Справа № К/9991/3792/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/3792/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25 серпня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року у справі №2а-1870/5584/11 за позовом
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Пасажирське вагонне депо Чернівці» до
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Пасажирське вагонне депо Чернівці»
звернулось з позовом до Сумського
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови від 20.07.2011 року №37
про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень про
накладення штрафу в розмірі 8500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
дана постанова є протиправною,
оскільки вона прийнята з порушенням
вимог чинного законодавства, зокрема,
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень».

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» звернулось з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалите нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, інспектором прикордонної
служби відділу прикордонної служби
"Зернове" Сумського прикордонного
загону було складено протокол № 99530136
від 02 липня 2011 року про порушення ДТГО
«Львівська залізниця» вимог частини 1
статті 1 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", в якому встановлено, що 02
липня 2011 року під час здійснення
прикордонного контролю потягу № 141
сполученням "Москва - Чернівці" в вагоні
№ 14 виявлено, що громадянином
Таджикистану ОСОБА_5 для паспортного
контролю було пред'явлено внутрішній
паспорт громадянина Таджикистану
серії НОМЕР_1.

На підставі вищезазначеного протоколу
Сумським прикордонним загоном
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
було винесено постанову № 37 від 20 липня
2011 року про правопорушення, пов'язане
із здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
якою встановлено, що позивач вчинив
правопорушення, передбачене статтею 1
Закону України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень",
а саме: невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, за що на позивача накладено
штраф у розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись із винесеною
відповідачем постановою про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, та накладеним
штрафом, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що обов'язком
перевізника перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення є перевірка наявності у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції
України державні органи повинні діяти
тільки на підставах і в межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень" справи про
правопорушення, передбачені статтею 1
цього Закону, розглядають відповідні
органи охорони державного кордону
України.

Від імені органів охорони державного
кордону України розглядати справи про
правопорушення та накладати штрафи
мають право начальники органів охорони
державного кордону України та їх
заступники.

Положеннями статті 2 Закону України
"Про прикордонний контроль" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
прикордонний контроль - це державний
контроль, що здійснюється Державною
прикордонною службою України, який
включає комплекс дій і систему заходів,
спрямованих на встановлення законних
підстав для перетинання державного
кордону особами, транспортними
засобами і переміщення через нього
вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється,
зокрема, щодо осіб, які перетинають
державний кордон, та включає перевірку
документів, а також перевірку
виконання іноземцями, особами без
громадянства умов перетинання
державного кордону у разі в'їзду в
Україну, виїзду з України та
транзитного проїзду територією
України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про прикордонний контроль"
прикордонний контроль іноземців та
осіб без громадянства під час в'їзду в
Україну здійснюється за процедурами
контролю першої лінії, а у передбачених
цим Законом випадках - також за
процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 вищезазначеного
закону передбачено, що процедура
здійснення контролю першої лінії
передбачає проведення перевірки,
зокрема, паспортного документа з метою
встановлення його дійсності, наявності
відповідно до вимог законодавства
посвідки на постійне проживання чи
візи.

Згідно зі статтею 1 Угоди між Кабінетом
Міністрів України і Урядом Республіки
Таджикистан про взаємні поїздки
громадян, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 29
серпня 2002 року № 1277, громадяни держави
однієї Сторони, незалежно від місця
постійного проживання, можуть
в'їжджати, виїжджати, прямувати
транзитом і перебувати на території
держави іншої Сторони без віз з
дотриманням правил перебування і
реєстрації, що діють у цій державі, по
документах, зазначених у додатку до
цієї Угоди.

Відповідно до пункту 2 додатку до Угоди
між Кабінетом Міністрів України і
Урядом Республіки Таджикистан про
взаємні поїздки громадян дійсними
документами для в'їзду та виїзду за
кордон у розумінні цієї Угоди для
громадян Республіки Таджикистан є:
дипломатичний паспорт Республіки
Таджикистан; службовий паспорт
Республіки Таджикистан;
загальногромадянський закордонний
паспорт Республіки Таджикистан;
паспорт громадянина Республіки
Таджикистан; свідоцтво про народження
(для дітей, які не досягли 16 років);
дипломатичні, службові і
загальногромадянські закордонні
паспорти зразка колишнього СРСР із
записом або відміткою про громадянство
Республіки Таджикистан тільки для
повернення в Республіку Таджикистан
(до 1 квітня 2003 року); посвідчення члена
екіпажу повітряного судна (під час
проходження в складі екіпажу);
посвідчення для повернення в
Республіку Таджикистан (тільки для
повернення в Республіку Таджикистан).

Разом з тим, відповідно до пункту 3
приміток до Угоди між Кабінетом
Міністрів України і Урядом Республіки
Таджикистан про взаємні поїздки
громадян документи, зазначені в
пунктах 1.8, 2.4 і 2.5 цього додатка, будуть
застосовуватися для в'їзду-виїзду,
прямування транзитом і перебування на
території держави іншої Сторони до 31
грудня 2001 року.

Таким чином, паспорт громадянина
Республіки Таджикистан, передбачений
пунктом 2.4 додатку до Угоди між
Кабінетом Міністрів України і Урядом
Республіки Таджикистан про взаємні
поїздки громадян, був дійсним
документом для в'їзду на територію
України лише до 31 грудня 2001 року,
відповідно до приміток до
вищезазначеної угоди, однак на момент
виникнення спірних правовідносин вже
не був достатнім документом для
в'їзду-виїзду, прямування транзитом і
перебування на території України.

Разом з тим, положеннями Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень" передбачено
прямий обов'язок перевізника
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування чи транзиту.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність та обґрунтованість дій
відповідача під час винесення
постанови та накладення штрафу на ДТГО
"Львівська залізниця".

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» відхилити, а
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: