Справа № 2270/5720/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/76694/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції (ДПІ) у
м. Хмельницькому

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02.06.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19.10.2011

у справі №2270/5720/11

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до ДПІ у м. Хмельницькому, Головного
управління Державного казначейства
України у Хмельницькій області

за участю Прокурора м. Хмельницького

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, та стягнення
відшкодування бюджетної
заборгованості по податку на додану
вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19.10.2011, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0/1027 від 18.04.2011. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача-1, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Податковим органом проведено
позапланову виїзну перевірку з питань
достовірності нарахування позивачем
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на розрахунковий
рахунок платника у банку за січень 2011
року, яка виникла за рахунок від?ємного
значення з ПДВ, що декларувалось за
грудень 2010 року, за результатом якої
складено акт №735/17-4/НОМЕР_1 від 15.04.2011.

Перевіркою встановлено порушення
вимог п.1.8 ст.1 Закону України №168/97-ВР
від 03.04.1997 «Про податок на додану
вартість», п.200.4, 200.17 ст.200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за січень 2011 року в сумі 9939
грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«В1» №/0/1027 від 18.04.2011 про зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в розмірі 9939
грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що зменшення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість позивачу відбулося внаслідок
того, що суми податку на додану
вартість, які заявлені до
відшкодування, не підтверджені за
наслідками звірки за допомогою системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов?язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів за
грудень 2010 року, встановлено
відсутність факту надмірної сплати
податку на додану вартість до бюджету
постачальниками ТОВ «Континент Нафто
Трейд», ТОВ «СВ-Технологія», ТОВ «Бест
технік», ПМП «АСВА».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій обґрунтували
своє рішення дотриманням позивачем
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість» при формуванні
податкового кредиту, з огляду на те, що
суми податку, сплаченого у
відповідному звітному періоді, у
зв'язку з придбанням товарів (робіт
послуг), віднесені до складу
податкового кредиту на підставі
податкових накладних виданих
контрагентами позивача з дотриманням
вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 цього Закону.
Проведення позивачем оплати в повному
обсязі та реальність зазначених
операцій документально підтверджено
та відповідачем не спростовано.

З аналізу норм пп.7.7.1 - 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України, виходячи з суті
бюджетного відшкодування, розкритій в
п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на
додану вартість», що полягає у
поверненні з бюджету надмірно
сплаченого податку, необхідною умовою
бюджетного відшкодування виступає
фактична сплата цього податку
постачальнику товарів (послуг) в ціні
придбання таких товарів (послуг).

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
надмірної сплати податку на додану
вартість як необхідної умови
повернення з бюджету сум цього податку
його платникові стосується саме цього
платника і сплати ним податку у ціні
придбання товарів (послуг) їх
постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Однак, таких доказів відповідачем,
всупереч положенням ч.2 ст.71 КАС України
суду не надано.

Відповідачем не спростовано, що на
момент здійснення операцій з поставки
товару позивачу, його контрагенти були
зареєстровані в ЄДРПОУ, були
юридичними особами, наділеними
цивільною правоздатністю і
дієздатністю, та перебували на обліку
як платники податків і зборів. Не
надано доказів встановлення в діях
посадових осіб зазначених суб'єктів
господарювання ознак злочину,
передбаченого Кримінальним кодексом
України.

З огляду на підтвердження
правомірності формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суму 9939 грн. та виконання ним усіх
передбачених законом умов щодо
отримання відшкодування, висновки
судів попередніх інстанцій про
протиправність податкового
повідомлення-рішення є правильними.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому відхилити,
а постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02.06.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від
19.10.2011залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун