Справа № 2а-0770/2337/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/81683/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, Чопської митниці про
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що наказом Державної митної служби
України від 25 червня 2011 року №1317-к
припинено перебування позивача на
державній службі в митних органах
України за порушення Присяги державних
службовців відповідно до вимог статті
17, пункту 6 частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу».
На думку позивача, порушення Присяги
державною службовця він не допускав,
відповідачами порушено визначену
Дисциплінарним статутом митної служби
України процедуру звільнення
працівника митного органу. Просив
визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
«По особовому складу Чопської митниці»
від 25 червня 2011 року №1317-к в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах України ОСОБА_1;
поновити позивача на посаді провідного
інспектора сектору контролю за
правильністю визначення митної
вартості відділу контролю митної
вартості та класифікації товарів
Чопської митниці з 1 липня 2011 року;
стягнути з відповідачів на користь
позивача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу; допустити до
негайного виконання постанову в
частині поновлення на посаді та
стягнення заробітку за один місяць.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 7 березня
2012 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Державної митної служби України
«По особовому складу Чопської митниці»
від 25 червня 2011 року №1317-к в частині
припинення перебування ОСОБА_1 на
державній службі в митних органах
України.

Поновлено ОСОБА_1 на державній службі в
митних органах України з 1 липня 2011 року
на займаній до звільнення посаді
провідного інспектора сектору
контролю за правильністю визначення
митної вартості відділу контролю
митної вартості та класифікації
товарів Чопської митниці.

Стягнуто з Чопської митниці на користь
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 1 липня 2011 року по 7
березня 2012 року.

Постанову суду допущено до негайного
виконання в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді та присудження
виплати заробітної плати у межах
стягнення за один місяць у сумі 3571,83
грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня
2012 року апеляційні скарги Державної
митної служби України та Чопської
митниці задоволено. Постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 7 березня
2012 року скасовано. В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

Наказом Державної митної служби
України «По особовому складу Чопської
митниці» від 25 червня 2011 року №1317-к
припинено перебування ОСОБА_1 на
державній службі в митних органах
України за порушення Присяги державних
службовців на підставі статті 17, пункту
6 частини першої статті 30 Закону
України «Про державну службу».

Підставою для видання зазначеного
наказу стали результати проведеної
відповідно до наказу Державної митної
служби України від 3 червня 2011 року № 461
комплексної перевірки службової
діяльності Чопської митниці за період
її роботи з 1 червня 2008 року по 7
червня 2011 року, внаслідок якої виявлені
факти порушення посадовими особами
митниці під час виконання ними своїх
службових обов'язків вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів, в
результаті чого державі були заподіяні
збитки на загальну суму 19 297 649,8 грн.

Службове розслідування відповідно до
вимог статті 31 Дисциплінарного статуту
митної служби України, затвердженого
Законом України від 6 вересня 2005 року
№2805-ІV, чинного на час існування
спірних правовідносин, стосовно ОСОБА_1
не проводилось.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року №
92-IV (чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - МК) посадові особи
митної служби України, вперше прийняті
на службу до митних органів, приймають
Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону № 3723-XII:
«Повністю усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто як порушення Присяги, так і
інше дисциплінарне правопорушення
можуть бути наслідком недотримання,
порушення державним службовцем
правових, етичних (моральних) норм.
Водночас, дисциплінарне
правопорушення, не за порушення
присяги, пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14
Закону № 3723-XII за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону № 3723-XII регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів митного
контролю, здійснюється згідно з цим
Законом, якщо інше не передбачено
законами України.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII.

Відповідно до частини другої статті 410
зазначеного Кодексу у митній службі
України діє Статут, який
затверджується законом.

Дисциплінарний статут митної служби
України, чинний на час існування
спірних правовідносин, був
затверджений Законом України від 6
вересня 2005 року №2805-ІV.

В абзаці першому преамбули Статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули
Статуту зазначено, що регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Наказом Державної митної служби
України від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 4 лютого
2011 року за № 154/18892; далі - Інструкція).
Пунктом 1.1 Інструкції визначено
приводи, підстави, мету, порядок
призначення і проведення службового
розслідування, прийняття за ним рішень,
виконання цих рішень, формування
матеріалів службового розслідування у
справі, а також права та обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час їх проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Аналіз спеціальних і загальних норм,
наведених у статті 21, частині першій
статті 22, статті 31 Статуту, статтях 14, 17,
30 Закону № 3723-XII, свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 23
Статуту, частині другій статті 9 Закону
№ 3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, МК,
а в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна
відповідальність посадових осіб
митної служби врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту. Норми Закону №
3723-XII можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту, оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, тому неможливість
застосування до посадової особи митної
служби України дисциплінарних
стягнень аж до звільнення з митного
органу має бути мотивовано. Розділом 4
Статуту визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги мають бути
порушення, встановлені внаслідок
ретельного службового розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи викладене, судам першої та
апеляційної інстанції на підставі
аналізу та оцінки обставин у справі
необхідно встановити, чи порушення
службової дисципліни, допущене
позивачем, виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, та
робить неможливим застосування до
посадової особи митної служби України
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу та
відповідно мотивувати такі висновки.

Проте суди попередніх інстанцій
всупереч вимогам статті 159 КАС України,
відповідно до положень якої судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим вирішуючи питання про
наявність чи відсутність у діях
(бездіяльності) позивача ознак
дисциплінарного проступку чи
порушення присяги державного
службовця не витребували та не
дослідили акту комплексної перевірки
діяльності Чопської митниці, який став
підставою для звільнення позивача з
роботи та постанови прокуратури
Закарпатської області про відмову у
порушенні кримінальної справи щодо
позивача, у якій також викладені
обставини інкримінованого позивачу
правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 235
Кодексу законів про працю України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від
24 березня 1995 року № 108/95-ВР
середній заробіток працівника згідно з
визначається за правилами,
закріпленими у Порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, вбачається, що основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є розрахована згідно з абзацом
першим пункту 8 цього Порядку
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац другий
пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення
якого відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку».

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості провести відповідні
розрахунки, оскільки це пов'язано з
дослідженням доказів у справі, а тому у
цій частині справа підлягає
направленню на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня
2012 року та постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 7 березня
2012 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.