Справа № 2а-13388/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
Справа № 25496/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю представника відповідача:
Слуцького Т.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «МІГ» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів України у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О
В И Л А:

24.11.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№/20308 від 29.08.2011 року та №/20309
від 29.08.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення суперечать
нормам законодавства України і
спростовуються фактичними даними
обліку платника податків.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення №/20308 від
29.08.2011 року та №/20309 від 29.08.2011 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що в ході проведення перевірки
позивача встановлено порушення пп.4.1.1
пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп.11.3.1 п.11.3 ст.11, пп.5.2.1
п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
чим занижено податок на прибуток
всього на суму 1 086 866 грн., та порушення
п.1.4 ст.1, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України
«Про податок на додану вартість» чим
занижено податок на додану вартість
всього на суму 821 493 грн.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Слуцький Т.О.
надав пояснення та просить
задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Колегія суддів допускає заміну
відповідача у справі Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова на Державну податкову
інспекцію у Личаківському районі
м.Львова ГУ Міндоходів України у
Львівській області.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
документи підтверджують вчинення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами були оформленні
у відповідності до вимог
законодавства, контрагенти позивача
знаходилися в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців на момент здійснення
господарських операцій, а отже
відповідач безпідставно зробив
висновок про заниження позивачем
податку на прибуток в наслідок
віднесення витрат за розрахунками із
підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
незаконно в цій частині виніс
податкові повідомлення-рішення
№/20308 від 29.08.2011 року та №/20309
від 29.08.2011 року.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що ДПІ в
Личаківському районі м. Львова на
підставі направлень №658 від 19.07.2011 року,
№ 641 від 19.07.2011 року та №666 від 26.07.2011
року була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ТзОВ "МІГ" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 21.12.2010 року, за
результатами якої було складено Акт
про результати позапланової виїзної
перевірки №476/23-2/32569455 від 03.08.2011 року, у
висновках якого відповідачем
зазначається, що позивачем було
порушено п.1.4 ст.1, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону
України «Про податок на додану
вартість», шляхом заниження податку на
додану вартість (ПДВ) в загальній сумі
821493,00 грн., в тому числі за березень 2010
року на суму 122577,00 грн,, за квітень 2010
року на суму 303951,00 грн., за травень 2010
року на суму 53643,00 грн., за жовтень 2010
року на суму 60228,00 грн., за листопад 2010
року на суму 281094,00 грн., а також пп.4.1.1
пп.4.1.6 п.4.1. ст. 4, пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», шляхом заниження
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємств за період, що
перевірявся в сумі 4107464,00 грн., в тому
числі за І квартал 2010 року в сумі 612885,00
грн., II квартал 2010 року в сумі 1787970,00 грн.,
IV квартал 2010 року в сумі 1706609,00 грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення рішення №/20308 від 29
серпня 2011 року, за яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток у загальному розмірі 1358 582,50
грн. (основний платіж 186 866,00 грн. та
штрафні санкції 271 716,50 грн.), та
№/20309 від 29 серпня 2011 року, по
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1026 866,25 грн.
(основний платіж 821 493,00 грн. та штрафні
санкції 205 373,25 грн.).

Дослідження при здійсненні перевірки
податкових декларацій (розрахунків)
реєстрів отриманих податкових
накладних, податкової інформації не
включає поняття документальної
перевірки податкового органу відносно
платників податків.

Основним видом діяльності ТзОВ «Міг» є
торгівля брухтом та відходами чорних
металів (товар). Згідно наданих до
перевірки документів за 2010 рік ТзОВ
«Міг» реалізовано товару в кількості 2
633,653тонн собівартість якого складає 3 613
946,21грн., (без врахування ПДВ.) Станом на
01.01.2010 року залишок товару на складі
становить 327,816 тонн на суму 283766,77грн.,
станом на 31.12.2010 року залишок товару на
складі становить 24,550 тонн на суму
35389,68грн.

До перевірки представлено квитанції
про приймання вантажів та протоколи
радіаційного контролю транспортних
засобів та вантажів які свідчать про
те, що відправником вантажів та його
власником є ТзОВ «Міг»

До перевірки не представлено жодного
первинного документа, який би свідчив
про походження товару та вказував на
те, що ТзОВ «Міг» не є його власником.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При цьому
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому (ст.656
ЦК України).

За ст.662 ЦКУ продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Моментом виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст.664 ЦК
України є: вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Відповідно до п.4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» із змінами та
доповненнями (далі - Закон №283/97-ВР),
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно із пп.4.1.1. п.4.1 ст. 4 Закону
№283/97-ВР, валовий дохід включає
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних
та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також
доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

Відповідно до пп.4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону
№283/97-ВР, валовий дохід включає доходи з
інших джерел, у тому числі, але не
виключно, у вигляді сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
вартості товарів (робіт, послуг),
безоплатно наданих платнику податку у
звітному періоді, крім їх надання
неприбутковим організаціям згідно з
пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України «Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу».

Згідно із пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону
№283/97-ВР, датою збільшення валового
доходу вважається :ата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), що підлягають
продажу, у разі продажу товарів робіт,
послуг) за готівку - дата її
оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що ТзОВ «Міг» порушено вимоги
пп.4.1.1 пп.4.1.6 п.4.1. ст. 4, пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11
Закону №283/97-ВР (із змінами та
доповненнями), занижено доходи від
продажу товарів всього в сумі 4107464 грн.

Перевіркою повноти значення валових
витрат за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2009р.
встановлено завищення на суму 240 000 грн.,
в т.ч. за 1 квартал 2010 року в сумі 240 000
грн.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону №283/97-ВР
(із змінами та доповненнями), валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Пунктом 1.32 Закону №283/97-ВР визначено, що
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Згідно із п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №283/97-ВР,
до складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Пункт 1.5 Закону №283/97-ВР визначає, що:
«звітний (податковий) період - це
період, за який платник податку
зобов'язаний проводити розрахунки
податку та сплачувати його до бюджету».

Статею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» від 16.07.99р. № 996-ХІУ
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій".

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону
№283/97-ВР, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

ТзОВ «Міг» віднесено до складу валових
витрат 1 кварталу 2010 року витрати на
суму 240 000грн, що не підтверджені
відповідними первинними документами, а
саме по контрагентах ПП ОСОБА_3 (ідент.№
НОМЕР_1) на суму 40 000грн., та ПП ОСОБА_2
(ідент.№ НОМЕР_2) на суму 200 000грн.

До перевірки представлено акти здачі -
приймання виконаних робіт від 12.01.2010
року б/н, від 26.02.2010 року б/н, від 31.03.2010
року б/н, згідно з яким виконавець -
приватний підприємець ОСОБА_2, у
періоді березень 2010 року надав
консультації з правових питань, що
виникають у замовника під час
здійснення підприємницької діяльності
за напрямками - підготовка пакету
документів для отримання ліцензії на
заготівлю та переробку чорного металу
на площадці м.Львів, вул.Д.Апостала 14А;
надання правової допомоги та
представництво інтересів замовника у
судах від 31.03.2011 року б/н, згідно з яким
представник виконавця - приватний
підприємець ОСОБА_3 надав послуги з
виготовлення та розповсюдження
рекламних матеріалів замовника, з
метою збільшення обсягів закупівлі
металобрухту, серед потенційних
клієнтів у банківських, торгівельних
та інших установах Львівської області,
у кількості 40000шт. Договірна вартість
виконаних робіт - 40 000грн.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п. 1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 № 88 і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 за № 168/704.

Відповідно до п.2.1. ст.2 вищезазначеного
Положення, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації власника на їх
проведення.

Господарські операції - це факт
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу
зобов'язань фінансових результатів

В статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Пунктом 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» із змінами та доповненнями,
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з даною нормою, підставою для
ведення господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704, первинні документи
підлягають обов'язковій перевірці
працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документі обов'язкових реквізитів та
відповідність господарської операції
діючому законодавству, логічна ув'язка
окремих показників; забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам.

Колегія суддів зазначає, що для надання
первинним документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства.

Понесені витрати на придбання
вищезазначених послуг, згідно
представлених до перевірки документів
- не оформлені відповідними
документами, які б підтверджували
фактичне виконання цих послуг. У
зв'язку з цим, відсутнє підтвердження
фактичного надання послуг та їх зв'язок
з підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції, не
доведено їх використання
підприємством у власній господарській
діяльності та відсутня підстава для
включення вартості даних послуг без
підтвердження відповідно складеними
згідно з чинним законодавством
первинними документами до складу
валових витрат.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що ТзОВ «Міг» порушено
вимоги пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» із змінами та
доповненнями), завищено валові витрати
всього в сумі 240 000 грн., у тому числі за 1
квартал 2010 року в сумі 240 000грн.

Внаслідок заниження валового доходу та
завищення валових витрат перевіркою
визначено податку на прибуток за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року,
встановлено його заниження всього у
сумі 1 086 866 грн., в тому числі за 1 кв. 2010
року на суму 213 221грн., 2 кв. 2010 року на
суму 446 993 грн., за 4 кв., 2010 року на суму 426
652 грн.

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість за період з 01.01.2010 року
по 31.12.2010 року встановлено їх заниження
на загальну суму 821 493 грн., в тому числі
за березень 2010 року на суму 122 577 грн., за
квітень 2010 року на суму 303 951 грн., за
травень 2010 року на суму 53 643 грн., за
жовтень 2010 року на суму 60 228 грн., за
листопад 2010 року на суму 281 094 грн.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість» (із
внесеними змінами і доповненнями),
поставка товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Згідно із пп.3.1.1 п.3.1 ст.З Закону України
«Про податок на додану вартість» (із
внесеними змінами і доповненнями),
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що ТзОВ «Міг» порушено вимоги
п.1.4 ст.1 пп.3.1.1 п.3.1 ст.З Закону України
від 03.04.1997р. № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (із внесеними змінами
і доповненнями), занижено податкове
зобов'язання на суму всього 821493 грн.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які спростовують правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
спростовують і дають підстави для
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова задовольнити, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року у справі №2а-13388/11/1370 скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний