Справа № 818/1041/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.Справа № 818/1041/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника позивача Мозгової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 08.07.2014р. по справі № 818/1041/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поліхім"

до Шосткинської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Поліхім", звернувся
до Сумського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Шосткинської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області в якому просив суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області (далі -
відповідач, Шосткинська ОДПІ) №
від 29.11.2013р., відповідно до якого
позивачу було зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість по декларації за
вересень 2013 року у розмірі 205400 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поліхім" -
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення №
від 29.11.2013 року, видане
Шосткинською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (41100, Сумська область, м. Шостка,
вул. Комуністична, 2).

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 08.07.2014 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України,
п. 2.1 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 05.06.1995 року, ст.ст. 3, 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"п. 11 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженим
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997
року № 363, ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши, в
межах апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, що у період
з 01.11.2013р. по 07.11.2013р. та з 08.11.2013р. по
11.11.2013р. Шосткинською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ "Поліхім" з
питань декларування від'ємного
значення з податку на додану вартість
більше 100 тис. гривень у податковій
декларації за вересень 2013 року, за
результатами якої 18.11.2013 р. складено Акт
№ 649/18-17-22-0005/32479042 (а.с.7-49).

Згідно висновків акту перевірки,
податковим органом встановлено
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, а саме: пункту 198.3,
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, внаслідок чого ТОВ
"Поліхім" завищено залишок від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за вересень 2013 року на 205 400,00
гривень.

Не погодившись з висновками
податкового органу, позивачем 20.11.2013 р.
було подано заперечення на Акт
перевірки (а.с.50-51). Так, у запереченнях
позивач зазначав, що товариством на
перевірку було надано всі необхідні
документи щодо здійснення
господарських операцій з ТОВ «Собі».

27.11.2013 року позивачу було надано
відповідь на заперечення до Акту
перевірки, в яких відповідач зазначає,
що заперечення ТОВ «Поліхім» не
змінюють висновків по акту
документальної позапланової невиїзної
перевірки.

Отже, з урахуванням виявлених за
наслідками перевірки порушень,
Шосткинською ОДПІ було прийнято
податкове повідомлення-рішення
№ від 29.11.2013р., відповідно до якого
позивачу було зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість по декларації за
вересень 2013 року у розмірі 205400 грн.
(а.с.6).

В ході оскарження вищезазначеного
податкового повідомлення-рішення в
адміністративному порядку, 02.04.2014р.
Міністерством доходів і зборів України
винесено рішення №5831/16/99-99-10-01-15 про
результати розгляду скарги, яким
залишено без змін вищезазначене
податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, з вимогою про
визнання протиправним та скасування
вищезазначеного податкового
повідомлення-рішення позивач
звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з дотримання позивачем
передбачених законом умов для
формування податкового кредиту в
жовтні 2012 року по господарським
відносинам з ТОВ "Собі".

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про прийняття
податковим органом спірного
податкового повідомлення-рішення з
порушенням приписів ч.2 ст. 19
Конституції України, згідно яких
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, що стало
обґрунтованою підставою для його
скасування.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що фактичною
підставою для зменшення позивачеві
залишку від'ємного значення суми
податку на додану вартість за вересень
2013 року стало зменшення за
результатами перевірки податкового
кредиту з податку на додану вартість за
жовтень 2012 року за операціями по
придбанню спирту фурфурилового і
параформальдегіду у ТОВ "Собі" на
загальну суму 1232400,00 грн., у тому числі
податок на додану вартість 205400,00 грн.,
оскільки перевіркою не підтверджено
реальність здійснення перевезення
товару від контрагента ТОВ "Собі" на
адресу ТОВ "Поліхім".

При цьому, позиція відповідача
ґрунтується на посиланнях на
невідповідність дат вказаних в
товарно-транспортних накладних та дат
вказаних у видаткових накладних, та
неналежному оформленні ТТН відповідно
до Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
даного рішення з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень, а також відображених
суб'єктом владних повноважень в акті
перевірки № 649/18-17-22-0005/32479042 суджень на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що між позивачем - ТОВ
"Поліхім" (в якості покупця) та ТОВ "Собі"
(в якості продавця) укладено договір
поставки від 15.10.2012 року б/н, згідно умов
якого Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
Покупця фурфуриловий спирт, надалі
Сировина, в кількості 40000 кг, а Покупець
зобов'язується прийняти Сировину та
оплатити її на умовах цього Договору.

Згідно п. п. 3, 4 Договору, оплата за
Сировину, яка поставляється за цим
договором, здійснюється Покупцем
протягом 10 банківський днів після
поставки товару. Оплата здійснюється в
національній валюті України. Підставою
для проведення оплати є цей Договір,
накладна та рахунок-фактура.

Поставка Сировини здійснюється на
умовах СІF - м. Шостка. Датою поставки
вважається дата відвантаження
Сировини Покупцю.

Крім того, 24.10.2012 року між позивачем -
ТОВ "Поліхім" (в якості покупця) та ТОВ
"Собі" (в якості продавця) укладено
договір поставки б/н, згідно умов якого
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність Покупця
Параформальдегід 96%, надалі Сировина, в
кількості 20000 кг, а Покупець
зобов'язується прийняти Сировину та
оплатити її на умовах цього Договору.

Згідно п. п. 3, 4 Договору, оплата за
Сировину, яка поставляється за цим
договором, здійснюється Покупцем
протягом 10 банківський днів після
поставки товару. Оплата здійснюється в
національній валюті України. Підставою
для проведення оплати є цей Договір,
накладна та рахунок-фактура.

Поставка Сировини здійснюється на
умовах СІF - м. Шостка. Датою поставки
вважається дата відвантаження
Сировини Покупцю.

Реальність виконання позивачем своїх
зобов'язань по укладеним правочинам
підтверджується залученими до
матеріалів справи документами
первинного та бухгалтерського обліку:
копіями платіжних доручень (а.с.77-82), які
свідчать про здійснення розрахунку за
отриманий від контрагента товар,
податкові та видаткові накладні від
15.10.2012р. на придбання сприту
фурфурилового (а.с.113, 114); податкова та
видаткова накладні від 24.10.2012р. на
придбання параформальдегіду (а.с.117, 119),
реєстр отриманих податкових накладних
(а.с.106), копія довіреності на отримання
зазначеного товару від ТОВ "Собі",
журнал реєстрації довіреностей
(а.с.161-162), докази оприбуткування
зазначеної сировини (звіт руху
сировини і картки складського обліку
матеріалів) (а.с.128-141), якими
підтверджується факт того, що
вищезазначений товар було
оприбутковано на складах позивача
саме 15.10.2012 р. та 24.10.2012 р. Крім цього,
позивачем було надано докази того, що в
подальшому зазначена сировина була
використана у господарській
діяльності при виробництві смоли
"Собі-фур", яка реалізована ПАТ
"Новокраматорський машинобудівний
завод" (а.с.143-155), витяг з Єдиного реєстру
податкових накладних № 25141920 і
квитанції про їх прийняття та
реєстрацію податковим органом.

Колегія суддів зазначає, що оформлені
сторонами спірних правочинів первинні
документи відповідають вимогами ч. 2 ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та п. 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704, а податкові накладні -
вимогам пп. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів
підтверджує висновок суду першої
інстанції про те, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентом ТОВ "Собі" за
вищезазначеними договорами поставки
повністю підтверджені відповідними
первинними документами.

Посилання податкового органу на
розбіжності в датах виписаних
товарно-транспортних накладних та
видаткових накладних, судом першої
інстанції обґрунтовано не прийнято до
уваги, оскільки ТТН від 11.10.2012 року №1754,
від 04.10.2012 року №1752, від 04.10.2012 року №1753,
видані на виконання умов договору
транспортного експедирування від
10.09.2009р. (а.с.172), укладеного між ТОВ "Собі"
та відповідною транспортною компанією,
а не на виконання спірних правочинів за
договорами поставки від 15.10.2012 року та
24.10.2012 року.

Так, судом встановлено, що при
перевезенні товару транспортною
компанією ТОВ "Еско-Комерц" складалися
відповідні ТТН (а.с.111,112,116) відповідно
до яких ТОВ "Собі" (м.Київ) є замовником
послуг, а також, вантажовідправником
(товар відправлявся з м.Київ). Крім
цього, ТОВ "Собі" є вантажоодержувачем -
товар поставлявся у м. Шостка, вул.
Гагаріна, 1. При цьому, судом
встановлено, що ТОВ "Собі" належить
нежитлове приміщення за адресою: м.
Шостка, вул. Гагаріна, 1 (акт державного
виконавця про реалізацію нерухомого
майна та акт приймання-передачі
нежитлових будівель - а.с.166,167). Отже,
товар зі складів, що належать ТОВ "Собі"
та знаходяться у м. Київ поставлявся на
склади ТОВ "Собі", які знаходяться в
м.Шостка.

Відповідно до ТТН, поставки на склад
ТОВ "Собі" відбувалися 04.10.2012р. та
11.10.2012р., але фактична передача товару
від ТОВ "Собі" до ТОВ "Поліхім"
відбувалася саме 15.10.2012р. та 24.10.2012р., про
що свідчать докази надані позивачем
(довіреності, докази оприбуткування,
видаткові та податкові накладні, що
датовані саме 15.10.2012р. та 24.10.2012р.). Слід
відмітити, що у ТОВ "Поліхім" та ТОВ
"Собі" у користуванні знаходяться
склади за однаковою адресою - м. Шостка,
вул. Гагаріна, 1, що підтверджується
договором оперативної оренди від 10.01.2012
року, на підставі якого ТОВ "Поліхім"
орендує нежитлові приміщення у ТОВ "НПП
"Технологія" у м. Шостка по вул.
Гагаріна, 1 (а.с.168-170). Згідно
вищезазначених ТТН переадресування
товару здійснювалось зі складу ТОВ
"Собі", розташованого за адресою: м.
Шостка, вул. Гагаріна, 1, на склад ТОВ
"Поліхім", розташованого за цією ж
адресою.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
матеріалами справи підтверджено факт
поставки товару на склади ТОВ "Поліхім"
у м. Шостка саме 15.10.2012 р. та 24.10.2012 р., що
відповідає умовам п. 4 Договорів, а отже
дати оприбуткування товару, дати
видаткових та податкових накладних
також відповідають даті фактичної
поставки товару - даті відвантаження
товару покупцю.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
законодавець не ставить у залежність
наявність транспортних документів на
перевезення вантажу (товару) від
наслідків формування бази
оподаткування податком на додану
вартість.

Згідно з п. 1.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п. 2 цього ж Положення первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

На думку колегії суддів,
товарно-транспортна накладна не може
бути первинним документом, який
підтверджує здійснення господарської
операції з поставки товару та набуття
права власності на нього, оскільки не
відображає відомостей про поставку
товару чи її відсутність, а лише
засвідчує факт його перевезення. Крім
того, транспортною документацією
обов'язково мають бути підтверджені
витрати з послуг по перевезенню
вантажів, а не послуги з придбання
товару.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 70 КАС України встановлено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідачем, належними та допустимими
доказами не спростовано мету та
реальність здійснення господарських
операцій з придбання вищевказаних
товарів, а також факту використання
позивачем вищевказаних товарів у
власній господарській діяльності.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що ТОВ "Поліхім" правомірно
віднесено до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість за
жовтень 2012 року за операціями по
придбанню спирту фурфурилового і
параформальдегіду у ТОВ "Собі" суму
205400,00 грн., що спростовує висновки
податкового органу про завищення
позивачем залишку від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
вересень 2013 року на вказану суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення № від
29.11.2013р., відповідач діяв не на підставі
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та Податковим кодексом
України, а тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
такого рішення є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
08.07.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги відповідача
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 818/1041/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 06.10.2014 р.