Справа № 2а-15318/11/2670
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Мамчур
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Києві
апеляційну скаргу відповідача -
Головного управління юстиції у м. Києві
та апеляційну скаргу третьої особи -
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Анди» до Головного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
виконавчий орган Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: виконавчий орган Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
липня 2014 року - позов задоволено.

На вказану постанову представник
відповідача подав апеляційну скаргу, в
якій просив її скасувати та відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Посилаючись на те, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального права.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, представник третьої особи
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову суду першої
інстанції скасувати, відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.05.2011 р. головою Київської міської
державної адміністрації було винесено
розпорядження, зокрема: №857 «Про
встановлення тарифів на теплову
енергію та встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавцям цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
населенням» (надалі - Розпорядження
№857); №858 «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення холодної та гарячої
води виконавцям цих послуг усіх форм
власності для проведення розрахунків з
населенням та тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення» (надалі -
Розпорядження №858); №859 «Про
встановлення тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води виконавцям цих
послуг усіх форм власності для
здійснення розрахунків з бюджетними
установами та іншими споживачами»
(надалі - Розпорядження №859).

Так, 06.06.2011 р. відповідачем було
прийнято рішення про реєстрацію: за
№20/879 - Розпорядження №857 і Тарифи на
теплову енергію, що виробляється
підприємствами, установами та
організаціями, на балансі яких
знаходиться котельні, для потреб
населення, затверджених
Розпорядженням №857; за №21/880 - Тарифи на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавця цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
населенням, з оплатою останнім не
пізніше або після 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим, затвердженим
Розпорядженням №857; за №22/881 -
Розпорядження №858 та Тарифи на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної гарячої води для
населення для проведення розрахунків
виробника цих послуг ПАТ «АК
«Київводоканал» з виконавцями цих
послуг усіх форм власності (при
відсутності відповідних будинкових
або квартирних засобів обліку),
затвердженого Розпорядженням №858;
№23/882 - Тарифи на комунальні послуги з
централізованого постачання холодної
води і водовідведення холодної та
гарячої води виконавцями цих послуг
усіх форм власності для здійснення
розрахунків з населенням, з оплатою
останнім не пізніше або після 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
затверджених Розпорядженням №858;
№23/883 - Тарифи на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення для населення, що
надаються Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України,
затверджених Розпорядженням №858; №25/884
- Розпорядження №859 і Тарифи на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавцями цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
бюджетними установами та іншими
споживачами, затверджених
Розпорядженням №859.

Листом від 20.06.2011 р. Позивач-2 звернувся
до Відповідача із пропозицією:
переглянути зареєстровані
Розпорядження №857, Розпорядження №858
та Розпорядження №859; скасувати
рішення про державну реєстрацію
Розпорядження №857, Розпорядження №858
та Розпорядження №859.

06.06.2011 р. Відповідач листом №Б-2268 «Щодо
скасування рішень про державну
реєстрацію розпоряджень КМДА»
відмовило Позивачу-2 в задоволенні його
позиції та вказала, що під час
проведення перегляду порушень не
виявлено.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги позивачів прийшов до
висновку, про недотримання
відповідачем положень ст. 25 Закону №
1160, під час проведення реєстрації
Розпорядження № 857, Розпорядження № 858,
Розпорядження № 859.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, п.1 Положення №731 передбачено, що
державна реєстрація
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, які
виступають суб'єктами нормотворення,
здійснюється відповідно до Указу №493/92
та цього Положення. Державна
реєстрація нормативно-правового акта
полягає у проведенні правової
експертизи на відповідність його
Конституції та законодавству України,
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколам до неї, міжнародним
договорам України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, прийнятті рішення
про державну реєстрацію цього акта,
присвоєнні йому реєстраційного номера
та занесенні до Єдиного державного
реєстру нормативно-правових актів.

В п.4 Положення №731 передбачено, що
державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти будь-якого
виду (постанови, накази, інструкції
тощо), якщо в них є одна або більше норм,
що: зачіпають соціально-економічні,
політичні, особисті та інші права,
свободи й законні інтереси громадян,
проголошені й гарантовані
Конституцією та законами України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, міжнародними
договорами України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, встановлюють новий
або змінюють, доповнюють чи скасовують
організаційно-правовий механізм їх
реалізації; мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, а також органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що не входять до сфери
управління органу, який видав
нормативно-правовий акт.

В п.6 Порядку №731 визначено, що державну
реєстрацію нормативно-правових актів
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, їх управлінь, відділів,
інших підрозділів, територіальних
органів центральних органів
виконавчої влади - головні управління
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі.

В п.3 Порядку №32/5 врегульовано, що
скасування рішення про державну
реєстрацію застосовується до
нормативно-правових актів, які пройшли
державну реєстрацію в Міністерстві
юстиції України або територіальних
управліннях юстиції і є чинними на
момент скасування рішення про державну
реєстрацію (акти, які не визнано такими,
що втратили чинність, у встановленому
законодавством порядку), а також
зареєстрованих нормативно-правових
актів, визнаних нечинними судом.

В п.4 Порядку №32/5 визначено, що
підставами для скасування рішення про
державну реєстрацію
нормативно-правового акта є: виявлення
обставин, що не були відомі органу
державної реєстрації під час
реєстрації нормативно-правового акта;
набрання законної сили судовим
рішенням про визнання
нормативно-правового акта незаконним
чи таким, що не відповідає
нормативно-правовому акту вищої
юридичної сили, повністю або в окремій
його частині; одержання повідомлення
від Держкомпідприємництва або його
територіального органу про виявлення
будь-якої обставини, визначеної у ч.1
ст.25 Закону №1160, або про припинення дії
регуляторного нормативно-правового
акта або окремих його положень
відповідно до ст.28 цього Закону;
одержання висновку Секретаріату
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
Міністерства юстиції України,
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, районних,
районних у містах Києві та Севастополі,
міськрайонних (у разі утворення)
управлінь юстиції про невідповідність
нормативно-правового акта Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод та практиці
Європейського суду з прав людини;
виявлення порушень або недотримання
вимоги п.16 Положення органом, що видав
нормативно-правовий акт; інші
обставини, що виникли після державної
реєстрації нормативно-правового акта.
Аналогічні підстави для скасування
рішення про державну реєстрацію
нормативно-правового акту визначено і
в п.17 Положення №731.

Як вбачається із матеріалів справи, під
час проведення розгляду Відповідачем
поданих на державну реєстрацію
нормативно-правових актів, жодних
порушень не виявлено, про що надано
відповідні висновки про державну
реєстрацію нормативно-правових актів,
а саме: висновок про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
КМДА від 06.06.2011 р. щодо Розпорядження
№857; висновок про державну реєстрацію
нормативно-правових актів КМДА від
06.06.2011 р. щодо Розпорядження №858;
висновок про державну реєстрацію
нормативно-правових актів КМДА від
06.06.2011 р. щодо Розпорядження №859.

Однак, колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції,
який критично ставиться до наданих
Висновків Відповідача, в яких
зафіксовано про відсутність порушень
під час винесення КМДА Розпорядження
№857, Розпорядження №858, Розпорядження
№859.

Так, в преамбулі Закону №1875
передбачено, що цей Закон визначає
основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки.

В ст.6 Закону №1875 передбачено, що до
повноважень Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій у сфері
житлово-комунальних послуг належить:
забезпечення дотримання вимог
законодавства у цій сфері; розроблення
і реалізація регіональних та місцевих
програм, участь у розробленні і
реалізації державних програм у цій
сфері; ліцензування певних видів
господарської діяльності відповідно
до закону; взаємодія з органами
місцевого самоврядування з питань
надання житлово-комунальних послуг та
регулювання цін/тарифів у межах своїх
повноважень; залучення небюджетних
джерел фінансування для забезпечення
виконання державних та регіональних
програм у сфері житлово-комунальних
послуг; здійснення контролю
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги та моніторингу стану
розрахунків за них; вирішення інших
питань у сфері житлово-комунальних
послуг відповідно до законів.

Водночас, право на встановлення
тарифів на житлово-комунальні послуги
делеговано органам місцевого
самоврядування, що зафіксовано в ст.7
Закону №1875. При цьому, в пп.2 п.а) ч.1 ст.28
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать: власні (самоврядні)
повноваження щодо встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів на побутові,
комунальні (крім тарифів на теплову
енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України), транспортні та інші послуги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
діяльність місцевих державних
адміністрацій визначено в Законі
України «Про місцеві державні
адміністрації», в яких відсутні
повноваження державної адміністрації
встановлювати тарифи на
житлово-комунальні послуги.

Крім того, в ст.101 Закону України «Про
столицю України - місто-герой Київ»
передбачено, що виконавчим органом
Київської міської ради є Київська
міська державна адміністрація, яка
паралельно виконує функції державної
виконавчої влади, що є особливістю
здійснення виконавчої влади в місті
Києві. Однак, і положення Закону
України «Про столицю України -
місто-герой Київ» не наділяють правом
Київську міську державну
адміністрацію приймати розпорядження,
якими встановлюються тарифи на
житлово-комунальні послуги в м. Києві.

Отже, колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції про
відсутність жодних положень, які б
надавали виконавчому органу Київської
міської ради (Київській міській
державній адміністрації) право
встановлювати житлово-комунальні
тарифи в м. Києві.

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконання про наявність порушень
під час проведення реєстрації
Відповідачем Розпорядження №857,
Розпорядження №858, Розпорядження №859,
оскільки Відповідачем не з'ясовано, чи
наявне у виконавчого органу Київської
міської ради (Київській міській
державній адміністрації) право
встановлювати житлово-комунальні
тарифи в м. Києві.

Так, відповідно до Закону №1160 державна
регуляторна політика у сфері
господарської діяльності - напрям
державної політики, спрямований на
вдосконалення правового регулювання
господарських відносин, а також
адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, недопущення прийняття
економічно недоцільних та
неефективних регуляторних актів,
зменшення втручання держави у
діяльність суб'єктів господарювання та
усунення перешкод для розвитку
господарської діяльності, що
здійснюється в межах, у порядку та у
спосіб, що встановлені Конституцією та
законами України.

В ст.1 Закону №1160. під регуляторним
актом розуміється: прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
нормативно-правовий акт, який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання; прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
інший офіційний письмовий документ,
який встановлює, змінює чи скасовує
норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом.

В ч.1 ст.25 Закону №1160 передбачено, що
регуляторний акт не може бути
прийнятий або схвалений уповноваженим
на це органом виконавчої влади або його
посадовою особою, якщо наявна хоча б
одна з таких обставин: відсутній аналіз
регуляторного впливу; проект
регуляторного акта не був
оприлюднений; проект регуляторного
акта не був поданий на погодження із
спеціально уповноваженим органом або
його відповідним територіальним
органом; щодо проекту регуляторного
акта спеціально уповноваженим органом
або його територіальним органом було
прийнято рішення про відмову в його
погодженні; урядовим комітетом або
апеляційною регуляторною комісією не
прийнято рішення стосовно поданої
розробником проекту регуляторного
акта скарги щодо відмови в погодженні
цього проекту спеціально
уповноваженим органом чи його
територіальним органом; розробником
проекту регуляторного акта не виконано
рішення урядового комітету або
апеляційної регуляторної комісії
стосовно скарги щодо відмови в
погодженні цього проекту спеціально
уповноваженим органом чи його
територіальним органом.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем не з'ясовано чи
були опубліковані проекти
регуляторних актів КМДА, чи проводився
аналіз їх регуляторного впливу, чи були
погоджені дані проекти із спеціально
уповноваженим органом або його
територіальним органом.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №1160 у разі
виявлення будь-якої з цих обставин
спеціально уповноважений орган, його
територіальний орган повідомляє про це
орган виконавчої влади, його посадову
особу, уповноважену на прийняття або
схвалення регуляторного акта, а якщо
регуляторний акт підлягає державній
реєстрації в органах юстиції - також
орган юстиції, до компетенції якого
належить здійснення державної
реєстрації цього регуляторного акта.

В п.5 Порядку №32/5 передбачено, що
скасування рішення про державну
реєстрацію нормативно-правового акта
здійснює орган державної реєстрації,
який здійснив державну реєстрацію
цього акта. У разі надходження до
Міністерства юстиції України скарги на
нормативно-правовий акт,
зареєстрований територіальним
управлінням юстиції, або в разі
виявлення Мін'юстом під час перевірки
зареєстрованого територіальним
управлінням юстиції
нормативно-правового акта, що
суперечить чинному законодавству,
Міністерство юстиції України має право
скасувати рішення про державну
реєстрацію такого акта за встановленою
цим Порядком процедурою. Скасування
рішення про державну реєстрацію
нормативно-правового акта
здійснюється незалежно від часу його
державної реєстрації.

В п.6 Порядку №32/5 визначено, що перегляд
зареєстрованого нормативно-правового
акта з метою скасування рішення про
його державну реєстрацію здійснюється
органом державної реєстрації у разі
надходження пропозицій від органів
виконавчої влади, інших юридичних осіб,
громадян та з власної ініціативи. При
надходженні пропозицій орган
державної реєстрації їх аналізує,
здійснює перегляд
нормативно-правового акта, щодо якого
надійшла пропозиція, на відповідність
чинному законодавству за станом на
момент перегляду та приймає відповідне
рішення залежно від результатів
перегляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції,
щодо недотримання Відповідачем
положень ст.25 Закону №1160 під час
проведення реєстрації Розпорядження
№857, Розпорядження №858, Розпорядження
№859, обґрунтованими, а доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку, та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, висновки суду
відповідають обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Головного
управління юстиції у м. Києві,
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 03.10.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.