Справа № 2а-4539/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Справа № 7636812/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України у
Яворівському районі Львівської
області та ОСОБА_1 на постанову
Яворівського районного суду
Львівської області від 27.12.2011р. у справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Яворівському районі Львівської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок, виплатити щомісячну
компенсацію в разі втрати
годувальника, зобов'язання виплатити
додаткову пенсію, за шкоду, заподіяну
здоров'ю постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 4ї категорії
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И В:

У 2011 році позивач звернулася до суду та
просила поновити строк звернення до
суду, визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі протиправними
щодо відмови їй у перерахунку та
виплаті щомісячної компенсації в разі
втрати годувальника. Зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплату щомісячної компенсації в разі
втрати годувальника відповідно до ст.
52 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, яка
визначається на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням
проведених виплат, починаючи з 22.05.2008
року.

Також просила визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі протиправними
щодо відмови їй у виплаті додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
постраждалій внаслідок Чорнобильської
катастрофи 4-ї категорії. Позивач
просила зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі відповідно до ст.
ст. 49,51,67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» а також відповідно до
Рішення Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 виплатити
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю в період з 01.02.2005 р. - по даний
час. Стягнути з Управління Пенсійного
фонду України в Яворівському районі 1700
грн. завданої моральної шкоди.

Постановою Яворівського районного
суду Львівської області від 27.12.2011 року
позов задоволено частково.Визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного Фонду у Яворівському районі
щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні
перерахунку та виплаті щомісячної
компенсації в разі втрати
годувальника.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України у Яворівському районі
здійснити перерахунок та виплату
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника ОСОБА_1 з 12.03.2011 року по
19.06.2011 рік з урахування вимог ст.52 «Про
статус і соцзахист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

З висновками суду не погодились
позивач та відповідач.

Позивач - ОСОБА_1 вважає постанову
такою, яка прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю. Зокрема в
апеляційній скарзі звертає увагу на те,
що всупереч загальним засадам
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами судом першої
інстанцій не взято до уваги, що при
визначенні розміру спірних виплат
застосуванню підлягає саме Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» як
правовий акт вищої сили, а не Лист
Міністерства праці та соціальної
політики від 26.03.1998р., чи Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет на 2011 рік» від
14.06.2011 р., які істотно звужують обсяг
установлених законом прав позивача, як
постраждалій від Чорнобильської
катастрофи, що насамперед суперечить
статтям 21, 22 Конституції України.

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Яворівському районі
Львівської області, вважає постанову
суду прийняту при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нової про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог з підстав зазначених в
апеляційній скарзі.

У відповідності до вимог статті 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційні скарги в межах наведених у
них доводів, колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 являється дружиною померлого
громадянина із числа потерпілих
категорії 1, що підтверджується
посвідченням № НОМЕР_1 виданим 21.05.2007
року та отримує пенсію по втраті
годувальника з 29.02.2008 року.

Відповідно до статті 52 Закону України
«Про статус і соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
як дружині померлого громадянина із
числа потерпілих категорії 1, смерть
якого пов'язана із Чорнобильською
катастрофою, повинна виплачувалася
щомісячна компенсація за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розміні 50% мінімальної
пенсії за віком.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008року №530 передбачає, що
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї , який був
на його утриманні, не може бути нижчою
від 10 відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
з 01.01.2008 року уперше як розрахункову
величину було застосовано показник
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, для
визначення розмірів пенсійних виплат
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, котрим
пенсія призначається за нормами Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зокрема було змінено статтю 52 Закону,
що дозволяло підвищити розмір
фактичної виплати щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. При цьому розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначався на
момент виплати Законом про Державний
бюджет України і не коригувався іншими
нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10рп/2008, остання
редакція статті 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що
передбачала зменшення розміру
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, була
визнана неконституційною.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони або їх окремі положення,
які визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
рішення про їх неконституційність.
Тобто з 22.05.2008 року діяла редакція
закону, яка передбачала, що щомісячна
компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи призначається у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що при
розрахунку спірної компенсації,
передбаченої ст.52 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір суд першої інстанції, враховуючи
вимоги Законів України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», прийшов до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку компенсації, передбаченої
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, позивач має
право на призначення щомісячної
компенсації за втрату годувальника в
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

За таких обставин відмова пенсійного
органу у проведенні наведеного
перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Доводи відповідача в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції зокрема вірно
зазначив, що Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14.06.2011 рік, встановлено, що у 2011 році
норми і положення, зокрема, статтей
39,50,51,52,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Проте, слід зазначити, що дані зміни
набрали чинності 23.07.2011 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Під час вирішення питання про
відкриття провадження у справі
місцевий адміністративний суд
перевіряє додержання строку звернення
до суду. У разі пропуску такого строку
та визнання вказаних особою причин
пропуску строку неповажними місцевий
адміністративний суд повинен ухвалою
залишити адміністративний позов без
розгляду.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом, відсутність
поважних причин для поновлення строку,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що адміністративний позов в
частині позовних вимог до 12.03.2011 року,
слід залишити без розгляду.

Що стосується вимог позивачки про
зобов'язання виплатити додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю
постраждалій внаслідок Чорнобильської
катастрофи 4-ї категорії колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
таких, оскільки пунктом 4 статті 14
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що до
категорії 4 віднесено осіб, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються на
території зони посиленого
радіологічного контролю, за умови, що
вони станом на 1 січня 1993 року проживали
або відпрацювали чи постійно навчалися
у цій зоні не менше 4 роки.

У пункті 5 статті 23 цього Закону
передбачено, що усі компенсації та
пільги, передбачені цією статтею,
надаються громадянам на час постійного
проживання або постійної роботи чи
постійного навчання у зоні посиленого
радіологічного контролю.

З врахуванням того, що позивач обрала
пенсію по втраті годувальника, належні
їй виплати у відповідності до вимог
статті п.2.3 ст.56 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не можуть
виплачуватися, оскільки громадяни
України отримують лише один з видів
визначеної пенсії та матеріальних
компенсацій, у випадку, коли їх виплата
передбачена спеціальним
законодавством.

Щодо твердження апелянта ОСОБА_1
відносно наявності підстав для
поновлення строку давності, колегія
суддів зазначає наступне.

Додаткові пенсії чорнобильцям, за
шкоду заподіяну здоров'ю,
призначаються після виникнення права
на державну пенсію та мають
виплачуватися кожного місяця (ст. 49, 52
Закону про чорнобильців). У разі
відмови у виплаті додаткової пенсії
чорнобильцям, за шкоду заподіяну
здоров'ю, строк позовної давності
обчислюється по кожному місяцю, за яким
має нараховуватися така пенсія, окремо.
Право на позов відносно додаткової
пенсії чорнобильцям виникає щомісяця,
а позовна давність обчислюється з того
місяця, коли громадянин дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права. Вказаний підхід повністю
кореспондується із позицією
Верховного Суду України, яка викладена
в ухвалі від 17.02.2010 року по справі №
6-911св09. У разі, якщо додаткові пенсії
чорнобильцям виплачувалася у
неповному розмірі, то вважається, що
громадяни дізналися про порушення
своїх прав після отримання неповних
сум виплат. Тому, судом першої
інстанції правомірно задоволені лише
вимоги за попередні шість місяців, які
передують даті подання позову.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198 п.3 ч.1 ст. 202,
ст. 205 ч.2, ст. 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційні скарги Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області та
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду
Львівської області від 27.12.2011р. у справі
№ 2а-4367/11 скасувати та прийняти нову
постанову якою позов задовольнити
частково.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог за період до 12.03.2011 року
включно - залишити без розгляду.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України у Яворівському районі
Львівської області щодо відмови ОСОБА_1
у проведенні перерахунку та виплаті
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Яворівському районі
Львівської області здійснити
перерахунок та виплату щомісячної
компенсації в разі втрати годувальника
ОСОБА_1 з 12.03.2011 року по 22.07.2011 року, з
урахуванням вимог ст.52 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з розрахунку 50 процентів
мінімальної пенсії за віком. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль