Справа № 2а-1326/18/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Справа
№ 148746/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Дутка І.С.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради на постанову
Франківського районного суду
Львівської області від 02.08.2012 року у
справі № 2а-1326/18/12 за позовом ОСОБА_2
до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про скасування розпоряджень про
демонтаж самовільно спорудженої
кухні з гаражем, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, третя особа
ОСОБА_1 про визнання нечинним та
скасування розпорядження
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради № 270 від 17.04.2009
року «Про демонтаж самовільно
спорудженої цегляної літньої кухні з
гаражем по АДРЕСА_1 у м. Львові», та
розпорядження Франківської районної
адміністрації Львівської міської
ради № 36 від 27 січня 2012 року
«Про внесення змін в розпорядження
районної адміністрації від 17.04.2009
року № 270 «Про демонтаж самовільно
спорудженої цегляної літньої кухні
з гаражем по АДРЕСА_1 в м. Львові».

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилається на наступне. 02.06.2004
року на підставі договору дарування
позивач та його мати ОСОБА_1 прийняли в
дар від ОСОБА_3 в рівних частках
будинок з усіма господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 у м. Львові. 30.11.2004
року, на підставі договору дарування
позивач провів реєстрацію у ЛОДКМБТІ
та ЕО щодо внесення зміни власників
будинку та господарських будівель.

Відповідно до технічного паспорта на
жилий будинок, цегляний сарай є
капітальною нежилою спорудою, площею
27,3 м. кв., що розміщений на земельній
ділянці розміром 7,0 м. кв, та 3,9 м. кв. Як
зазначає позивач, у 2008 році ним
проведено реконструкцію сараю,
здійснено перебудову декількох
господарських приміщень, та зведено
дах. 17.04.2009 року відповідачем -
Франківською районною адміністрацією
м. Львова, на підставі висновку
міжвідомчої комісії ( протокол від
24.03.2009 року № 10) видано розпорядження
№ 270 «Про демонтаж самовільно
спорудженої цегляної літньої кухні з
гаражем по АДРЕСА_1 у м. Львові, розміром
3,00 х 5,00 м», та зобов'язано ОСОБА_1
здійснити демонтаж зазначених вище
будівель. Позивач вважає, що
оскаржуване розпорядження винесене
безпідставно, та таке слід скасувати.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 02.08.2012 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції Франківська районна
адміністрація м. Львова подала
апеляційну скаргу. З посиланням на
невірне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
просить таку скасувати, та прийняти
нову, якою у задоволені позову
відмовити.

Позивач та третя особа в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечують. Просять в задоволені
апеляційної скарги відмовити, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем проведено реконструкцію
сараю, який знаходиться на земельній
ділянці, яка виділялась для
обслуговування господарських
будівель, які належать позивачу за
договором дарування, та знаходяться за
адресою : м. Львів, АДРЕСА_1.

17.04.2009 року Франківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради було прийнято розпорядження
№270 «Про демонтаж самовільно
спорудженої цегляної літньої кухні з
гаражем за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1»
та розпорядження Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 36 від 27 січня 2012
року «Про внесення змін в
розпорядження районної адміністрації
від 17.04.2009 року № 270 «Про демонтаж
самовільно спорудженої цегляної
літньої кухні з гаражем по АДРЕСА_1 в м.
Львові», на підставі якого ОСОБА_1
зобов'язано здійснити в місячний
термін демонтаж прибудови.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не взято до уваги всіх
доказів щодо законності приведення
позивачем реконструкції. Суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного.

Реконструкція житлового будинку
- комплекс будівельних робіт,
спрямованих на поліпшення
експлуатаційних показників приміщень
житлового будинку шляхом їх
перепланування та переобладнання,
надбудови, вбудови, прибудови з
одночасним приведенням їх показників
відповідно до нормативно-технічних
вимог.

За змістом частини першої статті 376 ЦК
України самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї
норми самочинним є будівництво об'єкта
нерухомого майна за наявності
будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою,яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Дана частина
закріплює широке коло можливостей для
узаконення самочинно побудованих
об'єктів. Необхідними умовами такого
узаконення є: відведення для цієї мети
в установленому порядку забудовнику
земельної ділянки, відсутність
заперечень з боку власника
(користувача) земельної ділянки,
відсутність порушення в результаті
самочинної забудови прав інших осіб.

Питання самочинного будівництва у
м.Львові врегульовано рішеннями
виконавчого комітету від 18.11.2005 № 1224
«Про внесення змін і доповнень до
рішення виконавчого комітету від 06.05.2005
№ 406» та від 06.05.2005 № 406 «Про
затвердження Положення про порядок
врегулювання питань самочинного
будівництва у м. Львові», якими
визначено порядок дій виконавчих
органів місцевого самоврядування м.
Львова при виявленні самочинного
будівництва.

Оспорювані розпорядження не
відповідають вимогам вказаних рішень
виходячи із наступного:

Пунктом 2.3 Рішення № 406 передбачено, що
на особу, яка скоїла порушення,
представники уповноважених органів
складають акт-попередження. Однак, як
доведено матеріалами справи, акт на
ім'я співвласника будівлі, якого
також інтереси зачіпаються,
складений не був. Акт-попередження,
що став підставою для прийняття
розпорядження, йдеться у доповідній
записці директора ЛКП «Сокільницьке»
лише на ім'я позивача.

Відповідно до Пункту 3 рішення № 406,
підставою для виходу на місце
самочинного будівництва представників
інспекції ДАБК для складання протоколу
про адміністративне правопорушення, є
лист за підписом голови або заступника
голови районної адміністрації і
складений у встановленому порядку
акт-попередження. Такого листа голова,
або заступник голови Франківської
районної адміністрації до інспекції
ДАБК стосовно порушень ОСОБА_4
самовільного виконання робіт, не
направляла. Жодних адміністративних
стягнень на позивача накладено не було.

Окрім зазначеного відповідачем не
враховано наявність дозвільних
документів на ведення даного
будівництва,а саме: проекту на
відповідність нормативним вимогам
реконструкції індивідуального
житлового будинку з розширенням за
рахунок прибудови і надбудови та
реконструкції літньої кухні з
розширенням за рахунок надбудови під
індивідуальний житловий будинок по
АДРЕСА_1 у м. Львові, виготовленого КП
«Архітектурно-будівельний нагляд».

Окрім зазначеного у оспорюваних
розпорядженнях міститься суперечлива
інформація щодо об'єкту знесення.

Оскаржуване розпорядження підлягає
скасуванню, ще й тому, що відповідач
вийшов за межі наданих йому, як органу
місцевого самоврядування, повноважень
та діяв всупереч Положенню про
порядок врегулювання питань
самочинного будівництва у м. Львові»,
затвердженого рішенням Львівської
міської ради № 406 від 06.05.2005р., оскільки
відповідачем не було проведено огляду
будівництва на місці, не було складено
акту попередження встановленої форми
(Додаток №1 Положення), не надано
можливості особі яка здійснила
самочинне будівництво в межах
місячного терміну подати документи
визначені п.п. 12-12.8 Положення, за
результатом розгляду яких, міжвідомча
комісія при районній адміністрації у
15-ти денний термін може дати
технічний висновок про відповідність
або не відповідність самочинного
будівництва архітектурно-будівельним
та нормативним вимогам, встановити
наявність істотного відхилення від
проекту, а також надати рекомендації,
щодо продовження будівництва, або
можливості експлуатації вже
збудованого.

Відповідно до п.16 Положення,
районна адміністрація, виконавчий
комітет, виконавчий комітет Львівської
міської ради відповідно до
підвідомчості розгляду питань
самочинного будівництва, обумовленого
у п.11 цього Положення, може прийняти по
кожному конкретному випадку
самочинного будівництва одне з таких
рішень:

- про погодження самочинного
будівництва за наявності позитивних
висновків;

- про передачу матеріалів до
суду у разі істотних відхилень від
проекту;

- про передачу матеріалів до
суду на предмет визнання права
власності на нерухоме майно;

- про знос самочинного
будівництво особою, яка його здійснила,
у разі неможливості виділення
земельної ділянки для цього
будівництва.

Враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
судом першої інстанції, при вирішенні
даного публічно-правового спору,
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на
повно, об'єктивно і всебічно
з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради залишити без
задоволення, а постанову Франківського
районного суду Львівської області від
02.08.2012 року у справі № 2а-1326/18/12 без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

Повний текст складено та підписано
29.09.2014р.