Справа № 802/1409/14-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м. Київ К/800/41140/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А. О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
у справі за позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У травні 2014 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області звернулася до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні
дії в якому просила суд зобов'язати
ОСОБА_2 знести за власний рахунок
самочинно збудований гараж по провулку
Середньому, Пум. Вінниця.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
у задоволенні позовних вимог Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області було
відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області було
залишено без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року -
без змін.

У касаційній скарзі Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
27.05.2014 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області задоволенню не
підлягає, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необгрунтованими і не надають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі листа
ОСОБА_3 від 19.06.2013 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області 20.09.2013
року проведено позапланову перевірку
дотримання відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил щодо
законності будівництва ОСОБА_2 гаража
по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт
від 20.09.2013 року № 590-ПП/1 в якому
зафіксовано, що ОСОБА_2 в порушення
вимог статті 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівельні
роботи з будівництва гаража виконано
без затвердженої у встановленому
порядку проектної документації.

На підставі акту перевірки 20.09.2013 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області сформовано припис
№ 25-ММ, яким ОСОБА_2 зобов'язано
привести об'єкт у відповідність до
вимог чинного законодавства у строк до
20.12.2013 року.

31.01.2014 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області проведено
позапланову перевірку дотримання
відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил щодо
законності будівництва гаража по
АДРЕСА_1. За результатами даної
перевірки було складено акт № 129-ПП, в
якому зафіксовано порушення ОСОБА_2
вимог пункту 1 частини 4 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», оскільки на
час проведення перевірки не виконано
вимоги припису від 20.09.2013 року, на
підставі чого позивачем складено
протокол про адміністративне
правопорушення від 31.01.2014 року та
винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення № 59
від 31.01.2014 року.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
вимог припису у встановлений строк,
позивач на підставі положень статті 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» звернувся
до суду з позовом про зобов'язання
ОСОБА_2 знести за власний рахунок
самочинно збудований гараж.

Правові та організаційні основи
містобудівної діяльності визначено
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», планування
та забудова земельних ділянок
здійснюється їх власниками чи
користувачами в установленому
законодавством порядку.

Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу
України передбачено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що гараж збудований
відповідачем на належній йому на праві
приватної власності земельній ділянці,
що посвідчується державним актом серії
ЯЖ № 263333, виданим на підставі рішення
Вінницької міської ради від 19.10.2007 року
№ 1389. Призначення даної земельної
ділянки - будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а отже, спірний
гараж збудований на належній на праві
власності позивачу земельній ділянці
та таке будівництво відповідає меті
відведення цієї земельної ділянки й не
порушує права та інтереси третіх осіб.
Крім того, позивачем не надано доказів
на підтвердження того, що гараж
побудовано впритул до
трансформаторної підстанції в межах
охоронної зони ЗТП 10/0,4 кВ № 433.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало
законної сили, щодо знесення самочинно
збудованого об'єкта здійснюється
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно із частинами 4, 7 статті 376
Цивільного Кодексу України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил, суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Аналіз вищезазначених норм свідчить
про те, що в законодавстві

розмежовано повноваження центрального
органу виконавчої влади, що реалізує

державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю

(його територіальних органів) з
винесення припису про усунення
порушень вимог

законодавства у сфері містобудівної
діяльності та з приводу звернення до
суду про

знесення самочинно збудованого
об'єкта.

Отже, звернення контролюючого органу
до суду із позовом про знесення
самочинного будівництва можливе лише
за наявності певних обставин як
крайній захід, коли використано всі
передбачені законодавством України
заходи, наявні істотні порушення
будівельних норм і правил або наявна
шкода суспільним інтересам чи
інтересам інших осіб, за умови
неможливості перебудови. Разом з цим,
позивачем не доведено, що вичерпані всі
заходи для приведення об'єкта
будівництва в належний стан, так як і не
доведено нанесення шкоди суспільним
інтересам чи інтересам інших осіб
даним будівництвом, а тому суд вважає
передчасним звернення позивача до суду
із такими вимогами.

Враховуючи, що замовником щодо
знесення самовільно збудованого
об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що під час звернення до суду із
вимогою про знесення спірного гаража
за рахунок відповідача позивачем було
обрано невірний спосіб захисту прав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те. що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, є законними і не підлягають
скасуванню, оскільки суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
них повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
судів щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
27.05.2014 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року у справі за позовом
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання
вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз