позивача та Головне управління юстиції
в м. Києві, виконуючи доручення
Міністерства юстиції України щодо
перевірки скарги ОСОБА_2 діяли в межах,
на підставі та у спосіб, передбачені
законодавством.

Проте колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що Міністерство юстиції України
всупереч вимогам ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян» не надано
відповіді на скаргу позивача від 10.11.2010
року № 117, чим допустило протиправну
бездіяльність, виходячи з наступного.

Зазначеною статтею встановлено
обов'язок органів державної влади, їх
керівників та інших посадових осіб в
межах своїх повноважень, зокрема
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги та письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення.

Однак даними нормами не заборонено цим
органам доручати розгляд заяв чи скарг
іншим органам, а лише встановлено
застереження про недопустимість
безпідставної передачі.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про
порядок розгляду звернень та
особистого прийому громадян у
Міністерстві юстиції України, в
установах та організаціях, що належать
до сфери його управління, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18.03.2004 року № 26/5, яка розроблена
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян», щодо кожного
звернення не пізніше ніж в п'ятиденний
термін має бути прийняте рішення, в
тому числі і про передачу на вирішення
в підвідомчий орган чи установу
юстиції.

А відповідно до п. 6 Положенням про
Міністерство юстиції України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14.11.2006 року № 1577,
Мін'юст здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку Головне
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головні управління
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі, а також районні, районні у
містах, міські (міст обласного
значення) управління юстиції,
підприємства, установи та організації,
що належать до сфери його управління.

Тобто передача зазначеної вище скарги
позивача на розгляд Головного
управління юстиції в м. Києві не
суперечила вимогам законодавства.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
Закон України «Про звернення громадян»
спрямований на створення належних умов
для відстоювання громадянами своїх
прав і законних інтересів та
відновлення їх у разі порушення, в тому
числі шляхом подання скарг до органів
державної влади, тому кінцевою метою в
даному випадку є належний і своєчасний
розгляд таких скарг, при здійсненні
якого органи державної влади мають
право вчиняти будь-які дії та приймати
рішення, які не суперечать вимогам
законодавства та сприяють належному
розгляду і вирішенню скарги.

При цьому, як сам зазначає суд першої
інстанції, Міністерство юстиції
України відповідно до положень ст. 19
Закону України «Про звернення
громадян» шляхом надсилання Головному
управлінню юстиції в м. Києві доручення
щодо перевірки викладених у зверненні
позивача від 10.11.2010 року №117 фактів,
належним чином організувало розгляд
зазначеної скарги.

Також суд першої інстанції правильно
зазначив, що оскільки Головне
управління юстиції в м. Києві та Відділ
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві надали
відповіді на всі звернення позивача і,
крім того, виконавче провадження по
стягненню коштів на користь ОСОБА_2
було виконано в повному обсязі,
відсутні підстави для зобов'язання
Міністерства юстиції України надати
відповідь на звернення позивача від
10.11.2010 року № 117.

Крім того, під час судового розгляду
справи не встановлено факту
протиправності дій відповідачів при
розгляді звернень позивача і надання
відповідей на них, а також невчинення
контролю за законністю виконавчого
провадження, відповідно відсутній факт
заподіяння йому моральної шкоди їх
протиправними діями чи бездіяльністю,
тому позовні вимоги в частині
стягнення з відповідачів 142444,03 коп.
моральної шкоди також не підлягають
задоволенню.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи і суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства
юстиції України задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року у справі № 2а-3525/10/0370 в частині
задоволення позову скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі
06.10.2014 року