Справа № 813/347/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/347/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанов про накладення штрафів.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області (далі -
позивач, ГУ ПФ України у Л/о) з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Львівської
області, Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, в якому просить визнати
протиправними дії головного
державного виконавця при винесенні
постанов від 18.12.2013 року ВП № 33550902 і ВП
№ 33550794 про накладення штрафів у
розмірі 1020,00 грн.; скасувати постанови
про накладення штрафу від 18.12.2013 року ВП
№ 33550902 і ВП № 335507.
В обґрунтування позовних вимог ГУ ПФ
України у Л/о покликався на те, що
постанови відповідача про накладення
штрафів винесені з порушенням норм
чинного законодавства, є
безпідставними та необґрунтованими, а
з висновками, що у них викладені
категорично не погоджується. Зазначив,
що відповідачем поважність причин
невиконання рішення суду позивачем не
досліджувалася. Додатково, позивачем
до Личаківського районного суду м.
Львова оскаржено дії державного
виконавця щодо винесення постанов про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 33550902 та № 33550794 від 23.07.2012 року та
вимогою про їх скасування.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги у повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві, просив позов задовольнити.
Відповідач 1, 2, 3 явки уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечили, про дату, час і місце
судового засідання повідомлені
належним чином /а.с.116, 117, 118/. Письмових
заперечень чи клопотань іншого змісту
на адресу Львівського окружного
адміністративного суду від
відповідачів не надходило.
У судовому засіданні 01.10.2014 року, на яке
відповідач не з'явився, суд прийняв до
уваги думку представника позивача щодо
можливості почати судовий розгляд за
даною явкою, а також зважив на
дозволені законом строки розгляду
справи, ухвалив на підставі ст. ст. 71, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України розглянути справу на підставі
наявних у ній доказів без участі
Суд заслухав пояснення представника
позивача, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та ті,
які мають інше значення для вирішення
справи, повно, всебічно та об'єктивно
дослідив докази у справі, та -
Головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області прийнято постанову
від 23.07.2012 року про відкриття
виконавчого провадження № 33550794 /а.с.32/
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2-а158 виданого
29.03.2012 року Личаківським районним судом
м. Львова про примусове виконання
рішення боржником ГУ ПФ України у Л/о.

При цьому, виконавче провадження №
33550794 відкрито в частині зобов'язання ГУ
ПФ України у Л/о провести ОСОБА_2
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» (в редакції до
01.07.2006 року) у розмірі 150 % мінімальної
пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом
про Державний бюджет України на
відповідний рік за період з 12.01.2005 року
по 30.06.2006 року та надано боржнику строк
для самостійного виконання рішення до
30.07.2014 року.

Цього ж дня цим державним виконавцем
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження № 33550902 /а.с.34/
щодо виконання виконавчого листа №
2-а158, виданого 29.03.20142 року Личаківським
районним судом м. Львова, яким
зобов'язано боржника - ГУ ПФ України у
Л/о перерахувати ОСОБА_2 пенсію в разі
втрати годувальника, встановивши її
відповідно до п. «б» ст. 37 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» (в редакції до -1.01.2006 року) в
розмірі 135% мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом про Державний бюджет України
на відповідний рік за період з 12.01.2005
року по 31.12.2005 року та надано строк для
самостійного виконання рішення до
30.07.2014 року.

Відповідно до листа № 5273/07-28 від 30.07.2014
року, вищевказані постанови надійшли
на адресу боржника (позивача) лише
27.07.2012 року, а 28 та 29 липня 2012 року
припадали на вихідні дні, ГУ ПФ України
у Л/о просило відкласти провадження
виконавчих дій по вищевказаних
провадженнях на надати реальний строк
для їх виконання /а.с.35/.

Позивачем вищевказані постанови про
відкриття виконавчих проваджень від
27.03.2012 року оскаржено у судовому
порядку.

13.09.2013 року на адресу позивача надійшли
вимоги державного виконавця від 10.09.2013
року № 09.01-45/6414/В3-15389 та № 09.01-45/6414/В3-15390
/а.с.36, 38/, якими зобов'язано у строк до
17.09.2013 виконати рішення до 17.09.2013 року та
надати письмове підтвердження щодо їх
виконання.

ГУ ПФ України у Л/о звернулося до
державного виконавця з листами від
17.09.2013 року № 5963/07-28 та № 5964/07-28 про
причини, які унеможливлюють виконання
вищевказаного судового рішення

За невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії у встановлений
виконавцем строк на боржника накладено
штраф у розмірі 1020,00 грн. відповідно до
постанови про накладення штрафу ВП №
33550794 від 18.12.2013 року /а.с.41/.

За аналогічних обставин головним
державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу ВП №
33550902 від 18.12.2013 року та накладено штраф
на ГУПФ України у Л/о у розмірі 1020,00 грн.
/а.с.43/.

Позивач, не погоджуючись із такими
рішеннями головного державного
виконавця та вважаючи такі
протиправними, звернувся з позовом до
суду.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на Державну виконавчу
службу, яка у своїй діяльності
керується Законом України «Про
виконавче провадження», який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню у випадку
невиконання їх у добровільному
порядку.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про
державну виконавчу службу» № 202/98-ВР
від 24.03.1998 правову основу діяльності
державної виконавчої служби
становлять Конституція України, цей
Закон інші закони та
нормативно-правові акти, що прийняті на
їх виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» № 606-ХІV від
21.04.1999 року (далі - Закон України № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Як встановлено ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Закону
України № 606, примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Згідно норм цього ж Закону України,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: - виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; - ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; - судові накази; -
виконавчі написи нотаріусів; -
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; -
постанов органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; -
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; - рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; - рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» (ч. 2 ст. 17 Закону України № 606).

При цьому, положеннями ч. 1 та абз. 2 ч. 2
ст. 11 Закону України № 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. При
цьому, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Згідно з підп. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України
№ 606 державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати стягнення
у вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Закону України
№ 606 після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. У разі невиконання зазначених
вимог без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

З викладеного вище слідує, що
обов'язковою умовою накладення штрафу
є відсутність поважних причин для
невиконання вимог державного
виконавця.

До матеріалів справи представником
позивача долучено копію постанови
Личаківського районного суду м. Львова
у справі № 2-а/463/10/14 від 11.06.2014 року,
відповідно до якої визнано
протиправними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівськії
області та скасувано постанови про
відкриття виконавчого провадження від
23.07.2012 року ВП № 33550902 та від 23.07.2012
ВП33550794 /а.с.105/.

Таким чином, прийняття постанов про
накладення штрафів ВП № 33550794 та ВП №
33550902 від 28.12.2013 року у межах
вищевказаних виконавчих проваджень за
невиконання вимог державного
виконавця є передчасними та не
узгоджується з нормами чинного
законодавства України.

З врахуванням вищевикладеного,
позовні вимоги позивача в частині
скасування постанов про накладення
штрафів від 18.12.2013 року ВП № 33550794 та ВП
№ 33550902 є законними, обґрунтованими та
слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визнання дій
державного виконавця при винесенні
постанов про накладення штрафу від
18.12.2013 року протиправними, суд заначає,
що дії спрямовані на винесення
вищевказаних постанов, самі по собі
(без постанов), не мають самостійного
правового значення, не породжують у
позивача жодних обов'язків та не
породжують для нього правових
наслідків, а отже й не порушують прав та
інтересів позивача. У зв'язку з цим
адміністративний позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову, зокрема,
про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

З врахуванням встановлених у справі
обставин, у співставленні з позовними
вимогами, суд вважає належним способом
захисту прав та інтересів позивача
визнання протиправними та скасування
постанови про накладення штрафу ВП №
33550794 від 18.12.2013 року та постанови про
накладення штрафу ВП № 3550902 від 18.12.2013
року, а в задоволенні вимоги стосовно
визнання незаконними дій головного
державного виконавця по складенню
постанов про накладення штрафів від
18.12.2013 року ВП № 33550794 та ВП № 33550902
відмовити за безпідставністю.

Згідно з положеннями ст. 94 КАС України,
судові витрати зі сторін стягувати не
належить.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-71, 86, 94, 128,
159-163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ВП № 33550902 від 18.12.2013
року.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ВП № 33550794 від 18.12.2013
року.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

5. Судові витрати зі сторін не
стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.20 год. 06.10.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.