Справа № 826/9208/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9208/14
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Суддя-доповідач: Петрик
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Кобаль М.І.При
секретарі судового засіданняВаляєвій
Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до Управління пенсійного фонду України
в Печерському районі м. Києва про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» пред'явило позов до
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва, в якому
просить суд: «визнати протиправним та
скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва від 12.06.2014 № 691 про
застосування фінансових санкцій за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
липня 2014 року в позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у встановленому
законодавством порядку зареєстровано
як юридична особа і відповідно до
пункту 1 статті 1 та статті 14 Закону
України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» є платником
зазначеного збору (страхувальником),
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду Печерського району м.
Києва та відповідно до ст. ст.17, 19 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-ІУ несе обов'язки з
нарахування, обчислення і сплати
страхових внесків в установлені строки
в повному обсязі.

12 червня 2014 року Управлінням
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» до ПАТ
«Київенерго» за подання недостовірних
відомостей Структурним відокремленим
підрозділом «Еиергозбут Київенерго»
ПАТ «Київенерго», що використовуються
в системі персоніфікованого обліку за
2007 рік були застосовані фінансові
санкції рішенням № 691.

Не погоджуючись з рішеннями
відповідача, позивач звернувся до суду
із позовом про їх скасування.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
із огляду на наступне.

Пунктом 4 частини другої статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №
1058-ІУ (в редакції статті Закону яка була
чинною до 01.01.2011 року) закріплено
обов'язок позивача як страхувальника
подавати звітність територіальним
органам Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
пенсійним фондом.

Згідно з пунктом 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону №1058-ІУ за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», пунктом 10
Прикінцевих та перехідних положень
якого визнано такими, що втратили
чинність частини 1-9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно статті 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

При прийнятті в червні 2014 року
оскаржуваного рішення про
застосування до платника внесків
штрафних санкцій на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону №
1058-ІУ відповідач не врахував, що норма
Закону, яка регламентує
відповідальність за вчинене
правопорушення та визначає
нарахування фінансових санкцій
повинна застосовуватись лише щодо
відносин, що виникли у період до 1 січня
2011 року, оскільки згідно з Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вказана норма
втратила чинність.

Посилання відповідача на норму абзацу 5
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не можуть бути
прийняті судом до уваги з огляду на
наступне.

Згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
від 08 липня 2010 року М° 2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Системний аналіз змісту пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону №2464-УІ спростовує доводи
відповідача, оскільки вказана норма
передбачає вчинення органами
Пенсійного фонду стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків із застосуванням штрафних
санкцій і нарахуванням пені за
несвоєчасну сплату страхових внесків
та/або за неповне і несвоєчасне
перерахування сум страхових внесків, а
також заборгованість по сплаті
штрафних санкцій і пені, що нараховані
саме до 1 січня 2011 року.

При цьому, дія наведених положень не
застосовується до правовідносин, які
виникли у зв'язку з іншими порушеннями
платником внесків вимог Закону №1058-ІУ,
зокрема, за подання платником внесків
недостовірних відомостей за період до
01.01.2011 року.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 4
лютого 2014 року у справі №21-458а13 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал-Транс» до
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
липня 2014 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Кобаль М.І.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Кобаль М.І.