Справа № 638/5889/14-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р. Справа №
638/5889/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі
м.Харкова на постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 07.07.2014р.
по справі № 638/5889/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі
м.Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в
якому просила зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Дзержинському районі м. Харкова
усунути допущені порушення прав
позивача шляхом перерахування
трудового стажу, застосовуючи норми
законодавства, що діяло до 01.01.2004 року з
дня настання права на пенсію;
зобов'язати УПФ України у
Дзержинському районі м. Харкова
провести перерахунок пенсії за 2012 рік у
зв'язку із збільшенням прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, як для не працюючої на
той час особи; зобов'язати УПФ України у
Дзержинському районі м. Харкова
провести перерахунок пенсії із
розрахунку 412 місяців стажу, а не 411 за
весь час виплати пенсії.

Постановою Дзержинського районного
суду міста Харкова від 07.07.2014р. позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Харкова здійснити перерахунок
трудового стажу ОСОБА_1, застосовуючи
норми законодавства, що діяло до 01.01.2004
року з дня настання права на пенсію.
Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова на користь ОСОБА_1 судовий збір
у розмірі 36,54грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова з
постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 07 липня 2014 року не
погоджується, вважає її
необґрунтованою та прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
скасувати, прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу не
обґрунтованою і безпідставною, просить
залишити апеляційну скаргу УПФУ в
Дзержинському районі м. Харкова без
задоволення, а постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 07.07.2014р.
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника відповідача ,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
часткового задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 жовтня 2011 року
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова та
отримує пенсію за віком (пільгові умови
за Законом України «Про зайнятість
населення»), призначену відповідно до
Закону України «Про
(загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-1V від 09 липня 2003 року
(далі - Закон № 1058-1V) та Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи».

Загальний трудовий стаж складає 34 роки
3 місяці 10 днів, який зараховано по
31.08.2011 року згідно індивідуальних
відомостей про застраховану особу.

Позивачка неодноразово зверталась до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області та до
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова із
заявами про перерахунок пенсії на які
УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова
листами № 328-02/26 від 06.01.2012 р. і № 14462-02/26
від 09.08.2012 були надані відповіді щодо
зарахування до загального трудового
стажу періодів з 2002 р. по 2010 р.

В адміністративному позові ОСОБА_1
посилається на неправомірний
розрахунок УПФУ стажу для призначення
пенсії під час навчання в ХІІКБ з 01.09.74р.
по 01.07.79р., неврахуванні періоду
березень та квітень 2002 р. у зв'язку зі
звільненням у березні 2002 р. при
ліквідації підприємства та отриманні
вихідної допомоги, періоду з 05.04.02 р. по
30.03.03р. у зв'язку з находженням на обліку
в Центрі зайнятості, періоду зайняття
підприємницькою діяльністю з 01.01.03р. по
30.06.03р. та періоду з 01.07.10р. по 31.07.10р. ,
вересня 2011 р., оскільки різниця в
обрахуванні стажу виявлена між даними ,
що містяться в автоматизованій системі
УПФУ і даними довідки, наданій
пенсійним фондом на запит позивачки.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що при
визначені трудового стажу позивача
відповідач діяв не на підставі, та не у
спосіб, що передбачені законом, чим
порушив права та інтереси позивача.

Проте, колегія суддів частково не
погоджується з висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

З 01.01.2004 р. набув чинності Закон «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-1V від 09.07.2003 року
(далі - Закон № 1058).

Відповідно до частини четвертої статті
24 Закону N 1058-IV зарахування періодів
трудової діяльності та інших періодів,
що враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом, можливе в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених Законом N 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 року обчислення
трудового стажу здійснювалося згідно
зі статтями 56-63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 5 листопада
1991 року № 1788-XII (із змінами i
доповненнями) (далі - Закон № 1788-XII).

Закон № 1788-XII визначає єдине правило
для призначення трудової пенсії -
наявність у громадянина відповідного
за роками трудового стажу i дотримання
порядку його вирахування та
підтвердження.

Згідно пунктів «б» , «г» ,«е» ст.3 Закону
N 1788-XII право на трудову пенсію мають
особи, зайняті суспільно корисною
працею, при додержанні інших умов,
передбачених цим Законом: особи, які
займаються підприємницькою
діяльністю, заснованою на особистій
власності фізичної особи та виключно
її праці, - за умови сплати страхових
внесків до Пенсійного фонду України;
інші особи, які підлягають державному
соціальному страхуванню; вихованці,
учні, студенти, курсанти, слухачі,
стажисти, клінічні ординатори,
аспіранти, докторанти.

Перелік видів трудової діяльності, що
зараховується до стажу роботи, який дає
право на трудову пенсію, визначено
статтею 56 Закону N 1788-XII.

Зокрема, підпунктами «а» та «д» пункту 1
статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що
до стажу роботи, який дає право на
трудову пенсію, зараховується будь-яка
інша робота, на якій працівник підлягав
державному соціальному страхуванню,
або за умови сплати страхових внесків,
період одержання допомоги по
безробіттю, а також робота в'язнів і
робота за угодами цивільно-правового
характеру за умови сплати страхових
внесків; навчання у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі.

Щодо документів, які надаються для
підтвердження стажу, то до введення в
дію Закону № 1058-IV це трудова книжка (ст.
62 Закону № 1788-XII) або інші документи,
передбачені постановою КМУ «Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній» від 12.08.93 р. № 637, та
довідка про сплату страхових внесків, а
за період після 1 січня 2004 р. - винятково
інформація із системи
персоніфікованого обліку про
нарахування і сплату внесків до
Пенсійного фонду.

Щодо періоду під час навчання в
Харківському інституті інженерів
комунального будівництва з 01.09.74 р. по
01.07.79р.

Відповідно до статті 62 Закону N 1788-XII
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, в тому числі і спеціальний,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу за відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Порядком підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року N
637, також передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України та
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110;
далі - Інструкція), до трудових книжок
за місцем роботи вносяться окремим
рядком з посиланням на дату, номер та
найменування відповідних документів,
зокрема, записи про час навчання у
професійних навчально-виховних
закладах та інших закладах у
навчально-курсових комбінатах (центрі,
пункті тощо), у вищих навчальних
закладах та про час перебування в
аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи УПФУ
зараховує до страхового стажу період
навчання у вказаному інституті з 01.09.74
р. по 15.06.1979 р. , тобто по дату рішення
Державної екзаменаційної комісії від
15.06.1979 р. згідно копії диплому № 328783,
яким позивачу присвоєно кваліфікацію
інженера-електромеханіка, тому що інші
уточнюючі довідки про період навчання
у пенсійній справі позивача відсутні.

Але як встановлено судом в трудовій
книжці записи під №№ 6 та 7 свідчать
про те, що ОСОБА_1 з 01.09.1979 р. зарахована
студенткою першого курсу інституту
згідно наказу № 425 від 21.08.1979 р. та
відрахована із інституту з 01.07.1979 р. у
зв'язку з закінчення згідно наказу №
176-уч від 19.09.1979р. відповідно.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що час навчання в
інституті визначається записами в
трудовій книжці, а не датою 15.06.79 р. в
дипломі, коли рішенням екзаменаційної
комісії була присвоєна кваліфікація
інженера-електромеханіка, чи іншими
уточнюючими довідками про період
навчання, тобто відповідач не
дорахував позивачу 16 днів трудового
стажу.

Щодо неврахування відповідачем
періоду березень та квітень 2002 р. у
зв'язку зі звільненням позивачки 04.03.2002
р. з ХКП «Міськелектротранс» за ст.40 п.1
Кодексу законів про працю України за
скороченням чисельності у зв'язку з
реорганізацією шляхом ліквідації
підприємства та отриманні вихідної
допомоги.

Задовольняючи позов в цій частині, суд
першої інстанції виходив з того, що при
звільненні у березні 2002 року у зв'язку з
ліквідацією підприємства позивачу
було надано вихідну допомога у розмірі
2-місячного заробітку, з якого були
сплачені всі податки і збори, тобто
березень та квітень теж зараховується
до трудового стажу.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, оскільки з
моменту звільнення позивачка не
працювала на ХКП»Міськелектротранс»,
тому відповідні доводи позивачки є
помилковими.

Крім того, згідно ст. 129 Кодексу законів
про працю України не допускаються
відрахування з вихідної допомоги,
компенсаційних та інших виплат, на які
згідно з законодавством не звертається
стягнення.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 73 Закону України
«Про виконавче провадження» стягнення
не може бути звернено на такі виплати
як вихідну допомогу, яка виплачується у
разі звільнення працівника.

Доказів сплати з вихідної допомоги
податків і зборів матеріали справи не
містять, позивачем не надано,
відповідач заперечує проти їх сплати.

Щодо неврахування УПФУ періоду з 05.04.02
р. по 30.03.03р. у зв'язку з находженням на
обліку в Центрі зайнятості.

З матеріалів пенсійної справи позивача
вбачається, що Дзержинським районним
центром занятості ОСОБА_1 було надано
одноразову виплату допомоги по
безробіттю для
огранізіціїіпідриємницької
діяльності, нарахованої з 05.04.2002 р. по
30.03.2003 р. відповідно до п. 7 ст. 22, п. 5 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне старухування на випадок
безробіття».

Згідно свідоцтва про державну
реєстацію фізичної особи - підприємця
НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована фізичною
особою - підприємцем з 22.04.2002 року.

Як до, так і після 1 січня 2004 року до
страхового стажу зараховуються
періоди отримання лише допомоги по
безробіттю. У статті 24 Закону № 1058
зазначено, що період, протягом якого
особа, яка підлягала
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню на випадок
безробіття, отримувала допомогу по
безробіттю (крім одноразової її
виплати для організації безробітним
підприємницької діяльності) та
матеріальну допомогу в період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації, включається до
страхового стажу.

Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників запис
безробітним особам про період
отримання допомоги по безробіттю
заноситься у трудову книжку органом
державної служби зайнятості населення
та засвідчується особистим підписом
посадової особи та печаткою центру
зайнятості.

Згідно запису в трудовій книжці ОСОБА_1
за період з 05.04.2002 р. по 30.03.2003 р. їй
здійснено виплату саме одноразової
допомоги по безробіттю для організації
підприємницької діяльності відповідно
до п.7 ст.22, п.5 ст.23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» згідно наказу
Дзержинського РЦЗ № 1800 від 24.04.2002 року.

Таким чином, одноразова допомога по
безробіттю для організації
підприємницької діяльності в
розумінні статті 24 Закону № 1058 не
включається до страхового стажу, а
відповідно період з 05.04.02 р. по 30.03.03р.
відповідачем правомірно не враховано
до стажу, відтак рішення суду першої
інстанції в цій частині прийнято з
порушенням норм матеріального права.

Щодо неврахування УПФУ періоду
зайняття підприємницькою діяльністю з
01.01.03р. по 30.06.03р.

За матеріалами справи згідно свідоцтва
про державну реєстрацію фізичної особи
- підприємця НОМЕР_1 ОСОБА_1
зареєстрована фізичною особою -
підприємцем з 22.04.2002 року.

Як зазначалось судом вище , за період до
1 січня 2004 року обчислення трудового
стажу здійснювалося згідно зі статтями
56-63 Закону № 1788-XII.

Згідно ч.3 а) ст. 56 Закону № 1788-XII до
стажу роботи зараховується також
будь-яка інша робота, на якій працівник
підлягав державному соціальному
страхуванню, або за умови сплати
страхових внесків, період одержання
допомоги по безробіттю, а також робота
в'язнів і робота за угодами
цивільно-правового характеру за умови
сплати страхових внесків

Періоди роботи до 1 січня 2004 року для
фізичних осіб - підприємців, протягом
яких сплачувалися страхові внески, у т.
ч. у складі єдиного чи фіксованого
податку, повністю зараховуються до
стажу роботи, що дає право на трудову
пенсію. Довідки про сплату внесків
видають органи Пенсійного фонду
України.

Для громадян, які згідно з п. «а» ст. 56
вищезазначеного Закону N 1788-XII бажають
зарахувати до стажу роботи (що надає
право на трудову пенсію) періоди
трудової діяльності, коли працівник не
підлягав соціальному страхуванню, на
підставі Постанови Верховної Ради
України від 17.06.93 р. № 3290-ХІІ «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про внесення змін i доповнень до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» установлено ставки
збору в розмірі для громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, а також адвокатів, їх
помічників, приватних нотаріусів та
інших громадян, діяльність яких
заснована на приватній власності
фізичної особи та виключно на її праці,
- 33,6 відсотка суми доходу( абзац 3
підпункт «б» пункту 2).

Платники обов'язкових страхових
внесків, зазначені в підпункті "а" і
абзаці третьому підпункту "б" цього
пункту, зобов'язані зареєструватися в
органах Пенсійного фонду України і
Фонду соціального страхування України.

Згідно з довідкою про сплату страхових
внесків № 21650-03/26 від 06.10.2011, ОСОБА_1 за
періоди з 01.05.2002 р. по 31.12.2002 р., з 01.07.2003 р.
по 31.12.2003 р. сплатила страхові внески до
пенсійного фонду України. Ці періоди
були зараховані до трудового стажу
позивача. Період роботи з 01.03.2004 р.
зараховано до загального трудового
стажу з урахуванням фактичної сплати
страхових внесків згідно
індивідуальних відомостей про
застраховану особу.

Сплата внесків за період 01.01.03р. по
30.06.03р. відсутня, тому цей період не
враховується до стажу для призначення
пенсії. Єдина квитанція від 11.03.2003 року
на суму одна копійка згідно пояснень
позивача є доплата за попередній
період.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 за
допомогою картки застрахованої особи
на своїй сторінці в автоматі,
розташованому вУПФ встановила
розбіжності у визначенні стажу між
даними в автоматі та наданій їй
довідки з пенсійної справи, а саме : в
автоматі страховий стаж з 01.07.10р. по
31.07.10р. визначено як 31 день, оскільки
було два страховика, а у довідці,
наданій позивачу 24 дні , різниця
складає 7 днів і у 2011 році - 190 днів стажу,
тобто 6 місяців 10 днів , а позивачу
надали довідку на 5 місяців 10 днів,
тобто виключено 1 місяць - вересень 2011
року. Позивачка вважає неправомірним
розрахунок пенсії за 411 місяців замість
412 місяців.

За матеріалами справи цей стаж
підтверджується записами в трудовій
книжці, сплатою страхових внесків. На
вимогу суду апеляційної інстанції
відповідачем не надано належних
обґрунтувань не врахування цього
стажу, тому позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що позов
подано з пропуском строку звернення до
суду в частині позовних вимог за
період з 01.10.2011р. по 14.10.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
15.04.14 року із вимогами щодо захисту його
порушених прав, що мали місце з 01.10.2011
року - з дати призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів"від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 15.10.2013
року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, тому
колегія суддів дійшла висновку, що
через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
період з 01.10.2011р. по 14.10.2013р. скасуванню,
з прийняттям ухвали про залишення цієї
частини позовної заяви без розгляду.

Враховуючи допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального і матеріального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 202, 205, 207, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного
суду міста Харкова від 07.07.2014р.
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 за період з 01.10.2011р. по
14.10.2013р. залишити без розгляду.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Харкова здійснити перерахунок
страхового стажу ОСОБА_1 за період з
16.06.1979р. по 01.07.1979р. , з 01.07.2007р. по 31.07.2010р.
та за вересень 2011 р. та здійснити
виплату донарахованих сум з 15.10.2013р.
внаслідок проведеного перерахунку.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Григоров А.М. Повний текст постанови
виготовлений 29.09.2014 р.