Справа № 826/5987/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5987/14
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування» до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг про скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, Національною комісією, що
здійснює державне регулювання ринків
фінансових послуг проведено
позапланову виїзну перевірку фактів,
викладених у листах головного
управління МВС України в Харківській
області від 26.11.2013 №47/29865 від 25.12.2013
№47/31955, за результатом якої складено
акт від 11.03.2014 №30/13-8ФМ (далі - акт
перевірки).

З акту перевірки вбачається, що
відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму» та інших
нормативно-правових актів з питань
фінансового моніторингу.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято постанову про
застосування штрафу за невиконання
(неналежне виконання) вимог Закону
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму» та/або
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом від 03.04.2014 року №32/17-4/20
ФМ, якою за вказані вище порушення до
позивача застосовано штраф в сумі 3 400
грн.

Не погоджуючись із таким рішенням,
позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
просив суд скасувати рішення про
накладення штрафу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що оскаржуване
рішення є обґрунтованим, прийнятим
уповноваженою на те особою та у
встановленому порядку, а отже підстави
для задоволення позовних вимог
відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, ст.. 239 Господарського кодексу
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання
адміністративно-господарські санкції,
серед яких і
адміністративно-господарський штраф.

Адміністративно-господарський штраф
визначається законом як грошова сума,
що сплачується суб'єктом
господарювання до відповідного
бюджету в разі порушення ним
встановлених правил здійснення
господарської діяльності (частина
перша ст. 241 Господарського кодексу
України).

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення (частина друга
статті 241 Господарського кодексу
України).

Отже, у кожному конкретному випадку
компетенцію, порядок та строки
прийняття рішення про застосування
адміністративно-господарських санкцій
необхідно встановлювати відповідно до
законодавчих актів, якими регулюються
правила здійснення певної
господарської діяльності.

Враховуючи, що спірні правовідносини
виникли внаслідок виявлення порушення
вимог Закону України «Про запобігання
та протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму» та/або
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, отже при вирішенні
питання про розмір і порядок
накладення штрафу за таке порушення
визначається згадуваним законом, який
в даному випадку є спеціальним
нормативно-правовим актом.

Відтак колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
безпідставного посилання позивача на
порушення відповідачем норм ст. 250
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону відносини, що
виникають у сфері запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму,
регулюються цим Законом, іншими
законами України, що регулюють
діяльність суб'єктів фінансового
моніторингу, а також
нормативно-правовими актами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері запобігання і
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму, та інших
державних органів, уповноважених
здійснювати регулювання діяльності
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, прийнятих на виконання
цього Закону.

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 6 Закону
суб'єкт первинного фінансового
моніторингу, в тому числі і нотаріус,
зобов'язаний зберігати документи щодо
ідентифікації осіб, які провели
фінансову операцію, що згідно з Законом
підлягає фінансовому моніторингу, а
також усі документи, що стосуються
ділових відносин з клієнтом, не менше
п'яти років після завершення ділових
відносин, а всі необхідні дані про
операції - не менше п'яти років після
завершення операції (при цьому строки
зберігання документів можуть бути
продовжені відповідним суб'єктом
державного фінансового моніторингу у
порядку, встановленому
законодавством).

Таким чином, вказаний вище строк
зберігання документів передбачено
саме для забезпечення можливості
Спеціально уповноваженим органом
проведення перевірок та, в разі
виявлення порушення, застосування
фінансових санкцій.

Згідно із п. 7 ст. 23 Закону санкції до
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, передбачені цією статтею,
застосовуються суб'єктами державного
фінансового моніторингу, які
здійснюють регулювання і нагляд за
діяльністю суб'єктів первинного
фінансового моніторингу, в межах
їхньої компетенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскаржувана постанова є
обґрунтованою, прийнята уповноваженою
особою, у встановленому порядку, а
відтак позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування»- залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 30.09.2014
року..

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.