Справа № 826/12046/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/269
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

01 жовтня 2014 року 11:30
№ 826/12046/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового-повідомлення рішення,
зобов'язання вчинити дії, В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.08.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/12046/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.08.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 30.09.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання по справі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 30.09.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні та надав час
представникам сторін подати суду
додаткові докази на підтвердження
обґрунтувань позиції в
адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01.10.2014 закрито
провадження в адміністративній справі
в частині позовних вимог щодо
відсутності повноважень у державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві з власної
ініціативи змінювати розмір орендної
плати на інший, ніж той, що встановлений
умовами договору оренди земельної
ділянки від 19.11.2008.

Відтак, на вирішення суду залишились
наступні позовні вимоги:

- визнання протиправним та скасування
податкового-повідомлення рішення
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
25.06.2014 № 1972-15;

- зобов'язати державну податкову
інспекцію у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві прийняти нове рішення, яким
визначити позивачеві податкове
зобов'язання щодо орендної плати за
землю, виходячи з розміру нормативної
грошової оцінки земельної ділянки,
встановленого п. 2.2 договору оренди
земельної ділянки від 19.11.2008 та розміру
щорічної орендної плати, встановленого
п. 4.2 цього ж договору;

- судові витрати покласти на
відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: листа ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 17.04.2013 № 1811/к/17-312 (т. 1, а.с. 31),
відповідач повідомив ОСОБА_1, що з метою
приведення у відповідність до вимог
законодавства умов договорів оренди
земельних ділянок, відповідно до ст. 30
Закону України «Про оренду землі», ст.
40, 41, 286, 288 ПК України, Київська міська
рада прийняла рішення «Про внесення
змін до договорів оренди земельних
ділянок у частині приведення розміру
річної орендної плати у відповідність
до положень ст. 288 Податкового кодексу
України», відтак, запропоновано
позивачу звернутися до Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації для внесення
змін до договору оренди та приведення
розміру орендної плати за землю до
законодавчо встановленого.

У зв'язку з чим, ДПІ у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві прийняла
податкове повідомлення - рішення від
25.06.2014 № 1972-15, якими згідно із пп. 54.3.3 п.
54.3 ст. 54 та п. 286.5 ст. 286 ПК було зроблено
перерахунок податкового зобов'язання
за платежем: земля фізична (орендарі),
код платежу 13050500 на суму 3645,60 грн. (т. 1,
а.с. 32).

Зазначене повідомлення-рішення
прийняте відповідачем у зв'язку з
наявністю у позивача на праві оренди
земельної ділянки, відповідно до
договору оренди земельної ділянки від
19.11.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та
Київською міською радою (т. 1, а.с. 7-13).

Згідно розділу 2 договору, об'єктом
оренди є земельна ділянка з наступними
характеристиками: місце розташування:
АДРЕСА_1, розмір: 31 кв.м., цільове
призначення: для обслуговування та
експлуатації житлового будинку,
кадастровий № 8 000 000 000:82:248:0019, грошова
оцінка якої становить 996 610,85 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, орендна
плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 0,1 % від її
нормативної грошової оцінки.
Обчислення розміру орендної плати за
земельну ділянку здійснюється з
урахуванням цільового призначення
коефіцієнту індексації, визначених
законодавцем.

Згідно п. 4.5 договору, розмір орендної
плати може змінюватися за згодою
сторін шляхом прийняття відповідного
рішення Київською міською радою та
внесення змін до цього договору.

Відтак, враховуючи умови договору,
ОСОБА_1 не погоджується з висновками
податкового органу, а тому звернулася з
відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
часткове задоволення позовних вимог
виходячи з наступних міркувань.

Статтею 2 Закону України "Про оренду
землі" визначено, що використання землі
в Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно з пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (далі у розділі XIII -
орендна плата).

Згідно п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу
України для визначення розміру податку
та орендної плати використовується
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок.

У відповідності до п. 288.4 ст. 288
Податкового Кодексу України розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем,
але річна сума платежу, відповідно до п.
288.5 ст. 288 Податкового Кодексу України,
не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється розділом XIII Кодексу та
для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється розділом
ХІІІ Кодексу.

Разом з тим, згідно з пунктом 288.1 статті
288 Податкового кодексу України,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Аналогічне положення міститься і в
пункті 288.4 статті 288 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
розмір та умови внесення орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності встановлюються
у договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем.

Наведені норми Податкового кодексу
України кореспондують положенням
Закону України "Про оренду землі",
відповідно до статті 15 якого, істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру. При цьому, згідно зі статтею
21 вказаного Закону, орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що розмір орендної плати
встановлюється саме в договорі оренди,
який є єдиною визначеною
законодавством підставою для
нарахування орендної плати, а жодної
іншої форми встановлення розміру
орендної плати ніж договір оренди не
існує.

В постанові Верховного Суду України
від 01.06.2012 зазначено, що за змістом ст. 21
Закону України від 06.10.1998 № 161-ХІV "Про
оренду землі" розмір та умови орендної
плати, що зазначені в договорі оренди,
не можуть суперечити чинному на час
укладання договору законодавству.

У зв'язку з тим, що Указ Президента
України від 19.08.2008 № 725/2008 "Про
невідкладні заходи щодо захисту
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)", яким
встановлено розмір орендної плати не
менше 3 % визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, має рекомендаційний характер,
зміна розміру орендної плати можлива
лише за згодою сторін (постанова
Верховного Суду України від 25.06.2011 у
справі № б-17цс11).

Згідно з постановою Верховного Суду
України від 11.06.2013 у справі № 21-443а12
договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, щоб
такі умови не суперечили інтересам
суспільства.

Згідно із рішенням Київської міської
ради «Про внесення змін до договорів
оренди земельних ділянок у частині
приведення розміру річної орендної
плати у відповідність до положень ст. 288
Податкового кодексу України» від 28
лютого 2013 року № 89/9146, зміни до
договорів оренди земельних ділянок
згідно з додатком до цього рішення,
встановивши річну оренду плату у
розмірі трьох відсотків від
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, а орендарям земельних ділянок,
зазначеним у додатку до цього рішення,
забезпечити оформлення внесення
відповідних змін до договорів оренди
земельних ділянок.

Проте, суд звертає увагу відповідача,
що ОСОБА_1 не зазначена в додатку до
рішенням Київської міської ради від 28
лютого 2013 року № 89/9146, а, відтак, позивач
не зобов'язана була забезпечити
оформлення відповідних змін до
договору оренди земельної ділянки.

Позиція відповідача грунтується на
тому, що незалежно від визначеного в
даному випадку розміру орендної плати
за договором, він не може бути нижчим,
ніж встановлений чинним
законодавством України, у зв'язку з чим
контролюючим органом донараховано
позивачу суму обов'язкового платежу з
податку на землю, оскільки мінімальний
розмір плати за землю чітко визначений
Податковим кодексом України.

Проте, позивач зазначає, що розмір
орендної плати встановлюється
виключно договором оренди, а тому без
внесення відповідних змін до договору
податковий орган протиправно здійснив
донарахування орендної плати за
земельну ділянку, у зв'язку з чим,
позивач вважає оскаржуване податкове
повідомлення-рішення таким, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства України та спричиняє
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача, а, відтак, має бути
скасоване.

Суд вважає доводи ОСОБА_1
обґрунтованими та зазначає, що
перегляд розміру річної орендної плати
не тягне автоматичні зміни орендної
плати та, відповідно, донарахування ДПІ
суми податкового зобов'язання з
орендної плати за податковим
повідомленням-рішенням.

Відповідно до частини 2 статті 161
Кодексу адміністративного судочинства
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
до висновку, що розмір та умови
орендної плати, що зазначені в договорі
оренди, не можуть суперечити чинному
законодавству саме на час укладання
договору, а також що законодавча зміна
розміру орендної плати після укладення
договору оренди не впливає автоматично
на розмір орендної плати за договором
між сторонами.

Аналогічного висновку дійшов
Київський апеляційний
адміністративний суд в
адміністративній справі № 826/20633/13-а
(постанова від 25.03.2014 - головуючий
Василенко Я.М., Кузьменко В.В., Шурка
О.І.).

Крім цього, суд звертає увагу позивача,
що за своєю правовою природою та
відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження щодо
визначення позивачеві податкового
зобов'язання з орендної плати за землю
є дискреційними повноваженнями та
виключною компетенцією уповноважених
органів, в даному випадку - державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Як вбачається зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовної вимоги про
зобов'язання державну податкову
інспекцію у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві прийняти нове рішення, яким
визначити позивачеві податкове
зобов'язання щодо орендної плати за
землю, виходячи з розміру нормативної
грошової оцінки земельної ділянки,
встановленого п. 2.2 договору оренди
земельної ділянки від 19.11.2008 та розміру
щорічної орендної плати, встановленого
п. 4.2 цього ж договору.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
частково є обґрунтованими, а, відтак,
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
69, 71, 94, 97, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
25.06.2014 № 1972-15.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 01.10.2014 року.