Справа № 813/9064/13-а
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
Справа
№ 4436/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання
- Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
28.03.2014р. у справі № 813/9064/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Прокурора м. Києва, третя
особа Прокурор Дніпровського району м.
Києва про визнання незаконними дій і
відшкодування шкоди, заподіяної
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю,-

В С Т А Н О В
И В:

29 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Прокурора м. Києва про визнання
незаконними дій, що полягають в
порушенні ст.ст. 38, 40, 55 Конституції
України, ст.ст. 7, 15, 18, 19, 20 Закону України
"Про звернення громадян", визнання дій
відповідача як навмисні з метою
незабезпечення отримання позивачем
копії постанови прокурора
Дніпровського району м. Києва чи іншого
рішення, зобов'язати вчинити дії,
відшкодувати шкоду, спричинену
внаслідок незаконних дій.

Суд першої інстанції протокольною
ухвалою судового засідання від 10.01.2014
року в порядку ст. 53 КАС України залучив
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - прокурора Дніпровського
району м. Києва.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28.03.2014р. у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції апелянт (позивач )
ОСОБА_1, оскаржив її, подавши до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, при
невідповідності висновків суду
обставинам справи і підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову.
Апелянт свої вимоги мотивує тим, що
відповідь на звернення від 14.05.2013р. до
прокурора м. Києва щодо неправомірних
дій прокурора Дніпровського району м.
Києва всупереч вимог закону не було
розглянуте прокурором м. Києва,
натомість було передано прокуратурі
Дніпровського району м. Києва для
надання відповіді. Вважає, що суть
допущеного прокурором м. Києва
порушення полягає в тому, що звернення
для розгляду не скеровується для
надання відповіді тим особам, дії яких
оскаржуються. Приводом звернення до
прокурора м. Києва стало те, що прокурор
Дніпровського району м. Києва не надав
довідку про дату отримання постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 27.08.2010 р., винесеної
Дніпровським РУ ГУМВС України в м.
Києві та самої копії постанови. Також
покликається на порушення його
конституційних прав та порушення
Закону України "Про звернення
громадян".

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Як встановлено судом та стверджується
матеріалами справи позивач у березні
2013р. звернувся до прокуратури
Дніпровського району м. Києва із
зверненням про надання копії постанови
прокурора Дніпровського району м.
Києва за наслідками розгляду постанови
о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС
України у м. Києві від 27.08.2010р. про
відмову у порушенні кримінальної
справи та залишення процесуального
рішення без змін; надати довідку про
дату отримання прокуратурою
Дніпровського району м. Києва
постанови о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ
ГУ МВС України у м. Києві від 27.08.2010р. про
відмову у порушенні кримінальної
справи.

За наслідками розгляду звернення від
21.03.2013р. позивач отримав відповідь від
04.04.2013р. №34-874/11, в якій позивачу було
роз'яснено, що перевіркою встановлено,
що за заявою позивача, Дніпровським РУ
ГУ МВС України у м. Києві проводилась
перевірка, за результатами якої
прийнято рішення про відмову у
порушенні кримінальної справи за
відсутністю складу злочину, а також у
зв'язку із набранням 20.11.2012р. чинності
Кримінально-процесуальним кодексом
України, яким не передбачено стадії
дослідчої перевірки, а також
можливості оскарження прийнятих за її
результатами процесуальних рішень
вищестоящому прокурору.

Не погоджуючись із вказаною
відповіддю, позивач звернувся до
прокуратури м. Києва із зверненням від
14.05.2013р.

У зверненні від 14.05.2013р. позивач просив
розглянути питання щодо ненадання
встановленої відповіді прокурором
Дніпровського району м. Києва на
звернення від 21.03.2013р., надати відповідь
у встановлений законом строк. Окрім
того, просив повідомити про те, яким
чином відповідь прокурора
Дніпровського району м. Києва від
24.04.2013р. відповідає вимогам закону, і на
якій підставі звернення до прокурора
Дніпровського району м. Києва від
21.03.2013р. може розглядатись як звернення
щодо незгоди з рішенням слідчого
Дніпровського РУ ГУ МВС України у м.
Києві про відмову у порушенні
кримінальної справи, надати належним
чином завірені копії матеріалів
перевірки, забезпечити його участь у
розгляді даного звернення.

Начальником відділу 04/3 прокуратури м.
Києва Голубцовим А. звернення позивача
від 14.05.2013р. листом від 24.05.2013р. №04/3-р
було направлено за належністю для
розгляду по суті в прокуратуру
Дніпровського району м. Києва.

ОСОБА_1, не погоджуючись з діями
прокурора м. Києва щодо розгляду його
звернення від 14.05.2013р. звернувся з
позовом до суду.

Як видно з матеріалів справи спір виник
щодо правомірності дій прокурора м.
Києва по належному розгляду та наданню
відповіді на звернення від 14.05.2013 р.

З позовної заяви та долучених до неї
документів слідує, що підставою для
звернення з даним позовом стало
звернення позивача до Прокурора
Дніпровського району міста Києва від
21.03.2013 року щодо:

1.надання копії постанови Прокурора
Дніпровського району міста Києва за
наслідками розгляду постанови о/у
ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України
в місті Києва від 27.08.2010 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи та залишення процесуального
рішення без змін;

2.надання довідки про дату отримання
прокуратурою Дніпровського району
міста Києва та вхідний номер постанови
о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС
України у місті Києві від 27.08.2010 року
про відмову у порушенні кримінальної
справи та залишення процесуального
рішення без змін та надання належних
копій підтверджуючих це документів
прокуратури.

У зв'язку із неналежною на думку
позивача відповіддю на вказане вище
звернення, позивач звернувся до
прокурора м. Києва щодо перевірки дій
підпорядкованого прокурора.

Окрім того, судом встановлено, що
прокуратурою Дніпровського району м.
Києва вже розглядалось звернення
позивача щодо незгоди з постановою о/у
ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України
у місті Києві від 27.08.2010 року про
відмову у порушенні кримінальної
справи та надано відповідь від 31.08.2011р.
№874-с-11 у якій зазначено, що постанову
від 27.08.2010 року про відмову у порушенні
кримінальної справи прийнято
обгрунтовано, підстав для її
скасування немає. Позивачу було
роз'яснено його право на оскарження
постанови в порядку ст. 236-1 КПК України.

При цьому, позивач не обгрунтував якою
нормою законодавства передбачено
винесення окремого процесуального
документа, який повинен прийматись
прокурором за наслідками перевірки
законності постанови слідчого про
відмову в порушенні кримінальної
справи.

Так, відповідно до ст. 236-1
Кримінально-процесуального кодексу
України від 28.12.1960 року (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) скарга на постанову
органу дізнання, слідчого, прокурора
про відмову в порушенні кримінальної
справи подається особою, інтересів
якої вона стосується, або її
представником до районного (міського)
суду за місцерозташуванням органу або
роботи посадової особи, яка винесла
постанову, протягом семи днів з дня
отримання копії постанови чи
повідомлення прокурора про відмову в
скасуванні постанови.

Листом від 31.08.2011р. № 874-с-11 прокурор
Дніпровського району м. Києва
повідомив про те, що постанова від
27.08.2010р. про відмову у порушенні
кримінальної справи є законною,
підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, прокурор Дніпровського
району м. Києва надав вичерпну
відповідь на заяву позивача.

Відповідно до частини 1 статті 1
Кримінального процесуального кодексу
України, який набрав чинності з 20
листопада 2012 року, порядок
кримінального провадження на
території України визначається лише
кримінальним процесуальним
законодавством України.

Кримінальне процесуальне
законодавство України складається з
відповідних положень Конституції
України, міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, Кримінального
процесуального кодексу України (далі -
КПК України) та інших законів України.

Відповідно до статті 2 КПК України,
завданням кримінального провадження є
захист особи, суспільства та держави
від кримінальних правопорушень,
охорона прав, свобод та законних
інтересів учасників кримінального
провадження, а також забезпечення
швидкого, повного та неупередженого
розслідування і судового розгляду з
тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне
правопорушення, був притягнутий до
відповідальності в міру своєї вини,
жоден невинуватий не був обвинувачений
або засуджений, жодна особа не була
піддана необґрунтованому
процесуальному примусу, і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Положення кримінально - процесуального
кодексу України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується сфери
публічно - правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК
України, кожному гарантується право на
оскарження процесуальних рішень, дій
чи бездіяльності суду, слідчого судді,
прокурора, слідчого в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Суб'єкти, визначені в цих нормах, є
носіями спеціальних владних
процесуальних повноважень і тому
виконують функції, обумовлені
завданнями кримінального судочинства.

Правовідносини, що мають місце під час
розгляду звернення позивача є
кримінально - процесуальними за своєю
правовою природою, і тому оскарження
ненадання копії постанови прокурора
про відмову в порушенні кримінальної
справи та залишення процесуального
рішення без змін відноситься до
юрисдикції того суду, який
спеціалізується на розгляді
кримінальних справ і повинні
розглядатися в порядку, встановленому
КПК України.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження може здійснюватись
у порядку, встановленому КПК України,
оскільки діяльність посадових осіб, як
і діяльність суду, має свої
особливості, не належить до сфери
управлінської і не може бути предметом
оскарження в іншому порядку.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 у
справі про оскарження бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
заяв про злочини зазначив, що КАС
України регламентує порядок розгляду
не всіх публічно-правових спорів, а
лише тих, які виникають у результаті
здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінських функцій і
розгляд яких безпосередньо не
віднесено до юрисдикції інших судів.
Правовідносини, які мають місце під час
розгляду заяв про злочини, за своєю
правовою природою є кримінально -
процесуальними. Тому перевірка скарг
на рішення, дії чи бездіяльність
вказаних суб'єктів владних повноважень
має відбуватися у тому ж
процесуальному порядку і тим же судом,
на який відповідно до закону покладені
повноваження щодо перевірки й оцінки
доказів у кримінальній справі, тобто
судом із розгляду кримінальних справ.

При цьому Конституційний Суд України
виходив з того, що норми КПК України
регламентують діяльність органів
державної влади та їх посадових осіб,
яка стосується сфери публічно-правових
відносин, що виникають внаслідок
злочинних посягань, відповідальність
за які встановлено в нормах
кримінального права.

Водночас, імперативний припис пункту 2
частини третьої статті 17 КАС України
виключає юрисдикцію адміністративних
судів щодо справ, які належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Оцінюючи дії відповідача щодо розгляду
звернення позивача від 14.05.2013р., суд
керувався наступним:

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
звернення громадян", громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 7 того ж Закону якщо
питання, порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 15 Закону
України "Про звернення громадян",
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
посадові особи зобов'язані розглянути
пропозиції (зауваження) та повідомити
громадянина про результати розгляду.
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Наказом Генеральної прокуратури
України від 21.06.2011 р. № 9гн "Про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України" (надалі -
Інструкція) наказано Першому
заступнику та заступникам
Генерального прокурора України,
прокурорам Автономної Республіки Крим,
областей, міст Києва і Севастополя,
спеціалізованим прокурорам (на правах
обласних), керівникам структурних
підрозділів апаратів, міським,
районним, міжрайонним, іншим
прирівняним до них прокурорам роботу з
розгляду звернень та особистого
прийому вважати одним з важливих
напрямів діяльності органів
прокуратури, спрямувати її на захист
прав і свобод людини і громадянина,
зміцнення законності та правопорядку.
Наказано забезпечити розгляд звернень
і особистий прийом громадян у суворій
відповідності з вимогами Інструкції
про порядок розгляду і вирішення
звернень та особистого прийому в
органах прокуратури України, яку
затвердити і ввести в дію цим наказом.

При здійсненні перевірок за
зверненнями забезпечити повне,
об'єктивне та якісне вирішення кожного
викладеного доводу, надавати юридично
грамотну, обґрунтовану та мотивовану
відповідь з посиланням на законодавчі
акти. За необхідності до проведення
перевірок залучати фахівців
відповідних контролюючих і
правоохоронних органів, авторів
звернень (п.1.2). Вживати вичерпних
заходів щодо задоволення
обґрунтованих звернень і реального
поновлення порушених прав,
застосовуючи у повному обсязі надані
законом повноваження. Домагатися
своєчасного, законного та остаточного
вирішення звернень у тих прокуратурах,
до компетенції яких належить розгляд
порушених заявниками питань (п.1.3).

У п. 2.1 Інструкції визначено, що її
положення поширюються на звернення,
отримані поштою або в письмовій, усній
формі на особистому прийомі.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції
відповідальність за своєчасний і
якісний розгляд звернень покладається
на керівників структурних підрозділів
Генеральної прокуратури України,
прокуратур Автономної Республіки Крим,
областей, міст Києва і Севастополя,
військових прокуратур регіонів та
Військово-Морських Сил України,
міських, районних, міжрайонних і
прирівняних до них прокурорів. При
встановленні фактів несумлінного
ставлення до перевірок звернень, а
також неналежного і невчасного
виконання доручень прокуратур вищого
рівня винні в цьому прокурорські
працівники несуть відповідальність
згідно з Дисциплінарним статутом
прокуратури України.

В той же час, відповідно до п. 7.3
Регламенту прокуратури м. Києва,
звернення громадян та юридичних осіб,
які надійшли до прокуратури міста
вперше і за ними не приймалося рішення
прокурорами районного рівня,
надсилаються до підпорядкованих
прокуратур для вирішення.

Факт первинного звернення позивача до
прокуратури м. Києва від 14.05.2013р.
підтверджується статистичною карткою
(а.с.88).

Ураховуючи викладене, на підставі п. 7.3
Регламенту прокуратури м. Києва,
звернення позивача від 14.05.2013р. листом
від 24.05.2013р. за №04/3-р було надіслано до
прокуратури Дніпровського району м.
Києва для вирішення по суті та надання
відповіді заявнику.

За наслідками розгляду звернення,
прокуратурою Дніпровського району м.
Києва було надано відповідь за №34-874/11
від 07.06.2013р.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку, що
звернення позивача від 14.05.2013р. було
розглянуто, результати розгляду
доведено до його відома; якщо ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням про відмову в
порушенні кримінальної справи, він
вправі оскаржити таке в порядку
кримінального судочинства. З огляду на
викладене позовні вимоги в цій частині
є безпідставними.

Оскільки у задоволенні вищевикладених
позовних вимог позивачу відмовлено,а
тому і не підлягає до задоволення
вимога про відшкодування моральної
шкоди.

Щодо інших вимог апелянта викладених
у апеляційній скарзі колегія суддів
зазначає, що дані питання не належать
до компетенції апеляційного
адміністративного суду та його
повноважень.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, ст. 198, ст. 200, ст.
205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28.03.2014р. у
справі № 813/9064/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

Н.В.Ільчишин

Повний текст ухвали складений 30
вересня 2014 року.