Справа № 757/1022/14-а
Суддя: Новак Р. В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1022/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року Печерський районний
суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Новак Р.В.,

при секретарі Пановик Ю. В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Нетреба Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, головного
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
позовом до Головного управління
Пенсійного Фонду України та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Київської міської державної
адміністрації в, якому просить визнати
дії відповідачів щодо зменшення
розміру щорічної одноразової допомоги
позивачу до 5 травня протиправними;
зобов'язати відповідачів здійснити
перерахунок та доплату позивачеві
щорічної одноразової допомоги
ветеранам до 5 травня 2012 року та 5 травня
2013 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що є інвалідом війни
ІІІ групи та має право на разову
грошову допомогу до 5 травня, згідно п. 27
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком. Проте,
вказана грошова допомога була
виплачена у 2012 та 2013 роках в значно
меншому розмірі. На звернення позивача
до відповідачів про перерахунок
разової грошової допомоги, останні в
здійсненні такого відмовили, чим
порушили права позивача.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги з викладених в позовній заяві
підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Головного
управління Пенсійного Фонду України, в
судовому засіданні щодо задоволення
позову заперечувала, посилаючись
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, просила суд відмовити в
задоволенні позову.

Представник Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Київської міської
державної адміністрації - суб'єкта
владних повноважень, в судовому
засіданні просив в задоволені позову
відмовити, оскільки Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Київської міської державної
адміністрації є державною установою та
підпорядковується Управлінню, виплата
разової щорічної допомоги до 5 травня
здійснюється на підставі списків, що
подаються до Центру, в межах
відповідних асигнувань, які в 2011 році
не надійшли.

Вислухавши пояснення позивача та
представника позивача, представників
відповідачів, дослідивши та оцінивши
письмові докази у справі у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є військовим пенсіонером,
учасником бойових дій, інвалідом війни
ІІІ групи та має право на пільги,
встановлені для ветеранів війни -
учасників бойових дій, зокрема, на
одержання разової грошової допомоги до
5 травня ветеранам війни в розмірі 7
мінімальних пенсій за віком. Проте,
позивач одержує вказану грошову
допомогу в значно меншому розмірі.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 про
виплату щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня ветеранам війни,
яка передбачена Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Центр повідомив,
що вказана грошова допомога у 2012 та у 2013
роках виплачується у розмірі 1720,00 грн.
та у розмірі 1895,00 грн. відповідно,
передбаченому постановою Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 № 1381 та від
13.03.2013 №149, тобто Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Київської міської
державної адміністрації діяв в межах
чинного законодавства, підстав для
перерахунку щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня немає.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII визначає
правовий статус ветеранів війни,
забезпечує створення належних умов для
їх життєдіяльності, сприяє формуванню
в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Згідно ст. 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Як визначено у ст. 2 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», законодавство
України про статус ветеранів війни та
їх соціальні гарантії складається з
цього Закону та інших актів
законодавства України. Права та пільги
для ветеранів війни і членів їх сімей,
встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Відповідно до абз. 7 п. 27 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
інвалідам війни та прирівняним до них
особам надаються такі пільги, зокрема,
щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про державний бюджет
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
№ 107-VI дію положень статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» на 2008
рік в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги викладено у наступній
редакції: «Щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними) п.п. 36-100 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007, яким внесено зміни до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Крім того, у Рішенні Конституційного
Суду України було вказано на його
преюдиціальність при розгляді судами
загальної юрисдикції позовів у зв'язку
з правовідносинами, що виникли
внаслідок дії неконституційного акта.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, тобто рішення
Конституційного Суду не мають
зворотної сили.

Таким чином, дія ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» в редакції, яка
передбачає виплату щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня інвалідам
ІІІ групи у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком, була відновлена з
22.05.2008.

04.04.2011 Кабінет Міністрів України
прийняв Постанову № 341 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань», згідно якої
установлено, що у 2011 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»,
здійснюється у таких розмірах, зокрема,
інвалідам війни ІІI групи - 510 гривень.

При цьому, суд зазначає, що Постанова
Кабінету Міністрів України є
підзаконним нормативно-правовим актом,
який повинен забезпечувати виконання
законів шляхом конкретизованого
нормативного регулювання всього
комплексу суспільних відносин.

Згідно ст. 22 Конституції України,
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Разом з тим, Постанова Кабінету
Міністрів України лише звужує обсяг
існуючих прав та свобод, відтак, вона не
підлягає застосуванню.

Крім того, суд звертає увагу сторін на
те, що реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів законодавства, не може бути
поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто посилання органами
державної влади на відсутність коштів
як на причину невиконання своїх
зобов'язань судом не приймається до
уваги.

Так, у справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Як свідчить позиція Суду ЄС у справі
Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office)
принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні
мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому
акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії. Така дія зазначеного
принципу пов'язана з іншим принципом -
відповідальності держави, який полягає
у тому, що держава не може посилатися на
власне порушення зобов'язань для
запобігання відповідальності. При
цьому, якщо держава чи орган публічної
влади схвалили певну концепцію, в
даному випадку це державна соціальна
підтримка дітей війни, така держава чи
орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного
повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних
осіб стосовно додержання державою чи
органом публічної влади такої політики
чи поведінки.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень
пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання) зазначено, що
зміст прав і свобод людини - це умови і
засоби, які визначають матеріальні та
духовні можливості людини, необхідні
для задоволення потреб її існування і
розвитку. Обсяг прав людини - це
кількісні показники відповідних
можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і
ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру. Звуження змісту прав і
свобод означає зменшення ознак,
змістовних характеристик можливостей
людини, які відображаються
відповідними правами та свободами,
тобто якісних характеристик права.
Звуження обсягу прав і свобод - це
зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості
благ чи будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання
прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики.

Відтак, враховуючи викладене, суд
зазначає, що у 2011 році позивачеві
повинна була виплачуватись щорічна
разова грошова допомога до 5 травня,
визначена абз. 7 п. 27 ст. 13 Закону України
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України,
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум» визначено, що
прожитковий мінімум застосовується
зокрема для: встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України
та законів України; формування
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. При цьому ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті
положень ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та частини 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд вважає за можливе
застосувати для визначення розміру
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня розмір прожиткового мінімуму,
оскільки в даному випадку мінімальний
розмір пенсії за віком
використовується лише як коефіцієнт
для визначення розміру щомісячної
доплати до пенсії, що на думку суду, не
суперечить вимогам частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Таким чином, дії Головного управління
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Київської міської державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати позивачеві щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у розмірі
меншому ніж сім мінімальних пенсій за
віком є незаконними.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачі не надали належних та
допустимих доказів, в розумінні ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підтвердження
правомірності нарахування щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
ОСОБА_1 в невідповідних розмірах.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
19, 46, 152 Конституції України, ст.ст. 2, 13,
17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ст.ст.
2, 9, 21, 71, 94, 99, 100, 102, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, головного
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити.

Визнати дії Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, головного
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві щодо зменшення розміру
щорічної одноразової допомоги
позивачу до 05 травня протиправними.

Зобов'язати Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, головного
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві здійснити перерахунок та
доплату позивачу - ОСОБА_1 щорічної
одноразової допомоги ветеранам до 5
травня 2012 року та 5 травня 2013 року,
відповідно до п. 27 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», з урахуванням
проведених виплат.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, складеної в повному обсязі.

Суддя
Новак Р.В.