Справа № 815/4368/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4368/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С., суддів: Завальнюка І.В.,
Марина П.П., при секретарі Свириді Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України про
визнання протиправним та скасування
рішення від 05.06.2014 року №286-14 щодо
відмови у наданні статусу біженця або
особою, яка потребує додаткового
захисту та зобов'язати прийняти
рішення про надання статусу біженця
або особою, яка потребує додаткового
захисту,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до
Державної міграційної служби України
про визнання протиправним та
скасування рішення від 05.06.2014 року №286-14
щодо відмови у наданні статусу біженця
або особою, яка потребує додаткового
захисту та зобов'язати прийняти
рішення про надання статусу біженця
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

В судовому засіданні 07.10.2014 року
позивач підтримав заявлені позовні
вимоги та заявив, що оскаржене ним
рішення є незаконним оскільки при його
прийнятті не було враховано тієї
обставини, що позивач був вимушений
залишити країну походження через його
переслідування владою за участь у
політичній діяльності в лавах
опозиції. Представник відповідача
заперечив проти задоволення позовних
вимог, оскільки доказів безпосередньої
участі позивача у протестах в Гвінеї не
надано, він легально виїхав з країни
походження, проїхав через треті
безпечні країни, але не попросив
притулку, в Україні знаходився
легально з 2008 року, але за отриманням
захисту звернувся лише 2012 року, коли
закінчились гроші на навчання.

Розглянувши наявні в справі
письмові докази суд доходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав:

Відповідачі на підставі ст.7
Закону України «Про біженців» є
центральним органом державної
виконавчої влади та згідно ст.ст.11,12
цього ж Закону здійснює повноваження
щодо прийняття рішення про надання
особам статусу біженця, а тому його
рішення з цього приводу на підставі
ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17,
ст.104 КАС України можуть бути оскаржені
до суду в порядку адміністративного
судочинства.

Позивач є громадянином Гвінеї. В
2008 році позивач покинув країну свого
походження та офіційно на підставі
візи та паспорту громадянина Гвінеї
потрапив до України де проходив
навчання до 2012 році у Приазовському
державному технічному університеті
м.Маріуполь Донецької області, який не
закінчив у зв'язку із закінченням
грошей на навчання. Після закінчення
строку легального перебування в
Україні позивач 07.12.2012 року звернувся
із заявою №478 (а.с.24) про надання йому
захисту до Управління міграційної
служби в Одеській області.

Рішенням Державної міграційної служби
України від 05.06.2014 року №286-14 (а.с.90)
позивачеві було відмовлено у наданні
статусу біженця на підставі абз.5 ст.10
Закону України «Про біженців»,
оскільки відсутні факти
переслідування за ознаками відношення
до певної соціальної або етнічної
групи.

Суд погоджується з підставами відмови
позивачу в наданні статусу біженця або
особи, яка потребує додаткового
захисту, що містяться в оскаржуваному
позивачем рішенні від 05.06.2014 року №286-14
з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст.1,25 Міжнародної
конвенції про статус біженців від
28.07.1951 року, ст.26 Конституції України,
ст.ст.2,3 Закону України «Про біженців»
біженцям гарантується захист державою
України, забезпечення гарантування
відповідних прав нарівні з громадянами
України, інших держав та соціальний
захист.

Відповідно до положень ст.1
Міжнародної конвенції про статус
біженців від 28.07.1951 року, абз.2 ст.1
Закону України «Про біженців» під цією
особою визначають особу, яка не є
громадянином країни прибуття,
внаслідок ґрунтовних побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
цим захистом внаслідок таких
побоювань, або, не маючи громадянства
(підданства) і перебуваючи за межами
країни свого попереднього постійного
проживання, не може чи не бажає
повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань.

Приймаючи оскаржене рішення від
05.06.2014 року №286-14 (а.с.90) відповідач
виходив з того, що у позивача не має
умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону
України «Про біженців». Цей висновок
відповідача підтверджений наступними
матеріалами особової справи позивача.

Згідно заяви позивача від 07.12.2012 року
№478 (а.с.24) він проходив навчання з 2005
по 2008 роки у ВНЗ у столиці Гвінеї. У 2008
році він легально виїхав з країни на
навчання до України. Повернутись до
країни походження позивач не може,
оскільки зв'язок з його батьком
перервався у 2009 році після проведення
владою силового розгону демонстрації,
в результаті чого багато осіб загинуло
та зникло без вісті. В заяві не наведено
конкретних фактів переслідування
позивача в країні походження та як це
пов'язано з його участю у політичній
діяльності в лавах опозиції. За таких
обставин, суд приходить до висновку про
економічне підґрунтя його виїзду за
межі Гвінеї.

Вказані обставини були підтверджені
позивачем у його анкеті (а.с.28-33),
реєстраційному листку (а.с.36-39),
поясненнями під час проведення
співбесіди 25.12.2014 року (а.с.40-44).

Дійсно, під час офіційного з'ясування
обставин справи позивачем надані
додаткові докази (а.с.106-142) того, що в 2009
році владою країни походження були
застосовані жорстокі заходи щодо
розгону мирної демонстрації, в
результаті якої загинуло багато осіб
та зникло без вісті, однак, на час
проведення цієї демонстрації позивач
вже покинув країну походження та на
даний час, ситуація в Гвінеї докорінно
змінилась, адже на останніх виборах до
парламенту країни опозиційна партія
отримала значну кількість місць у
парламенті, що свідчить про змінення
курсу керівництва країни в бік
демократизації та захисту прав
громадян. Надану позивачем інформацію
про вбивство одного із членів
опозиційної партії у 2014 році суд не
може розглядати як тенденцію щодо
переслідування владою членів опозиції,
а лише, як прикрий випадок, що є
кримінальним злочином.

Таким чином, позивач не підпадає під
ознаки біженця, передбачені ст.1
Міжнародної конвенції про статус
біженців від 28.07.1951 року, абз.2 ст.1
Закону України «Про біженців»,
оскільки він не зазнав переслідування
в країні походження з боку властей з-за
його відношенням до певної соціальної,
релігійної чи етнічної групи. До того ж,
позивач виїхав з країни походження
офіційно, з метою забезпечення
достатнього рівня освіти та власного
життя, що свідчить про безпосереднє
економічне підґрунтя імміграції
позивача до України.

Виходячи з вищезазначеного суд
погоджується із висновком посадової
особи відповідача від 25.04.2014 року №ODS
12/496 (а.с.78-89) про необхідність відмови
позивачу у наданні статусу біженця або
особи, яка потребує додаткового
захисту за мотиву відсутності доказів
його переслідування в країні
походження за ознаками віднесення до
певної соціальної, релігійної чи
етнічної групи.

Суд встановивши під час
офіційного з`ясування обставин справи
відповідність оскаржуваного акту
закону, на підставі положень ч.1 ст.162
КАС України, зобов`язаний винести
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог про його скасування та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про надання позивачу статусу
біженця або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Судові витрати розподілити у
відповідності до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94,158-163 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної міграційної служби України
про визнання протиправним та
скасування рішення від 05.06.2014 року №286-14
щодо відмови у наданні статусу біженця
або особою, яка потребує додаткового
захисту та зобов'язати прийняти
рішення про надання статусу біженця
або особою, яка потребує додаткового
захисту - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня виготовлення та підписання повного
тексту постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний складом суду 08 жовтня 2014
року.

Головуючий суддя
Єфіменко К.С.

Судді
Завальнюк І.В.

Марин П.П.