Справа № 826/11877/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року 09:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомНаціонального інституту
ракудо Відділу державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у місті
Києвіпровизнання неправомірними дій,
визнання недійсною та скасування
постанови,ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Національний інститут раку звернувся
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві, в якому просить:
1. Визнати неправомірними дії
державного виконавця Відділу
Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві Проца B.C. щодо
винесення в окреме виконавче
провадження стягнення з Національного
інституту раку виконавчого збору у
розмірі 79 419,85 грн.
2. Визнати недійсною та скасувати
Постанову про відкриття виконавчого
провадження № 44211899 від 29.07.2014 р. про
стягнення з Національного інституту
раку заборгованості у розмірі 79 419,85
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14.08.2014 р.
відмовлено у відкритті провадження в
частині зобов'язання ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві винести
постанову про завершення виконавчого
провадження ВП № 42252685, якою ухвалити
скасування всіх арештів, накладених на
майно та кошти Національного інституту
раку; зобов'язання надіслати зазначену
постанову до Державної реєстраційної
служби України та АТ "Укрексімбанк".
Позов обґрунтовано тим, що постанова
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 44211899 від 29.07.2014 р. є неправомірною
та не відповідає чинному
законодавству, оскільки виконавче
провадження ВП № 44211899 завершено у
зв'язку із поверненням виконавчого
документа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», що не підпадає під
підстави, які визначені ч. 7 ст. 28
вказаного Закону, при наявності яких
можливе відкриття окремого
виконавчого провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.
Вказує також на те, що є неправомірним
неухвалення в постанові про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
22.07.2014 р. рішення про закриття
виконавчого провадження ВП № 42252685, а
також про скасування накладених
арештів на майно та кошти боржника,
оскільки згідно з п. 1 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»,
арешт майна боржника застосовується
лише для забезпечення реального
виконання рішення. При цьому,
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм процесуального права
не тільки щодо підстав, а й щодо
встановлених строків винесення такої
постанови. Повідомив, що рішення
Господарського суду міста Києва у
від 27.01.2014 р. фактично виконано в
повному обсязі без участі відповідача
після повернення виконавчого
документа стягувачу.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити у повному
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи. До
суду надійшло клопотання про розгляд
справи без участі представника
відповідача. Згідно наданих письмових
заперечень, заперечує стосовно
задоволення даного позов з огляду на
те, що державний виконавець, вчиняючи
дії у виконавчому провадженні, та,
приймаючи оскаржувану постанову, діяв
правомірно у спосіб та в межах
повноважень, що визначені Законом
України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014 р. у справі № 910/20979/13
задоволено частково позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Медінжиніринг»: стягнено з
Національного інституту раку на
користь ТОВ «Медінжиніринг» 750 200,00 грн.
основного боргу, 28 425,95 грн., 15 572,56 грн.
судового збору.

27.01.2014 р. на виконання зазначеного
рішення Господарським судом міста
Києва видано наказ про примусове
виконання рішення.

Постановою державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ Пацуріної О.В. від
28.02.2014 р. відкрито виконавче
провадження № 42252685 при примусовому
виконанні наказу № 910/20979/13, виданого
27.01.2014 р. Господарським судом міста
Києва про стягнення з Національного
інституту раку на користь ТОВ
«Медінжиніринг» заборгованості у
розмірі 794 198,47 грн. В зазначеній
постанові боржника зобов'язано
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Попереджено, що при
невиконанні рішення в наданий для
добровільного виконання строк
виконання його буде здійснено в
примусовому порядку зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій.

Постановою від 28.02.2014 р. у виконавчому
провадженні ВП №42252685 державним
виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ
Пацуріної О.В. накладено арешт на все
майно, що належить боржнику:
Національному інституту раку, у межах
суми: 794198,47 грн. та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику.

Постановами державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ Пацуріної О.В. від
28.02.2014 р. ВП № 42252685 стягнено з боржника -
Національного інституту раку
виконавчий збір у розмірі 79 419,85 грн. та
витрати на проведення виконавчих дій у
сумі 75,00 грн.

28.02.2014 р. відповідачем винесено
постанову ВП № 42252685 про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі 79
417,85 грн.

Постановою від 14.05.2014 р. ВП №42252685
державним виконавцем Коваль Л.І.
накладено арешт на кошти, що містяться
на рахунку: р/р 3767 в АТ
«Укрексімбанк», код банку 322313, код
валюти рахунку 840,978 та належать
боржнику: Національному інституту
раку, у межах суми: 794 198,47 грн.

Листом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.07.2014 р. № 10.0368 (П-7293)6821-зв
повідомлено ТОВ «Медінжиніринг» про
те, що з метою погашення простроченої
кредиторської заборгованості, що
утворилась станом на 01.01.2014 р. у сумі 750,2
тис. грн. за придбане у 2012 році
Національним інститутом раку
обладнання, Міністерством охорони
здоров'я України за поданням
Національного інституту раку
пропозицій, внесено зміни до річного
розпису бюджету на 2014 рік та
затверджено довідку від 10.07.2014 р. № 230/398
про зміни до кошторису на 2014 рік за
спеціальним фондом державного бюджету.
Згідно зазначеної довідки та
розрахунків до неї видатки у сумі 750,2
тис. грн. спрямовуються на погашення
простроченої кредиторської
заборгованості з придбання обладнання
і предметів довгострокового
користування (КЕКС 3110) та 28,426 тис. грн.
на сплату пені і 15,574 тис. грн. на сплату
судового збору (КЕКС 2800).

Відповідачем надіслано платіжну
вимогу №1724/2 від 16.07.2014 р. в банк
платника ГУ ДКСУ у м. Києві про
стягнення з Національного інституту
раку на користь ТОВ Медінжиніринг» 873
693,32 грн. у зв'язку з виконанням наказу
Господарського суду міста Києва
№910/20979/13 від 27.01.2014 р.

22.07.2014 р. ТОВ «Медінжиніринг»
звернулось до ВДВС Голосіївського РУЮ
з заявою, в якій просило з метою
виконання рішення Господарського суду
міста Києва від 14.01.2014 р. у справі №
910/20979/13 видати оригінал наказу
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014 р. для його подальшого подання до
органів казначейства.

22.07.2014 р. виконавче провадження ВП №
42252685 було закрито на підставі
письмової заяви стягувача про
повернення виконавчого документу.

Постановою державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ Проца В.С від 22.07.2014
р. про повернення виконавчого
документа стягувачеві, виконавчий
документ повернено останньому для
подальшого подання для примусового
виконання, згідно ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження». В
постанові також зазначено про
припинення чинності арешту майна
боржника та скасування інших заходів
примусового виконання рішення.

Постановою державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ Проца В.С від 29.07.2014
р. відкрито виконавче провадження ВП №
44211899 при примусовому виконанні
постанови ВП № 42252685, виданої 28.02.2014 р.
ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про
стягнення з Національного інституту
раку заборгованості у розмірі 79 419,85
грн.

Вважаючи постанову ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві від 29.07.2014
р. про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44211899 незаконною,
такою, що прийнята з порушеннями вимог
чинного законодавства, та підлягає
скасуванню, а дії державного виконавця
щодо винесення в окреме виконавче
провадження стягнення з позивача
виконавчого збору - неправомірними,
Національний інститут раку звернувся
до суду з даним позовом.

Аналізуючи доводи позивача, а також
вивчивши наявні у матеріалах справи
докази, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язання діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (надалі
- Закон України № 606-XIV) визначено умови
і порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України №
606-XIV виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Статтею 6 Закону України № 606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України № 606-XIV
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як встановлено судом, позивачем
самостійно, у встановлений строк для
такого виконання, не виконано вимоги
виконавчого документу, у зв'язку і з
чим, відповідачем розпочато примусове
виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України №
606-XIV у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначеному розмірі
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

У той же час, згідно пункту 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року №3 «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17
Закону України № 606-XIV постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Відповідно до пп. 3.7.1. п. 3.7 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затверджено Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802
(далі - Інструкція), стягнення
виконавчого збору здійснюється у
порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю на наступний день
після завершення строку, наданого
боржнику для самостійного виконання
рішення. У постанові про стягнення
виконавчого збору визначається розмір
виконавчого збору, що підлягає
стягненню, зазначений у частині першій
статті 28 Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

З урахуванням положень наведеної
статті, відповідачем 28.02.2014 р. винесено
постанову ВП № 42252685 про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі 79
419,85 грн., яка скасована не була.

Згідно з частиною 1 статті 27 названого
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Наведені правові норми зобов'язують
боржника добровільно виконати рішення
у строк, встановленим державним
виконавцем та повідомити про таке
виконання у цей же термін. В свою чергу,
дані норми, у разі невиконання
боржником рішення добровільно у
встановлений державним виконавцем
строк, зобов'язують державного
виконавця на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочати примусове виконання рішення,
тобто вчиняти певні дії, спрямовані на
примусове виконання рішення.

Натомість згідно з платіжними
дорученнями від 29.07.2014 р. № 167 про сплату
36 165,10 грн., № 168 про сплату 12 182,73 грн., №
169 про сплату 27 630,19 грн. на користь ТОВ
«Медінжиніринг» та копією платіжного
доручення № 185 від 03.09.2014 р. про сплату
Національним інститутом раку 75,00 грн.
витрат на проведення виконавчих дій у
ВП № 42252685 від 28.02.2014 р. згідно постанови
№ 44211227 від 29.07.2014 р., позивачем фактично
виконано рішення в повному обсязі, без
участі відповідача, після повернення
виконавчого документа стягувачу.

У той же час слід зазначити, що перебіг
строку для добровільного виконання
починається з моменту отримання
боржником постанови про відкриття
виконавчого провадження, що в свою
чергу, покладає на виконавця обов'язок
перед початком примусового виконання
рішення пересвідчитись в отриманні
боржником такої постанови.

Відповідні висновки суду узгоджуються
з положеннями статті 31 Закону № 606-XIV,
якою закріплено, що копії постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Також вищенаведене узгоджуються з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалі від 23
січня 2014 року № К/9991/30356/12.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.07.2014 р. було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
наказу Господарського суду м. Києва від
27.01.2014 р. № 910/20979/13, про що винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 42252685 від 28.02.2014 р.

3азначена постанова направлена
позивачу супровідним листом від 28.02.2014
р. № 1724/2 рекомендованим листом з
повідомленням про вручення на адресу:
03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 33/43.
Отримання вказаної постанови 04.08.2014 р.
позивачем не заперечується.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що у повній відповідності до
вимог Закону України № 606-XIV позивача
було повідомлено про відкриття
виконавчого провадження.

Згідно з частиною 7 статті 28 Закону
України № 606-XIV у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий
збір не стягнуто, державний виконавець
не пізніше наступного робочого дня
після завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом відповідачем не
було стягнуто виконавчий збір, у
зв'язку з чим, було відкрито виконавче
провадження ВП № 44211899 при примусовому
виконанні постанови ВП № 42252685 від
28.02.2014 р.

Отже, з урахуванням положень ч. 7 ст. 28
Закону України № 606-XIV, суд вважає дії
відповідача щодо винесення в окреме
виконавче провадження стягнення з
позивача виконавчого збору
правомірними.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України № 606-XIV у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Частиною 2 названої правової норми
також закріплено виключний перелік
виконавчих документів, під час
виконання яких виконавчий збір не
стягується, а саме: про конфіскацію
майна, стягнення періодичних платежів,
стягнення виконавчого збору,
накладення арешту на майно для
забезпечення позовних вимог,
відшкодування витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

За таких обставин, а також, враховуючи
приписи частини 1 статті 6 Закону
України № 606-XIV, якою закріплено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, а також те, що постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 28.02.2014 р. скасовано не було,
суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
визнання оскаржуваної постанови про
відкриття виконавчого провадження від
29.07.2014 року незаконною та її скасування.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно,
повно та об'єктивно, за правилами
встановленими статтею 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши всі наявні у
справі докази та заслухавши пояснення
представників сторін у справі, вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Керуючись статтями 69-72, 94 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові Національного інституту раку
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук