Справа № 2а-1929/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа №
9104/33791/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 07 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Сихівського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
стягнення щорічної разової грошової
допомоги інваліду війни,-

встановив:

У вересні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача. У
позовній заяві просить зобов'язати
відповідача провести на свою користь
нарахування та виплату недоплаченої
суми одноразової грошової допомоги до 5
травня як інваліду війни ІІ-ої групи за
2011 рік відповідно до ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» позивачу, щорічно
до 5-го травня, повинна виплачуватись
разова грошова допомога в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком, як
інваліду війни ІІ-ої групи, але
всупереч вимогам вищевказаного Закону
та ч. 3 ст. 22 Конституції України таку
допомогу позивачу у 2011 році виплачено
не в повному обсязі.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача в частині невиплати
позивачу щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2011 рік та
зобов'язано донарахувати (з
врахуванням отриманої різниці) її та
виплатити відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі 8-ми мінімальних пенсій за
віком.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, з неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи та
підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.

Зокрема апеляційні вимоги обґрунтовує
тим, що управління праці при
нарахуванні та виплаті позивачу
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня виконувало вимогипостанови КМ
України від 04.04.2011 року № 341, якою
встановлювався розмір щорічної
допомоги, оскільки постанова Кабінету
Міністрів України є обов'язковою до
виконання. Апелянт також посилається
на те, що відповідно до ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений цією статтею,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції здійснює
розгляд справи в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, з наступних
підстав.

Встановлено, що позивач є інвалідом
війни ІІ-ої групи (а.с.4,8), який,
відповідно до вимог ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
щорічно до 5-го травня наділений правом
на одержання грошової допомоги у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком, обов'язок щодо виплати якої, за
правилами ст. 17-1 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти дише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачу, як інваліду війни ІІ-ої групи,
одноразова щорічна грошова допомога
до 5-го травня за 2011 рік була здійснена
відповідно допостанови Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 року №341
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачуються в 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі -
600 гривень.

Разом з тим, при наданні правової
оцінки спірним правовідносинам
колегія суддів вважає за необхідне
врахувати наступне.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»ч. 5 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» викладено в наступній
редакції: «Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008,
визнано неконституційними положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
якими внесено зміни до ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», тому
з 22 травня 2008 року відновлено дію ч. 5 ст.
13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у наступній редакції:
«Щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за
віком».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 року № 341 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачуються в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» установлено, що виплата
у 2011 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» здійснюється у
розмірі - 580 гривень, який є меншим від
розміру допомоги визначеної згаданим
Законом.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», слід
застосовувати положення Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
постанову Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04 квітня 2011 року «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачуються в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань», оскільки остання
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача.

В зв'язку з цим, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про
невідповідність розміру виплаченої
позивачу разової грошової допомоги до 5
травня вимогам Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Водночас, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що із
змісту ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»випливає, що під
час визначення розміру разової
грошової допомоги, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом.

Наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання разової
грошової допомоги до 5 травня, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 07 жовтня 2011 року у справі
№ 2а-1929/11 за позовом ОСОБА_1 - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту постановлення.

Ухвала остаточна та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді :
Р.Й. Коваль

Н.М.
Судова-Хомюк