Справа № 802/3225/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2014 р.
Справа № 802/3225/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача:
Качурішина О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості

про: визнання протиправним наказу

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) з
адміністративним позовом до
відповідача - Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості
(Лівобережний МЦЗ). У позовній заяві
позивач просить визнати протиправним
та скасувати наказ директора МР ЛЦЗ
Лутохіна О.М. № 445/14 від 07.04.2014 року "Про
повернення коштів, виплачених на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості".

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем
протиправно винесено наказ про
повернення допомоги по безробіттю,
оскільки в період перебування на
обліку в центрі зайнятості позивач не
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Гербалайф», дохід не отримував. Крім
того, позивач налогошує на тому, що
моментом припинення виплати
забезпечення може бути 19.11.2013 року -
дата підпису акта виконаних робіт № 1, а
не момент укладення договору з ТОВ
«Гербалайф», як про це зазначає
відповідач. Таким чином, у відповідача
були відсутні підстави порушувати
питання щодо повернення суми допомоги
по безробіттю за увесь період, а саме з
14.05.2013 року по 18.11.2013 року, а тому наказ №
445/14 від 07.04.2014 року є протиправним та
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд
адміністративний позов задовольнити.
При цьому вказав, що наказ № 445/14 від
07.04.2014 року "Про повернення коштів,
виплачених на підставі документів, що
містять неправдиві відомості" є
безпідставним, містить в собі неповну
та неправдиву інформацію, прийнятий
без додержання правових норм діючого
законодавства.

Представник відповідача в судових
засіданнях проти позову заперечував,
зазначивши, що позивач перебуваючи на
обліку в Лівобережному міжрайонному
центрі зайнятості як безробітний та
отримуючи допомогу по безробіттю в
серпні 2013 року отримав дохід від
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".
За матеріалами перевірки зроблено
висновок, що позивач відносився до
категорії зайнятого населення, в
результаті чого кошти, виплачені
службою зайнятості позивачу у період з
14 травня 2013 року по 08 травня 2014 року у
сумі 4803,87 грн підлягають поверненню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

07 травня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості про надання статусу
безробітного в якій зазначив, що в
даний час не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
у тому числі за договорами
цивільно-правовового характеру, права
на пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та не належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно
(а.с.12).

14 травня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про
призначення допомоги по безробіттю в
якій зазначає, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
у тому числі за договорами
цивільно-правовового характеру, права
на пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та не належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно.

На підставі заяви позивача, відповідно
до частин 2, 4 статті 22 та частини 2
статті 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та "Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності" відповідачем призначено
допомогу по безробіттю на період з 14
травня 2013 року по 08 травня 2014 року.

Відповідно до пункту 18 частини 2 статті
22 Закону України "Про зайнятість
населення" пункту 4 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним повторно
зроблено запит до Пенсійного фонду
України.

17 грудня 2013 року Лівобережний
міжрайонний центр зайнятості отримав
відповідь на запит. З даної відповіді
став відомий факт отримання доходу
ОСОБА_1 в серпні 2013 року від товариства
з обмеженою відповідальністю
"Гербалайф Україна".

Керівництвом центру зайнятості було
прийнято рішення про проведення
перевірки факту зайнятості ОСОБА_1 та 25
лютого 2014 року направлено звернення до
Київського міського центру зайнятості
про проведення перевірки факту роботи
ОСОБА_1 у товаристві з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".

07 квітня 2014 року Лівобережний центр
зайнятості отримав акт № 347 від 25
березня 2014 року з додатками, яким було
підтверджено факт укладення
цивільно-правового договору ОСОБА_1 з
ТОВ "Гербалайф Україна" з 15 серпня 2012
року.

Таким чином, на підставі вищевказаного
акту розслідування директором
Лівобережного МЦЗ виданий наказ № 445/14
від 07.04.2014 року "Про повернення коштів,
виплачених на підставі документів, що
містять неправдиві відомості" за
період з 14 травня 2013 року по 08 травня 2014
року у сумі 4803,87 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням
Лівобережного МЦЗ, щодо повернення
коштів виплачених ОСОБА_1 як
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття за період з 14 травня 2013 року
по 08 травня 2014 року у сумі 4803,87 грн.,
позивач звернувся до суду.

Перевіряючи законність прийняття
наказу № 445/14 від 07.04.2014 року "Про
повернення коштів, виплачених на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості", суд виходить з
наступного.

Статтею 4 Закону "Про зайнятість
населення" передбачено, що до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
зайнятість населення" центри
зайнятості проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади у сфері
соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до п.2,3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затверджений Міністерством праці та
соціальної політики України ДПА
України від 13.02.2009 року № 60/62 (далі -
Порядок), розслідування згідно з цим
Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться районними,
міськрайонними, міськими та районними
у містах центрами зайнятості, на які
покладено виконання функцій робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття (далі - центри зайнятості) у
разі, коли, зокрема, під час перебування
особи на обліку як безробітної до
центру зайнятості надійшла інформація
від державних органів, підприємств,
установ, організацій чи громадян про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг безробітній
особі, яка відрізняється від поданих
нею відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової
інформації.

Згідно абз. 2, 3 п.5 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, за результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та право на виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
актом, про що засвідчує власним
підписом. У разі відмови особи
підписати акт про це робиться
відповідна відмітка спеціалістом
центру зайнятості.

Матеріалами справи підтверджено, що за
місцем реєстрації роботодавця була
проведена перевірка Київським міським
центром зайнятості, про що складено акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення, яким було встановлено, що
ОСОБА_1 отримував дохід відповідно до
умов цивільно - правового договору,
укладеного між позивачем та ТОВ
"Гербалайф Україна".

Судом встановлено, що 15.08.2012 року ТОВ
"Гербалайф Україна" та ОСОБА_1 уклали
договір про дистриб'ютерську
діяльність, відповідно до якого
позивач виконує роботу пов'язану з
розповсюдженням продукції ТОВ
"Гербалайф Україна". Вказаний договір є
діючим.

За виконану роботу позивач отримав
винагороду від ТОВ "Гербалайф Україна"
згідно актів виконаних робіт від 15.08.2013
року № 1, від 15.12.2013 року № 2, від 15.01.2014
року № 3, від 20.02.2014 року № 4.

Водночас, суд критично оцінює
твердження позивача, що моментом
припинення виплати забезпечення має
бути 19.11.2013 року - дата підпису акта
виконаних робіт № 1, а не момент
укладення договору з ТОВ «Гербалайф» з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно ч. 5. ст.626 Цивільного
кодексу України договір є відплатним,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає із суті
договору.

Виходячи зі змісту договору укладеного
між ОСОБА_1 та ТОВ "Гербалайф Україна"
умовами договору не передбачено його
невідплатність, а тому виходячи зі
змісту ст. 626 Цивільного Кодексу
України вказаний договір є відплатним,
та передбачає отримання його
виконавцем матеріальної винагороди.

Враховуючи дану обставину суд дійшов
висновку, що укладаючи зазначений
договір позивач переслідував ціль
отримання доходів згідно договором
цивільно-правового характеру,
незалежно від моменту отримання такого
доходу, а тому вказані доводи позивача
є безпідставними.

Попри те, що на підставі
цивільно-правового договору позивач
мав можливість отримати заробіток та
вважався зайнятим, у заявах від 07.05.2013
року та 14.05.2013 року він зазначив
недостовірну інформацію, що стала
підставою для необґрунтованого
надання статусу та отримання допомоги
по безробіттю.

Крім того, факт того, що позивач не мав
законних підстав для отримання
допомоги по безробіттю у сумі 4803,87 грн
встановлено при розгляді справи №
820/1494/14-а за позовом Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_1 про стягнення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю.
Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.07.2014 року
по справі № 820/1494/14-а вказаний
адміністративний позов було
задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що на момент звернення
позивача до органів центру зайнятості
позивач не мав законних підстав для
отримання допомоги по безробіттю.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою
відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Таким чином, суд вважає, що наказ № 445/14
від 07.04.2014 року "Про повернення коштів,
виплачених на підставі документів, що
містять неправдиві відомості",
прийнятий відповідачем у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи, що позивачем в судовому
засіданні не надано суду належних та
допустимих доказів в обґрунтування
протиправності дій відповідача при
прийнятті оскаржуваного наказу,
натомість відповідач належним чином
довів, що приймаючи наказ діяв в межах
своїх повноважень, наданих законами
України та підзаконними
нормативно-правовими актами, у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у справі, суд зазначає, що при
зверненні до суду з цим
адміністративним позовом позивач не
сплатив судовий збір за позовними
вимогами немайнового характеру у
розмірі 73,08 грн, хоча Законом України
"Про судовий збір" останній не
звільнений від його сплати.

Відповідно до ч. ст. 88 КАС України, суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою зменшити розмір належних
до оплати судових витрат чи звільнити
від їх оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

Так, ухвалою суду від 12.09.2014 р.
клопотання позивача про звільнення від
сплати судового збору задоволено
частково та вирішено відстрочити
сплату судового збору до винесення
судового рішення по даній справі.

Однак, станом на момент винесення
судового рішення судовий збір ОСОБА_1
не сплачено.

За таких обставин, суд доходить
висновку про необхідність стягнення
судового збору у розмірі 73,08 грн з
позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного
позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (21023, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до
Державного бюджету України судовий
збір який підлягав сплаті при
зверненні до суду в сумі 73 грн. 08 коп.
(сімдесят три гривні вісім коп).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович