Справа № 814/2597/14
Суддя: Єнтіна А. П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

24 вересня 2014 року
справа № 814/2597/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Єнтіної А.П., секретаря судового
засідання Ополинського О.В.,

за участю представників

від позивача: Тертична А.П.
(довіреність №16350 від 14.01.14);

від відповідача: Куліченко Д.О.
(довіреність №02/39 від 30.05.14);

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовомУправління Пенсійного фонду
України в Заводському районі
м.Миколаєва, пр.Жовтневий, 55-е, м.
Миколаїв,54018

доВідділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, вул. Декабристів, 41/23, м.
Миколаїв,54020

провизнання протиправним та
скасування постанови від 22.08.2014р. №
44509265, В С Т А Н О В И В:
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі Миколаївської
області (далі - позивач) звернулося з
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області (далі -
відповідач). Позивач просив суд визнати
протиправною та скасувати постанову
від 22.08.2014 р. про арешт коштів боржника.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що арешт на кошти накладено в
зв'язку з несплатою позивачем витрат на
проведення виконавчих дій.
Відповідачем порушено право позивача
на оскарження постанови про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій та
неправомірно застосовано заходи
примусового виконання рішення.

Відповідач надав письмові заперечення
на позовну заяву, в яких вказано, що
постанову про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій виділено в
окреме провадження і строк для
самостійного виконання даної
постанови не надається, що не позбавляє
державного виконавця права на
застосування заходів примусового
виконання.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив суд
відмовити в його задоволенні.

У відповідності до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у судовому засіданні 24.09.2014 р.
судом проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши всі матеріали справи й
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

У провадженні відповідача перебувало
виконавче провадження № 41408418, в рамках
якого прийнято постанову про стягнення
з боржника витрат на проведення
виконавчих дій (а. с. 7). Виконавчий лист
у виконавчому провадженні № 41408418
повернуто стягувачу, а постанову про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій виділено в окреме
провадження.

22.08.2014 р. відповідачем прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 44509265 щодо стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
(а.с.5). Того ж дня відповідачем
накладено арешт на кошти боржника в
межах суми витрат (а.с.6).

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходить з наступного.

Відповідно до п. 3.13.2. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
р. № 512/5, у разі якщо виконавче
провадження було завершено, а витрати
на організацію та проведення
виконавчих дій не були стягнуті,
постанова про стягнення витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій виділяється в окреме провадження в
порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4
пункту 3.7 цього розділу.

Згідно п. 3.7.4. Інструкції, у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру, закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої
статті 49 Закону, якщо виконавчий збір
не стягнуто, державний виконавець у
постанові про закінчення виконавчого
провадження (повернення виконавчого
документа) зазначає про виділення
постанови про стягнення виконавчого
збору в окреме провадження та не
пізніше наступного робочого дня після
завершення такого виконавчого
провадження відкриває виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державному
виконавцю у процесі здійснення
виконавчого провадження надано право
накладати арешт на майно боржника.

На підставі ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

У зв'язку з тим, що виконавче
провадження № 41408418 закінчене, а
витрати на проведення виконавчих дій
не сплачені боржником, постанова про їх
стягнення виділена в окреме
провадження. На підставі наданого йому
права головним державним виконавцем
Куліченко Д.О. одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення витрат на
проведення виконавчих дій накладено
арешт на кошти позивача в межах суми
стягнення.

Таким чином, оскаржувану постанову
прийнято відповідачем з дотримання
процедури, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження" та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5, пунктом 3.7.4 якої передбачено,
що у разі виділення постанови
державного виконавця в окреме
виконавче провадження строк для
самостійного виконання даної
постанови не надається.

Оскарження постанови про відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій не позбавляє
відповідача права вживати заходи щодо
її примусового виконання, у тому числі
шляхом накладення арешту на кошти
боржника, за винятком зупинення судом
стягнення на підставі виконавчого
документа.

Позивач не надав суду доказів
зупинення виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження від
22.08.2014 р. № 44509265.

Посилання позивача на ст. 73 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", якою
встановлена заборона використання
коштів Пенсійного фонду на цілі, не
передбачені цим Законом, суд не приймає
до уваги, оскільки Законом України "Про
виконавче провадження" не передбачено
можливості звільнення боржника від
сплати витрат на проведення виконавчих
дій.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення покладено
на відповідача. На підставі
повідомлених представниками сторін
обставин та матеріалів справи суд
дійшов висновку про законність
оскаржуваної постанови, з огляду на що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. 2, ст.7, ст. 158, ст. 161- 163, ст. 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення/отримання. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
А. П.
Єнтіна