Справа № 813/5006/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№813/5006/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
прокурора Клака Ю.Г.,
представника третьої особи 2 Кошевої
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом прокурора Личаківського
району м.Львова в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області до Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Салон «Же-О-Зе»
(надалі по тексту - третя особа 1),
Львівського міського управління
юстиції в особі Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції (надалі - третя особа 2) про
скасування рішення від 30.01.2012 року про
державну реєстрацію права власності, -
15 липня 2014 року прокурор Личаківського
району м.Львова в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області звернувся до суду
із позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Салон «Же-О-Зе»,
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Львівського
міського управління юстиції в особі
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконним і скасування
рішення про державну реєстрацію права
власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на
будівлю магазину площею 56,5 кв.м. по
вул.Пасічній, 60 у м.Львові та
зобов'язання внести запис про
скасування державної реєстрації права
власності. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що Обласним комунальним
підприємством Львівської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» на підставі рішення
Господарського суду Львівської
області за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе»
зареєстровано право власності на
будівлю, однак, оскільки рішення
Господарського суду Львівської
області скасовано постановою
Львівського апеляційного
господарського суду й порушено вимоги
законодавства України, із врахуванням
того, що така підлягала попередньо і
прийняттю в експлуатацію, тому наявні
підстави для скасування рішення
реєстратора БТІ.

Ухвалою судді Львівського окружного
адміністративного суду від 16.07.2014 року
дану позовну заяву залишено без руху, а
позивачу надано строк для усунення її
недоліків.

28 липня 2014 року прокурором було усунуто
недоліки позовної заяви, яку було
залишено без руху й у тому числі
уточнено позовні вимоги.

Так, ухвалою судді від 29.07.2014 року у
даній адміністративній справі було
відкрито провадження.

У судовому засіданні 01.10.2014 року
прокурор подав заяву про уточнення та
зменшення позовних вимог, в якій виклав
позовні вимоги у наступній редакції:
«скасувати рішення державного
реєстратора Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 30.01.2012 року про
державну реєстрацію права власності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Салон «Же-О-Зе» на
будівлю магазину площею 56,5 кв.м. по
вул.Пасічній, 60 у м.Львові».

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримав, надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній заяві
й уточненнях до неї та просив позов
задовольнити повністю.

Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, однак подав до суду заяву
про розгляд справи у відсутності їх
представника.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання також
не забезпечив, однак своєчасно та
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце розгляду справи, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення. Водночас,
жодних заперечень чи пояснень по суті
позовних вимог відповідачем до суду
подано не було.

Представник третьої особи 2 не
заперечила проти задоволення позову.

Третя особа 1 не забезпечила належного
представництва у судове засідання,
хоча у встановленому законом порядку
останню було повідомлено про дату, час
та місце розгляду справи. Із матеріалів
справи вбачається, що поштові конверти
із судовими документами, неодноразово
відправлені судом за зареєстрованим
місцезнаходженням Підприємства
органами поштового зв'язку повернуті з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

Частиною 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у разі повернення
поштового відправлення із повісткою,
яка не вручена адресату з незалежних
від суду причин, вважається, що така
повістка вручена належним чином.

У відповідності до ст.ст.71, 128 КАС
України, суд ухвалив розглянути справу
на підставі наявних у ній доказів без
участі представників позивача,
відповідача та третьої особи 1.

Заслухавши пояснення прокурора,
представника третьої особи,
розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із ст.2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Юрисдикція
адміністративного суду поширюється на
даний публічно-правовий спір.

Судом встановлено, що рішенням
Господарського суду Львівської
області від 23.12.2011 року у справі
№5015/4675/11 задоволено позов ТзОВ «Салон
«Же-О-Зе» та визнано право власності на
ряд нежитлових приміщень, зокрема, на
будівлю магазину площею 56,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: м.Львів,
вул.Пасічна, 60.

На підставі рішення Господарського
суду Львівської області від 23.12.2011 року,
30.01.2012 року державним реєстратором
Обласного комунального підприємства
Львівської міської ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» здійснено державну
реєстрацію права власності ТзОВ «Салон
«Же-О-Зе» на будівлю магазину площею 56,5
кв.м., що знаходиться за адресою:
м.Львів, вул.Пасічна, 60. Зазначене
підтверджується копією рішення про
державну реєстрацію прав та копією
витягу про державну реєстрацію прав,
виданого Обласним комунальним
підприємством Львівської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки».

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року
задоволено апеляційну скаргу
прокурора Личаківського району
м.Львова, скасовано рішення
Господарського суду Львівської
області від 23.12.2011 року у справі
№5015/4675/11 та в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Отже, предметом спору є правомірність
рішення державного реєстратора ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про державну
реєстрацію за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе»
права власності на будівлю магазину
площею 56,5 кв.м., що знаходиться за
адресаю: м.Львів, вул.Пасічна, 60.

Статтею 121 Конституції України на
прокуратуру покладено обов'язок
представляти інтереси держави у суді, у
випадках передбачених законом.

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру», підставою
представництва у суді інтересів
держави є: наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. У
вказаній нормі Закону також
передбачено, що однією із форм
представництва прокурором є звернення
до суду з позовами (заявами, поданнями).

Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Згідно з ч.2 ст.60 КАС України, прокурор
здійснює в суді представництво
інтересів громадянина або держави в
порядку, встановленому цим Кодексом та
іншими законами, і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
адміністративного процесу.

Тож, з огляду на вказане, суд вважає
підставним звернення прокурора в
інтересах держави в особі ІДАБК у
Львівській області з означеним
позовом.

В силу ч.2 ст.331 Цивільного кодексу
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (в редакції
станом на 30.01.2012 року), проектування та
будівництво об'єктів здійснюється
власниками або користувачами
земельних ділянок у такому порядку:
1)отримання замовником або
проектувальником вихідних даних;
2)розроблення проектної документації
та проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3)затвердження проектної документації;
4)виконання підготовчих та будівельних
робіт; 5)прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів;
6)реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Частинами 1 та 2 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I-III
категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
на безоплатній основі поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації; прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів,

що належать до IV і V категорій
складності, здійснюється на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Отже, із аналізу норм законодавства суд
прийшов до висновку, що станом на 30.01.2012
року (здійснення державним
реєстратором державної реєстрації
права власності за ТзОВ «Салон
«Же-О-Зе») будівля магазину площею 56,5
кв.м., яка знаходиться за адресою:
м.Львів, вул.Пасічна, 60 підлягала до
прийняття в експлуатацію.

На момент виникнення спірних
правовідносин, порядок проведення
державної реєстрації права власності
та права користування (сервітуту) на
об'єкти нерухомого майна, розташовані
на земельних ділянках; права
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; довірчого
управління нерухомим майном; права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва, а також порядок взяття на
облік безхазяйного нерухомого майна
визначався відповідним Тимчасовим
положенням, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року за №7/5 та зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 18
лютого 2002 року за №157/6445.

Згідно п.1.6. Тимчасового положення,
державній реєстрації підлягає право
власності на закінчене будівництвом
нерухоме майно, яке прийняте в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку. Не підлягають
державній реєстрації право власності
та інші речові права на тимчасові
споруди.

У відповідності до п.п.2.1., 2.2.
Тимчасового положення, для проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу або припинення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно власник (власники),
інший правонабувач (правонабувачі) або
уповноважена ним (ними) особа подає
реєстратору БТІ заяву про державну
реєстрацію прав за формою, визначеною у
додатку 1.

Заява про державну реєстрацію прав
подається реєстратору того БТІ, яке
здійснює свою діяльність відповідно до
договору з Адміністратором Реєстру
прав на території
адміністративно-територіальної
одиниці, на якій розташований об'єкт,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації. До заяви про державну
реєстрацію прав додаються
правовстановлювальні документи
(додаток 2), їх нотаріально засвідчені
копії, документи, що підтверджують
оплату за проведення державної
реєстрації прав та видачу витягу про
державну реєстрацію прав, а також інші
документи, визначені Положенням.

Отже, в розумінні п.1.6. Тимчасового
положення, законодавець встановив дві
обов'язкові умови державної реєстрації
права власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно, а саме:
наявність права власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно та його
прийняття в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Відтак, на переконання суду правильним
є посилання позивача на пункт 1.6.
Тимчасового положення, яким
передбачено, що реєстрації підлягають
права власності тільки на об'єкти
нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
а також за наявності матеріалів
технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить
реєстрацію права власності на ці
об'єкти.

Водночас, відповідно до п.1 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, цей
Порядок визначає процедуру прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів. В силу п.10 цього Порядку, у
разі коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Таким чином, суд погоджуючись із
позицією прокурора та позивача, вважає,
що рішення Господарського суду
Львівської області від 23.12.2011 року у
справі №5015/4675/11 підлягало до виконання
вже після введення будівлі магазину в
експлуатацію.

Згідно з п.3.5. Тимчасового положення,
реєстратор БТІ відмовляє у проведенні
державної реєстрації прав, якщо:
заявлене право не є таким, що підлягає
державній реєстрації відповідно до
Положення; із заявою про державну
реєстрацію прав звернулась особа
(особи), яка не може бути заявником
відповідно до Положення; об'єкт, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, розташований у межах
території, на якій свою діяльність
здійснює інше БТІ відповідно до
договору з Адміністратором Реєстру
прав; подані документи не відповідають
вимогам, установленим Положенням та
іншими нормативно-правовими актами,
або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства;
заявлене право вже зареєстроване; не
проведено технічну інвентаризацію
об'єкта, права щодо якого підлягають
державній реєстрації, або вона
проведена не тим БТІ, що здійснює свою
діяльність на території, у межах якої
розташований такий об'єкт; право
власності та інші речові права на
нерухоме майно виникли на підставі
правочинів за наявності в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомостей про
накладення заборони та/або арешту
нерухомого майна, що підтверджується
відповідним витягом; право власності
на нерухоме майно, що перебуває у
податковій заставі, виникло з
порушенням встановленого порядку
відчуження; відчуження або інше
визначення юридичної долі об'єкта,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації, у випадках, встановлених
нормативно-правовими актами, відбулося
без отримання витягу з Реєстру прав або
строк його дії закінчився; у тридцяти
денний строк з моменту надіслання
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав заявником
(заявниками) не усунено обставини, що
були підставою для прийняття рішення
про зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав.

Зазначений перелік є вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п.3.8. Тимчасового
положення, державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права за
умови їх відповідності законодавству і
поданим документам.

Більш того, суд зауважує, що у
Львівським апеляційним господарським
судом під час розгляду апеляційної
скарги прокурора Личаківського району
м.Львова на рішення Господарського
суду Львівської області від 23.12.2011 року
у справі №5015/4675/11 було встановлено, що
за адресою: м.Львів, вул.Пасічна, 60, за
якою зареєстровано право власності
ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю
магазину площею 56,5 кв.м., знаходиться
інший об'єкт нерухомого майна (житловий
будинок).

Окрім цього, судом також досліджено
інший правовий аспект даного спору.

Так, частиною 1 статті 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, чинній станом на момент
реєстрації права власності) визначено
порядок державної реєстрації прав та
їх обтяжень, до якого, зокрема, належить
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень.

Згідно з ч.4 ст.15 цього Закону, державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам.

Особливості процедури державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно станом на 30.01.2012 року були
визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703.

Так, відповідно до п.27 вказаного
Порядку, документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, зокрема серед
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Відтак, рішення суду першої інстанції
про визнання права власності на
нерухоме майно, що набрало законної
сили, є належною правовою підставою
(правовстановлюючим документом) для
внесення запису до Державного реєстру
прав про реєстрацію такого права.

Однак, як уже згадано вище, постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року
рішення Господарського суду
Львівської області від 23.12.2011 року
скасовано. Постанова Львівського
апеляційного господарського суду є
документом, що підтверджує припинення
права власності на нерухоме майно, яке
передане Товариству з обмеженою
відповідальністю «Салон «Же-О-Зе».

Судом при вирішені справи враховано
положення ст.72 КАС України, відповідно
до якої обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, правовстановлюючий документ, на
підставі якого була проведена спірна
державна реєстрація, скасований судом.
Скасоване судове рішення не може бути
підставою виникнення та/або існування
прав та обов'язків та тягнути за собою
інші наслідки крім тих, що пов'язані з
його скасуванням.

За нормами частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно ст.26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, чинній станом на момент
винесення рішення Львівським
апеляційним господарським судом), у
разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
року №3502/0/5, для внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили
та копії документів.

Таким чином, з огляду на те, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 23.12.2011 року постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року
скасовано, у суду є всі підстави для
скасування рішення реєстратора ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 30.01.2012 року про
державну реєстрацію права власності за
ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю
магазину площею 56,6 кв.м., що знаходиться
за адресою: м.Львів, вул.Пасічна, 60.

Отже, із врахуванням викладеного, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та обґрунтованими, а тому підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати з відповідача
не належить стягувати.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128,
143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати рішення державного
реєстратора Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 30.01.2012 року про
державну реєстрацію права власності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Салон «Же-О-Зе» на
будівлю магазину площею 56,5 кв.м. по
вул.Пасічній, 60 у м.Львові.

Постанова Львівського окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 06 жовтня 2014 року.