Справа № 810/3221/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3221/14
інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_2

представника відповідача -

Степанової О.С.
Волкодав І.Ю.

представників відповідача -

ТУ ДСА в Київській області
Муляревич С.В.ї

Черевко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Обухівського районного суду Київської
області, голови Обухівського районного
суду Київської області Степанової
Оксани Сергіївни, керівника апарату
Обухівського районного суду Київської
області Березовського Євгенія
Петровича, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області про
визнання протиправною бездіяльність
та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Обухівського районного суду Київської
області, голови Обухівського районного
суду Київської області Степанової
Оксани Сергіївни, керівника апарату
Обухівського районного суду Київської
області Березовського Євгенія
Петровича, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області, про:
визнання неправомірною бездіяльності
голови Обухівського районного суду
Київської області Степанової Оксани
Сергіївни щодо не обліку позивачу
робочого часу з 13 січня 2014 року по 02
квітня 2014 року та не надання відгулів
за дні чергування у 2013 році; визнання
неправомірною бездіяльності керівника
апарату Обухівського районного суду
Київської області Березового Євгенія
Петровича щодо не обліку позивачу
робочого часу з 13 січня 2014 року по 02
квітня 2014 року, не оформлення листів
непрацездатності серії АГО №697805, серії
АГМ №114759 та серії АГО №752293 та не
подання їх до територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області; стягнення з Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області на користь позивача середнього
заробітку за час затримки під час
розгляду справи в сумі 66530,62 грн;
стягнення з Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області на користь позивача заробітної
плати з 13 січня 2014 року по 20 січня 2013
року, з 05 лютого по 07 лютого 2014 року, з 24
лютого по 18 березня 2014 року та 03 квітня
2014 року в сумі 25870,82 грн; стягнення з
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Київській області на користь позивача
виплати у зв'язку з перебуванням на
лікарняних з 21 січня 2014 року по 04 лютого
2014 року, з 10 лютого 2014 року по 21 лютого
2014 року та з 19 березня 2014 року по 02
квітня 2014 року в сумі 20887,47 грн;
стягнення з територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області на користь позивача грошової
компенсації за чергування в 2013 році в
сумі 28285,24 грн (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог).

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити повністю.

В судове засідання з'явився позивач,
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представники відповідачів - Степанової
О.С. та ТУ ДСА в Київській області до
суду з'явилися, проти апеляційної
скарги заперечували та просили
відмовити в її задоволенні.

Представник інших відповідачів до суду
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
їх відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 10
жовтня 2013 р. вироком Голосіївського
районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано
винним за ч.1 ст. 375 КК України, йому
призначено покарання. 14 січня 2014 р.
ухвалою Апеляційного суду м. Києва
вирок Голосіївського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2013 року залишено без
змін.

Наказом голови Обухівського районного
суду Київської області від 19 березня 2014
року №1-04-03/14 "Про звільнення ОСОБА_2",
виданого на підставі постанови
Верховної Ради України від 04 березня 2014
року №855-VII "Про звільнення суддів", з 19
березня 2014 року суддю Кулініченка Г.В.
звільнено із займаної посади у зв'язку
з набранням законної сили
обвинувальним вироком суду. Цим
наказом передбачено також виплату
ОСОБА_2 компенсації за невикористану
частину щорічних основних відпусток
тривалістю 7 календарних днів за період
роботи з 01.10.2012 по 30.09.2013, 13 календарних
днів за період роботи з 01.10.2013 по 14.01.2014
та щорічну оплачувану додаткову
відпустку за період роботи 2012 рік
тривалістю 15 календарних днів та за
період роботи 2013 рік тривалістю 15
календарних днів.

Разом з тим, позивач стверджує, що, в
період з дня набрання вироком щодо
нього законної сили та до прийняття
Верховною Радою України постанови про
його звільнення, він постійно приходив
на роботу, а в певні періоди хворів, при
цьому, за час перебування на робочому
місці ніяких коштів не отримував, дні
хвороби не оплачено, також зазначає, що
постанову Верховної Ради України про
його звільнення як судді прийнято лише
04.03.2014, а відповідний наказ голови
Обухівського районного суду Київської
області видано 19.03.2014 та йому своєчасно
не оголошено. Крім того, згідно з
доводами позивача, він мав право на дні
відпочинку за чергування у попередній
період, проте йому не було виплачено
грошової компенсації за ці дні.

Відтак, посилаючись на те, що
відповідно до вимог законодавства
позивач має право: отримати заробітну
плату до дня його фактичного
звільнення та отримання розрахунку при
звільненні, отримати грошові кошти за
перебування на лікарняному у повному
обсязі, оскільки у нього наявні пільги
учасника бойових дій, а також має право
на грошову компенсацію за
невикористані відгули за дні
чергування, ОСОБА_2 звернувся до суду з
даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні вимог в
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що до спірних
правовідносин мають застосовуватися
приписи ч.3 ст. 106 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", так як
трудова діяльність суддів регулюється,
насамперед, нормами спеціального
законодавства, а лише в частині, не
врегульованій цими нормами, на суддів
розповсюджуються загальні норми
трудового законодавства, а отже на
підставі приписів ч. 3 ст. 106 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", з дня набрання вироком
законної сили, позивач, як суддя
втрачає передбачені законом гарантії
незалежності і недоторканності судді,
право на грошове та інше забезпечення,
в той час як позивач обґрунтовував свою
позицію посилаючись на загальні норми,
зокрема приписи Кодексу законів про
працю України, Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", ст.ст. 6, 7, 9, 135, 142, 145
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Апеляційну скаргу позивач мотивував
тим, що ні під час кримінального
провадження, ні після винесення та
набрання вироком законної сили, його не
було відсторонено від посади судді, але
і відсторонення від посади, не
позбавляє суддю права на суддівську
винагороду. Також наполягав на
помилковості висновку суду щодо
надання пріоритету положенням ст.. 106
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" перед положеннями Кодексу
законів про працю України і як наслідок
відмови у задоволенні вимог позивача
щодо виплати суддівської винагороди (у
т.ч. компенсації за дні чергування,
оплата листів непрацездатності),
оскільки, на думку апелянта, перевага
має надаватися нормам кодифікованого
акту над нормами некодифікованого.
Також позивач посилався на те, що мав
право на дні відпочинку за чергування у
попередній період, проте йому не було
виплачено грошової компенсації за ці
дні.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції, доводам апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивача було
звільнено з посади судді Обухівського
районного суду Київської області на
підставі постанови Верховної Ради
України від 04 березня 2014 року №855-VII у
зв'язку з набранням законної сили
обвинувальним вироком суду, про що у
трудовій книжці ОСОБА_2 19.03.2014 року
зроблено відповідний запис.

Листом від 19.03.2014 Обухівський районний
суд повідомив позивача про те, що його
наказом від 19.03.2014 №1-04-03/14 з 19 березня 2014
року звільнено з посади судді
Обухівського районного суду Київської
області та запропоновано з'явитись до
приміщення Обухівського районного
суду для ознайомлення з наказом про
звільнення та отримання оригіналу
трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджується
обставини щодо присутності позивача на
робочому місці після 14 січня 2014 року,
зокрема у січні-березні 2014 р. Вказані
обставини відповідачами не
заперечуються.

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_2
за січень 2014 року, йому нараховано 5481
грн, що також підтверджується і
довідкою №180 від 25.03.2014 про нараховану
заробітну плату ОСОБА_2 за жовтень 2013
року - лютий 2014 року. Розрахунковими
листами за лютий-березень 2014 року
підтверджено відсутність нарахування
коштів позивачу.

Згідно з листом Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області від 26.06.2014 на адресу позивача
йому упродовж січня-квітня 2014 р. було
сплачено кошти в сумі 30359,5 грн.

Також судом вірно встановлено, що
ОСОБА_2 у період з 21 січня 2014 року по 04
лютого 2014 року, з 10 лютого 2014 року по 21
лютого 2014 року та з 19 березня 2014 року по
02 квітня 2014 року перебував на
лікуванні, що підтверджується листками
непрацездатності.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції, листки непрацездатності від
10.02.2014 та від 19.03.2014 через наявні у них
недоліки поверталися для належного
оформлення керівнику апарату
Обухівського районного суду. Згідно з
протоколами спільного засідання
уповноваженого із соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності і представника
роботодавця - Обухівського районного
суду Київської області від 4, 10, 11 червня
2014 року за наданими листками
непрацездатності ОСОБА_2 вирішено
призначити допомогу за наступні
періоди: з 10.02.2014 по 21.02.2014, з 19.03.2014 по
02.04.2014.

Наказами голови Обухівського
районного суду Київської області про
встановлення чергування слідчих
суддів у вихідні, неробочі, святкові
дні підтверджено як факт
неодноразового чергування позивача у
вказаний ним період у 2012-2013 рр., так і
надання йому на підставі його заяв
вихідних днів за окремі чергування.

6 лютого 2014 року позивач звернувся до
Обухівського районного суду із заявою
про надання йому вихідних днів за
чергування у вказані у заяві дати.

У табелях обліку використання робочого
часу в період з 01 січня 2014 року по
квітень 2014 року судом встановлено, що в
період з 08.01.2014 по 14.01.2014 напроти судді
Кулініченко О.С. в графі обліку
робочого часу поставлено відмітку
"Р-робочі дні" та в подальшому після
15.01.2014 напроти судді Кулініченко О.С. в
графі обліку робочого часу поставлено
відмітку "- прочерк". Крім того, у цих
табелях здійснено відмітки ТН
(тимчасова непрацездатність) за дні
перебування позивача на лікуванні.

Отже, з наведених вище обставин судом
встановлено, що позивачу у січні 2014 р.
нараховано та виплачено суддівську
винагороду за час до набрання вироком
стосовно нього законної сили, а у
подальшому також здійснено розрахунок
при звільненні, при цьому
відповідачами не заперечується те, що
позивач після набрання вироком щодо
нього законної сили у певні дні
перебував на робочому місці, перебував
у стані тимчасової непрацездатності та
мав невикористані вихідні дні за дні
чергувань у попередній період, а також
те, що суддівська винагорода позивачу з
указаного дня не нараховувалася і не
виплачувалася. Сам позивач не
заперечує те, що з цієї ж дати він
процесуальної функції судді по
здійсненню правосуддя не виконував.

Так, предметом спору у цій справі є
виплата позивачу суддівської
винагороди та отримання ним інших
видів забезпечення, зокрема і у період
після набрання вироком щодо позивача
законної сили до моменту його
фактичного звільнення з посади.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню положення Закону України
від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про
судоустрій і статус суддів», який
зокрема визначає статус професійного
судді, встановлює систему і загальний
порядок забезпечення діяльності судів
та регулює інші питання судоустрою і
статусу суддів.

В той же час, норми загального
законодавства, зокрема положення
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" до спірних
правовідносин можуть застосовуватися
лише в частині, не врегульованій
спеціальними нормами, і лише якщо не
суперечать таким нормам.

Норми Кодексу законів про працю
України не врегульовують питання
надання гарантій незалежності,
матеріального та інших видів
забезпечення судді, щодо якого
обвинувальний вирок суду набрав
законної сили.

Відповідно до ст.. 129 Закону № 2453-VI
суддівська винагорода регулюється цим
Законом, Законом України "Про
Конституційний Суд України" та не може
визначатись іншими
нормативно-правовими актами. Отже, на
суддів не поширює свою дію Закон "Про
оплату праці" та Кодекс законів про
працю України (з питань оплати праці),
оскільки їх винагорода за працю
регламентується нормами спеціального
законодавства.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 106 № 2453-VI
суддя, щодо якого обвинувальний вирок
суду набрав законної сили, не може
продовжувати здійснювати свої
повноваження і втрачає передбачені
законом гарантії незалежності і
недоторканності судді, право на
грошове та інше забезпечення.

Таким чином, факт набрання щодо судді
обвинувального вироку суду позбавляє
його відповідних гарантій, пов'язаних
із статусом професійного судді, а також
права на права на грошове та інше
забезпечення, пов'язане із здійсненням
професійних функцій. При цьому в такому
випадку суддя втрачає гарантії,
передбачені, зокрема, статтями 47, 48, 49,
129, 130, 132, 134, 135 названого Закону, тому з
дня набрання обвинувальним вироком
законної сили щодо судді він втрачає
право на грошове забезпечення та
реалізацію інших прав, обумовлених
статусом судді.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги в частині стягнення на
користь позивача суддівської
винагороди (у тому числі грошової
компенсації за дні чергування), а також
надання відгулів за дні чергування,
задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що після
набрання вироком законної сили, його не
було відсторонено від посади судді, але
і відсторонення від посади, не
позбавляє суддю права на суддівську
винагороду, колегія суддів оцінює
критично, оскільки такі доводи прямо
протирічать положенням ч. 3 ст. 106 Закону
№ 2453-VI.

Також задоволенню не підлягають вимоги
про стягнення компенсації за час
тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI
життя і здоров'я суддів підлягають
обов'язковому державному страхуванню
за рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно зі ст.. 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
роботодавцем, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Отже, оскільки виплати працівнику у
порядку загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності є способом
матеріального забезпечення громадян у
зв'язку з втратою заробітної плати
внаслідок тимчасової втрати
працездатності, а позивач з дня
набрання вироком законної сили як
суддя втрачає передбачені законом
гарантії незалежності і
недоторканності судді, право на
грошове та інше забезпечення (у тому
числі і у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю), то, на думку
апеляційного суду, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що він втрачає право і на грошове
забезпечення, яке за цим Законом
компенсується засобами соціального
страхування як особливим видом
матеріального забезпечення.

Стосовно вимог позивача про визнання
протиправною бездіяльності
відповідачів щодо не обліку робочого
часу позивача у відповідному табелі,
щодо не оформлення листків
непрацездатності та не подання їх до
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Київській області, то, колегія суддів
вважає вказані вимоги
необґрунтованими, оскільки позивач
жодними доказами не довів своєї
позиції, в той же час, як вірно
встановлено судом першої інстанції,
відповідачі не допустили
бездіяльності, яка б безпосередньо
порушувала права позивача, враховуючи
ту обставину, що виплата позивачу
суддівської винагороди та інших видів
забезпечення припиняється з дня
набрання вироком стосовно судді
законної сили, відтак, порушення при
обліку робочого часу позивача, при
веденні відповідного табеля для
нарахування суддівської винагороди,
при оформленні листків
непрацездатності та поданні їх до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Київській області прав позивача на
отримання суддівської винагороди та
інших виплат (іншого забезпечення) не
порушують.

Крім того, апеляційний суд враховує, що
листки непрацездатності позивача
направлялися до територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області та поверталися для належного
оформлення, відповідачами
здійснювалося листування щодо
оформлення і ведення табелю обліку
робочого часу та листків
непрацездатності, проводилися
засідання відповідних комісій.

Вказані обставини спростовують
твердження позивача про бездіяльність
відповідачів.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що
до спірних правовідносин мають
застосовуватися приписи ч.3 ст. 106
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", так як трудова діяльність
суддів регулюється, насамперед,
нормами спеціального законодавства, а
лише в частині, не врегульованій цими
нормами, на суддів розповсюджуються
загальні норми трудового
законодавства, а отже на підставі
приписів ч. 3 ст. 106 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", з дня
набрання вироком законної сили,
позивач, як суддя втрачає передбачені
законом гарантії незалежності і
недоторканності судді, право на
грошове та інше забезпечення, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, який, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, виходив з їх необґрунтованості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження, та
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

На думку судової колегії, оскаржувана
постанова прийнята судом відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, при цьому судом повно та
всебічно досліджено наявні у справі
докази та вірно встановлено обставини,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Обухівського
районного суду Київської області,
голови Обухівського районного суду
Київської області Степанової Оксани
Сергіївни, керівника апарату
Обухівського районного суду Київської
області Березовського Євгенія
Петровича, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області про
визнання протиправною бездіяльність
та стягнення коштів - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 7
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.