Справа № 826/13072/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А, при секретарі судового
засідання Ковалівській Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничий
комплекс «Панвітек» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києва про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення за
участю представників сторін:
від позивача Цікало М.М.,
від відповідача Братікова О.П.,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничий
комплекс «Панвітек» (далі - позивач, ТОВ
«МВК «Панвітек») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі ГУ Мнідоходів у місті Києві на
підставі хибних висновків акту
перевірки від 05.08.2014 №3586/26-58-22-02-18/34224583
щодо нікчемності правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс», прийнято податкове
яке позивач вважає необґрунтованим та
таким, що підлягає скасуванню.
У судовому засіданні позивач надав
пояснення аналогічні викладеним в
адміністративному позові та просив
задовольнити позовні вимоги в повному
Представник відповідача проти позову
заперечив з огляду на обґрунтованість
висновків акту перевірки та,
відповідно, податкового
Так, відповідачем вказано на
відсутність реальних господарських
операцій між позивачем та ТОВ «ВКП
У судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд виходив з наступного.
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничий
комплекс «Панвітек», зареєстровано як
юридичну особу Солом'янською районною
у місті Києві державною адміністрацією
код юридичної особи 34224583, відповідно до
виписки з ЄДРПОУ. На час розгляду
справи ТОВ «МВК «Панвітек»
зареєстроване як платник податку на
додану вартість з 05.06.2006 року,
індивідуальний податковий номер
реєстрацію платника податку на додану
вартість №200173558.
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«МВК «Панвітек» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» за лютий 2014 року та
складено акт перевірки від 05.08.2014
№3586/26-58-22-02-18/34224593.
Відповідно до висновків акту
перевіркою встановлено порушення ТОВ
- п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за період на суму 109989,00
На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 67 Конституції
України платники податків повинні
сплачувати належні суми податків і
зборів у встановлені законами терміни.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.
З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.
Як вбачається із акту перевірки
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві висновки щодо порушення
позивачем приписів Податкового
кодексу України зроблено з огляду на
встановлення здійснення операцій між
ТОВ «МВК «Панвітек» та ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» з метою штучного
формування податкового кредиту, за
відсутності факту реальності
господарських операцій.
З матеріалів справи судом встановлено,
що між ТОВ «МВК «Павітек» (покупець) та
ТОВ «ВКП «Технобудсервіс»
(постанчальник) укладено договір
поставки від 07.02.2014 №0702, відповідно до
якого постачальник здійснює поставки
сільськогосподарської продукції (шрот,
зерно, та інше) і передає у власність
покупця, який зобов'язується прийняти
товар та здійснити його оплату.
Договір підписано сторонами та
скріплено печатками.
На підтвердження виконання умов цього
договору позивачем до матеріалів
справи надано видаткові накладні від
09.02.2014 №0000046, від 10.02.2014 №0000055, від 14.02.2014
№0000069, від 15.02.2014 №0000078,
товарно-транспортні накладні від
09.02.2014, від 10.02.2014, від 14.02.2014, від 15.02.2014.
На ім'я позивача спірним контрагентом
виписані податкові накладні від 09.02.2014
№55, від 10.02.2014 №66, від 14.02.2014 №102, від
15.02.2014 №111.
Розрахунок між сторонами проводився у
безготівковій формі, на підтвердження
дійсного руху коштів між позивачем та
спірним контрагентом до матеріалів
справи надано інформаційну довідку, з
якої вбачається, що станом на 07.07.2014
заборгованість перед ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» складає 0 грн.
Таким чином, у позивача згідно з
пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України виникло право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту з дати отримання товарів.
Відповідачем на спростування
реальності господарських операцій,
здійснених між позивачем та ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс», вказано на акт від
ДПІ у Заводському р-ні м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області від
27.05.2014 №44/08/25-22-015/38965207 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» щодо підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин з ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ
«Укрнафтогазресурс», ПАТ
«Чернігівській Хлібокомбінат», ТОВ
«МВК «Панвітек», ПП «Артбудінвест» за
лютий 2014 року», встановлено наступне.
Перевіркою виявлено факти про можливе
порушення податкового законодавства
ДПІ у Заводському р-ні ГУ Міндоодів у
Запорізькій області, оскільки керівник
ТОВ «ВКП «Технобудсервіс» не надав
пояснень щодо взаємовідносин із
спірними контрагентами. Також
відповідач посилається на те, що
підприємство відсутнє за податковою
адресою, що унеможливлює отримання
первинних документів.
Отже, суд приходить до висновку, що
податковим органом не перевірявся
зміст правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом, жодних
доказів нікчемності правочинів,
вчинених ними, суду не надано.
Суд звертає увагу, що для висновків
щодо нікчемності правочинів між
позивачем та ТОВ «ВКП «Технобудсервіс»
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчиненні таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави та суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку не можуть
свідчити лише факти певних порушень
правил ведення господарської
діяльності чи оподаткування будь-ким з
постачальників товару у ланцюгу
При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит та віднесення сум, понесених
витрат, до складу валових витрат
товариства не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Відповідно
до статті 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 23.02.2012
Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до статті
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
Крім того, чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосередньо
контрагента на предмет виконання тим
вимог податкового законодавства перед
тим, як відносити відповідні суми ПДВ
до податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування та/або формувати об'єкт
оподаткування податком на прибуток.
Також, відповідачем не було надано суду
доказів щодо невизначення
контрагентом позивача ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» сум податкових
зобов'язань по правовідносинах із
позивачем за лютий 2014 року для сплати
до Державного бюджету, а відповідно
жодними допустимими доказами не було
доведено суду, що за наслідками таких
правовідносин позивача із ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» було завдано шкоди
Разом з тим, суд також бере до уваги
надані позивачем документи, а саме:
договори оренди транспортних засобів,
договори цілісного майнового
комплексу, які підтверджують дійсність
здійснення господарської діяльності,
наявності складів та наявність
необхідного обладнання. Також до
матеріалів справи надано
оборотно-сальдова відомість по рахунку
за лютий 2014 року, з якого вбачається
здійснення діяльності підприємства та
дійсність отримання прибутку від такої
В процесі розгляду справи відповідачем
доказів крім тих, що містяться у
матеріалах справи, до суду не надано,
відомостей про наявність інших
доказів, які могли б бути витребувані
судом, відповідачем також не надано.
Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що фінансово-господарські
операції між ТОВ «МВК «Панвітек» та ТОВ
«ВКП «Технобудсервіс» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності; доказів того, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин справи, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України, а тому позовні
вимоги про визнання протиправним та
скасування податкового
Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ТОВ «МВК «Панвітек».
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Крім того,
суд бере до уваги роз'яснення Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2011 року №2135/11/13-11.
Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничого
комплексу «Панвітек» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення від
Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничого
комплексу «Панвітек» витрати по сплаті
судового збору у розмірі 219 грн. 98 коп.
Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.
Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 18 вересня 2014 року.
Постанову у повному обсязі складено 25
Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
О.А. Соколова