Справа № 802/3269/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2014 р.
Справа № 802/3269/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Колос М.С.,

представника позивача:
Рєпіна М.В.,

представників відповідача:
Попової О.В., Високогляда А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікант"

до: Вінницької митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві

про: визнання протиправними та
скасування рішень і стягнення надміру
сплачених митних платежів,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Вікант" (далі - ТОВ
"Вікант") звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просить визнати протиправними і
скасувати рішення Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України
(далі - Вінницька митниця) про
коригування митної вартості від 26.11.2013
року № 401000003/2013/000204/1 та про відмову у
визнанні заявленої декларантом митної
вартості товару від 19.02.2014 року №
870/02-80-52, а також стягнути з Державного
бюджету України на користь ТОВ "Вікант"
надміру сплачені митні платежі у
розмірі 39 387,16 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що на
підставі зовнішньоекономічного
контракту № 143 від 23.10.2013 року від ВАТ
"Молдавський металургійний завод" на
адресу ТОВ "Вікант" надійшов товар, а
саме прокат періодичного профілю з
арматурної сталі, який має ребра
створені під час прокатування АРМ ПР DIN
488 ГОСТ Р 52544-2006. Поставка такого товару
здійснювалася на умовах СРТ UA ст.
Вінниця. На підтвердження заявленої
митної вартості товару уповноважений
представник декларанта подав усі
документи, що передбачені ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України. При цьому
митна вартість товару була заявлена за
основним методом, тобто за ціною
контракту на рівні 0,575 дол. США/кг.
Однак, під час здійснення митного
контролю відповідачем без зазначення
будь-яких розбіжностей в обов'язкових
документах, наданих декларантом, було
витребувано додаткові документи, а в
подальшому винесено рішення про
коригування митної вартості товарів
від 26.11.2013 року № 401000003/2013/000204/1, згідно з
яким митну вартість задекларованого
товару визначено за другорядним
методом - за ціною договору щодо
ідентичних товарів на рівні 0,73 дол.
США/кг. Водночас у графі 33 зазначеного
рішення вказано, що джерелом числового
значення митної вартості товару є МД №
500100000/3/1009 від 06.11.2013 року. Оформлення
товару відбулося під гарантійні
зобов'язання, що були сплачені
товариством в повному обсязі у розмірі
39 387,16 грн. Позивач просить врахувати, що
обмін наявною інформацією для вибору
методу визначення митної вартості
товарів не відбувся і відповідач не
проводив жодних консультацій з метою
обґрунтування вибору другорядного
методу визначення митної вартості
товару. Крім того, для забезпечення
митного оформлення товару ТОВ "Вікант"
протягом 80 днів надало запитувану
Вінницькою митницею документацію та в
порядку, визначеному ч. 7, 8, 9 ст. 55
Митного кодексу України, звернулося до
відповідача з проханням винести
письмове рішення щодо визнання раніше
заявленої декларантом митної вартості
товару за основним методом, скасування
рішення про коригування митної
вартості та повернення фінансових
гарантій. Проте митний орган у
задоволенні такої заяви відмовив з
формальних підстав. Процедура
адміністративного оскарження рішень
та дій Вінницької митниці також була
безрезультатною, а тому товариство
вимушене звертатися за захистом своїх
порушених прав та інтересів до суду.
При вирішенні спору позивач додатково
просить взяти до уваги, що відповідач
не довів тієї обставини, що митну
вартість товару було визначено
декларантом невірно, а відтак вона
вважається визнаною автоматично.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з наведеними у позовній заяві
обґрунтуваннями. Просить суд
задовольнити адміністративний позов.

Представники Вінницької митниці в
судовому засіданні вимоги позивача
заперечили з підстав, наведених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов (а.с. 95-98).
Стверджують, що оскаржуване рішення
про коригування митної вартості від
26.11.2013 року № 401000003/2013/000204/1 прийняте
митним органом правомірно і з
дотриманням положень ч. 6 ст. 54 та ч. 1 ст.
55 Митного кодексу України. Його
прийняттю передували консультації з
метою вибору методу визначення митної
вартості, які проводились в усному
порядку з уповноваженою особою
декларанта. Обмін інформацією щодо
митної вартості ідентичних товарів не
є обов'язковим для митного органу, при
цьому від позивача не надходило
письмової вимоги про проведення обміну
інформацією щодо митної вартості
ідентичних товарів. Також зазначають,
що відповідь Вінницької митниці №
870/02-80-52 від 19.02.2014 року на скаргу
позивача не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, а отже правомірність його
винесення не може бути предметом
розгляду в порядку адміністративного
судочинства. Крім того, питання
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, як і
визначення методу її обчислення в разі
виникнення обґрунтованого сумніву
відносяться до виключної компетенції
митних органів. Таким чином,
оскаржувані рішенні та дії були
вчинені Вінницькою митницею на
виконання наданих державою
повноважень та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому
адміністративний позов не може бути
задоволений.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 17.09.2014 року
на підставі ст. 52 КАС України допущено
заміну первинного відповідача Головне
управління Державної казначейської
служби у Вінницькій області належним
відповідачем - Головним управлінням
Державної казначейської служби у м.
Києві, який участі у судовому засіданні
свого представника не забезпечив, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення. Заперечень на позов від
відповідача до суду не надходило, заяви
щодо неможливості розгляду справи у
відсутності його представника чи
відкладення розгляду справи через
неможливість його прибуття в судове
засідання також не подавались. Відтак,
керуючись ст. 128 КАС України судом
прийнято рішення здійснювати розгляд
справи за відсутності цього
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши інші
докази, які є у справі, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що ТОВ "Вікант" як юридична
особа зареєстроване 10.10.2003 року ().

23.10.2013 року між ВАТ "Молдавський
металургійний завод" (Постачальник) та
позивачем (Покупець) укладено
зовнішньоекономічний договір № 143 на
поставку металопрокату (а.с. 20-30).

Згідно з п. 1.1 вказаного договору
постачальник зобов'язується поставити
продукцію власного металургійного
виробництва відповідно до
найменування та асортименту, вказаних
у специфікаціях, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
поставлений товар.

Відповідно до п. 2.1 та п. 5.1 договору
умови поставки товару та ціна товару за
одну метричну тонну визначаються у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору.

Як вбачається із специфікації № 1 від
23.10.2013 року до договору поставки № 143
від 23.10.2013 року, ВАТ "Молдавський
металургійний завод" зобов'язується
поставити для ТОВ "Вікант" арматурний
прокат класу АТ 800/28С №№ 12-16 мм
кількістю 390 т за ціною 635 доларів США
загальною вартістю 247 650 грн. та
арматурний прокат класу А 500С №№ 10-16 мм
кількістю 585 т за ціною 575 доларів США
загальною вартістю 336 375 грн. Умови
поставки товару в редакції Інкотермс
2000: СРТ станція Вінниця,
Південно-Західна залізниця (а.с. 28).

23.11.2013 року на адресу ТОВ "Вікант" від
ВАТ "Молдавський металургійний завод"
надійшов товар (прокат періодичного
профілю з арматурної сталі, який має
ребра створені під час прокатування
АРМ ПР DIN 488 ГОСТ Р 52544-2006).

Митна вартість товару заявлена
декларантом за основним методом, тобто
за ціною контракту на рівні 0,575 дол.
США/кг.

Під час контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
Вінницькою митницею було виявлено
розбіжності у документах, які надано
декларантом для підтвердження митної
вартості відповідно до ст. 53 Митного
кодексу України, а також встановлено,
що документи надані декларантом не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару.

Враховуючи наведене митним органом
уповноваженій особі декларанта
направлено електронне повідомлення з
вимогою надати додаткові документи для
визначення митної вартості товару,
зокрема, виписку з бухгалтерської
документації, каталоги виробника
товару, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару, висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, інформація
біржових організацій про вартість
сировини, інші документи за бажанням
(а.с. 91-92). Дану вимогу відповідача
декларантом не виконано.

26.11.2013 року Вінницькою митницею
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 401000003/2013/000204/1
(а.с. 9-10), згідно з яким митну вартість
товару визначено за другорядним
методом, а саме за ціною договору щодо
ідентичних товарів на рівні 0,73 дол. США
за кг. При цьому в графі 33 зазначеного
рішення вказано, що митну вартість
товару не може бути визначено за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)
відповідно до вимог ст. 58 Митного
кодексу України у зв'язку з тим, що під
час контролю правильності визначення
митної вартості встановлено, що
документи надані декларантом для
підтвердження митної вартості не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, а
також задекларована митна вартість
товару не відповідає наявній у органу
доходів і зборів інформації про раніше
визнану органом доходів і зборів митну
вартість ідентичного товару. Крім того,
заявлені декларантом відомості про
митну вартість товару та обраний метод
її визначення не відповідають наявній
у митного органу та декларанта
інформації про вартість товару. Відтак,
митна вартість буде визначена за
другорядним методом відповідно до
вимог ст. 59 Митного кодексу України.
Джерелом числового значення митної
вартості товару є митна декларація №
500100000/3/1009 від 06.11.2013 року.

В подальшому позивачем заявлено, а
митним органом оформлено вищевказаний
товар на підставі митних декларацій №
401090000/2013/025601 від 29.11.2013 року, №
401090000/2013/025783 від 02.12.2013 року, №
401090000/2013/026378 від 09.12.2013 року під
гарантійні зобов'язання в розмірі 39 387,16
грн., що були сплачені ТОВ "Вікант" в
повному обсязі (а.с. 54-59).

06.02.2014 року листом за № 111 позивач надав
Вінницькій митниці додаткові
документи для підтвердження раніше
заявленої митної вартості товару за
основним методом (а.с. 31-59), зокрема,
експертний висновок Вінницької
торгово-промислової палати № 0075 від
11.12.2013 року, прайс-лист продукції ВАТ
"Молдавський металургійний завод"
виробництва листопад-грудень 2013 року,
комерційну пропозицію від ВАТ
"Молдавський металургійний завод" №
2037-975 від 22.10.2013 року, каталог продукції
ВАТ "Молдавський металургійний завод",
а також платіжні доручення від 27.11.2013
року № 4569, від 28.11.2013 року № 4582, від
29.11.2013 року № 4607, від 02.12.2013 року № 4617,
від 09.12.2013 року № 4715 та від 16.12.2013 року №
4798.

При цьому у вищевказаній заяві позивач
просив винести письмове рішення щодо
визнання заявленої декларантом митної
вартості товару за основним методом,
скасувати рішення Вінницької митниці
про коригування заявленої митної
вартості від 26.11.2013 №401000003/2013/000204/1 та
повернути сплачені за митними
деклараціями фінансові гарантії в
розмірі 39 387,16 грн.

Однак, листом за № 870/02-80-52 від 19.02.2014
року відповідач повідомив про
неможливість застосування заявленої
ТОВ "Вікант" митної вартості та відмову
у перегляді рішення про коригування
митної вартості № 401000003/2013/000204/1 від
26.11.2013 року (а.с. 60-63).

Не погоджуючись із таким рішенням,
10.04.2014 року товариство оскаржило його в
адміністративному порядку до
Міністерства доходів і зборів України
(а.с. 64-66), яке за результатами розгляду
скарги листами від 13.05.2014 року та 14.07.2014
року повідомило, що оскільки ТОВ
"Вікант" не подало документів в повному
обсязі, у Міністерства доходів і зборів
України відсутня можливість надати
відповідь по суті (а.с. 67-68).

Відтак, отримавши відмову у
задоволенні скарги на рішення митного
органу, поданої в порядку
адміністративного оскарження до
центрального органу виконавчої влади,
позивач за захистом своїх прав та
інтересів звернувся до суду.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
предметом спору у цій справі
насамперед є рішення Вінницької
митниці № 401000003/2013/000204/1 від 26.11.2013 року
про коригування митної вартості та №
870/02-80-52 від 19.02.2014 року про відмову у
визнанні заявленої митної вартості
товару. Надаючи їм правову оцінку, суд
керується наступними мотивами.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України (далі - МК України) митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VІІІ цього
Кодексу та цією главою. При цьому
згідно з частиною другою цієї статті
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Судом встановлено, що митна вартість
товару (арматурний прокат класу А 500С
№№ 10-16 мм), поставленого для ТОВ
"Вікант", була визначена декларантом за
основним методом, тобто за ціною,
вказаною у специфікації № 1 до
зовнішньоекономічного договору № 143
від 23.10.2013 року, а саме на рівні 0,575 дол.
США/кг.

Такий зовнішньоекономічний договір з
додатками до нього згідно з п. 2 ч. 2 ст. 53
МК України є документом, що підтверджує
митну вартість товару.

Разом із тим, відповідач стверджує, що
подані декларантом документи не
містили всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів,
зокрема у рахунку-фактурі № 3211 від
22.11.2013 року зазначено, що до ціни товару
включено упаковку, навантаження,
транспортні витрати, експортні
формальності, проте в жодному із
наданих декларантом документів не
зазначено числові значення цих
складових.

Водночас суд такі доводи митного
органу до уваги не приймає, оскільки з
умов вищевказаного договору № 143 від
23.10.2013 року (п. 7.3, 10.5, 14.1) вбачається, що
частина таких витрат (упаковка,
навантаження) безпосередньо включена
до складу ціни товару, а інші витрати
охоплюються умовами поставки товару
СРТ UA ст. Вінниця, що визначені
сторонами у специфікації до договору №
1 від 23.10.2013 року.

Крім того, в силу положень ч. 10 ст. 58 МК
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються лише ті витрати (складові
митної вартості), які не включалися до
ціни товару, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті.

Як вже зазначалося, ті складові
поставленого позивачу товару, на яких
наголошує відповідач (упаковка,
навантаження, транспортні витрати,
експортні формальності), за умовами
договору включені до ціни товару, а
отже посилання Вінницької митниці на
неможливість визначення їх числового
вираження є безпідставними.

Відтак, на переконання суду,
представлені декларантом документи є
достатніми для підтвердження числових
значень складових митної вартості
товару, не містять будь-яких
розбіжностей чи ознак підробки, та
давали митному органу змогу визначити
заявлену митну вартість товару за
основним методом.

Натомість відповідач без наведення
належного обґрунтування визнає
недостатніми подані декларантом
документи, вважає, що вони не
підтверджують митної вартості товару
та не містять всіх відомостей на
підтвердження числових значень
складових митної вартості, а тому з
урахуванням інформації про раніше
визнану органом доходів і зборів митну
вартість ідентичного товару на
підставі митної декларації № 500100000/3/1009
від 06.11.2013 року, яка є вищою та становить
0,73 дол. США/кг, доходить висновку про
заниження ТОВ "Вікант" заявленої митної
вартості товару та необхідність її
коригування.

Частиною 1 статті 55 МК України
передбачено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

При цьому згідно ч. 8, 9, 10 ст. 55 МК України
протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються. У разі надання
декларантом або уповноваженою ним
особою додаткових документів орган
доходів і зборів розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом. Якщо орган
доходів і зборів протягом строку,
зазначеного у частині дев'ятій цієї
статті, не надає обґрунтованої відмови
у визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом.

Обґрунтовуючи рішення про коригування
митної вартості товарів № 401000003/2013/000204/1
від 26.11.2013 року відповідач зазначив, що
декларант не надав жодного документу
(окрім МД країни відправлення), що
вимагалися митним органом, та
відмовився від надання інших
документів для підтвердження митної
вартості товару.

Проте судом встановлено, що під час
митного оформлення уповноваженою
особою ТОВ "Вікант" не було подано лише
ті документи, які були відсутні у нього
на момент митного оформлення, у зв'язку
з необхідністю часу на їх отримання та
оформлення. Водночас такі документи
були надані позивачем протягом
передбаченого статтею 55 МК України
80-денного строку із відповідними
заявами.

Зокрема, листом № 111 від 06.02.2014 року
товариство надало Вінницькій митниці
додаткові документи для підтвердження
раніше заявленої митної вартості
товару за основним методом, а саме
експертний висновок Вінницької
торгово-промислової палати № 0075 від
11.12.2013 року, прайс-лист продукції ВАТ
"Молдавський металургійний завод"
виробництва листопад-грудень 2013 року,
комерційну пропозицію від ВАТ
"Молдавський металургійний завод" №
2037-975 від 22.10.2013 року, каталог продукції
ВАТ "Молдавський металургійний завод",
платіжні доручення від 27.11.2013 року № 4569,
від 28.11.2013 року № 4582, від 29.11.2013 року №
4607, від 02.12.2013 року № 4617, від 09.12.2013 року
№ 4715, від 16.12.2013 року № 4798.

Вищевказані документи додатково
підтверджують правомірність заявленої
декларантом митної вартості товару за
основним методом на рівні 0,575 дол.
США/кг, що однак безпідставно не
враховано відповідачем під час
розгляду заяви.

Посилання представників відповідача
на те, що при здійсненні митних
процедур уповноваженою особою
декларанта не було надано документів,
які б підтверджували оплату вартості
товару, що розмитнюється, суд вважає
безпідставними, адже за умовами
контракту (п. 6.1) попередня оплата за
товар повинна бути здійснена покупцем
ТОВ "Вікант" протягом 5-ти банківських
днів з моменту пред'явлення рахунку.
Натомість на час здійснення митного
контролю передбачений договором строк
для оплати поставленого товару ще не
завершився, оскільки рахунок-фактура
була виставлена позивачу лише 22.11.2013
року (а.с. 93). Тому, з урахуванням
положень п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України,
надання митному органу платіжних
документів на підтвердження факту
оплати товару не було обов'язковим, як
помилково стверджує відповідач.

Крім того, посилання на неподання
декларантом вищевказаних документів
відсутнє у графі 33 оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості відсутнє, а отже дана
обставина не була підставою для його
прийняття.

Також суд зазначає, що згідно з п. 3 ч. 1
ст. 3 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) свобода договору є однією
із загальних засад цивільного
законодавства, яка передбачає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Зібраними і дослідженими у судовому
засіданні доказами повністю
підтверджується та обставина, що
сторони за зовнішньоекономічними
контрактом № 143 від 23.10.2013 року
домовились про ціну товару на рівні 0,575
дол. США/кг. Відтак, визначення
відповідачем митної вартості цього
товару з урахування митної вартості на
подібний товар лише на підставі іншої
митної декларації № 500100000/3/1009 від 06.11.2013
року, на думку суду, є неправомірним та
суперечить вищевказаним вимогам
закону.

Крім того, суд зауважує, що митний орган
при здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованих інформаційних базах
Держмитслужби України, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті митним органом відповідних
рішень. Та обставина, що в
автоматизованих інформаційних базах
Держмитслужби України є інформація про
те, що товар, який задекларовано однією
особою, іншими особами задекларований
та розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
другорядним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу, а
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Відповідно до п. 1 Загального вступного
коментарю до Угоди про застосування
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (набула чинності для
України 16.05.2008 року) первинною основою
для митної вартості за цією Угодою є
"контрактна вартість", як це визначено у
ст. 1 даної Угоди. Статті від 2 до 7
передбачають методи визначення митної
вартості у випадках, коли вона не може
бути визначена згідно з положеннями
Статті 1.

Частиною другою статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Судом встановлено, що заявлена митна
вартість товару та її складові були
підтверджені позивачем всіма
необхідними документами, зазначеними у
ч. 2 ст. 53 МК України. Водночас митний
орган не навів обґрунтованого
пояснення та не надав жодного доказу,
які б свідчили про наявність
розбіжностей, що не дають можливість
підтвердити числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, яка була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

З огляду на викладене суд доходить
висновку про правильність визначення
декларантом митної вартості товару за
основним методом, а отже про
неправомірність застосування
відповідачем другорядного методу
визначення митної вартості товару.

Додатково суд зазначає, що згідно з ч. 4
ст. 57 МК України застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Мінфіну України № 598 від 24.05.2012 року, у
графі 33 вказується про проведення
процедури консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу.
Результати проведеної консультації, а
також причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

У графі 33 рішення Вінницької митниці
про коригування митної вартості товару
№ 401000003/2013/000204/1 від 26.11.2013 року
зазначено, що процедура консультацій
проведена та вказані причини, через які
не може бути застосований основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Однак, на думку суду, відображення
даного факту у рішенні не є достатнім
та беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до товариства не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь-якої спрямованості
на діалог з декларантом з метою
визначення основи митної вартості.

Водночас у графі 33 оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товарів не зафіксовані
результати проведеної консультації, а
лише вказані причини, через які не
можуть бути застосовані попередні
методи визначення митної вартості
товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких належать і процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.
Зокрема, Верховний Суд України
наголошує на тому, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару відповідно до
вимог ст. 266 МК України він зобов'язаний
провести процедуру консультацій, в
ході яких має дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів
(постанови Верховного Суду України від
14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у
справі № 21- 56а10, від 07.02.2011 у справі №
21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від
06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у
справі № 21-197а12).

Проте у ході розгляду цієї справи судом
не встановлено факту проведення
Вінницькою митницею консультацій з
приводу визначення митної вартості
спірного товару, а письмова вимога
відповідача про надання додаткових
документів (а.с. 91) є однією з форм
реалізації митним органом своїх
повноважень згідно з ч. 3 ст. 53 МК
України, однак не консультацією із
декларантом чи його уповноваженою
особою.

Відтак, суд не бере до уваги посилання
відповідача на те, що ним у належний
спосіб були проведені консультації із
позивачем з метою обґрунтування вибору
методу визначення митної вартості
товару.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що рішення Вінницької
митниці про коригування митної
вартості товару № 401000003/2013/000204/1 від
26.11.2013 року є безпідставним та прийняте
без урахування всіх обставин, що мали
значення для його прийняття, а тому
визнається судом протиправним і таким,
що підлягає скасуванню.

Отже, у цій частині позовних вимог
адміністративний позов належить
задовольнити.

Разом із тим, суд не вбачає достатніх
правових підстав для задоволення решти
позовних вимог ТОВ "Вікант".

Так, згідно з ч. 1 ст. 24 МК України кожна
особа має право оскаржити рішення, дії
або бездіяльність органів доходів і
зборів, їх посадових осіб та інших
працівників, якщо вважає, що цими
рішеннями, діями або бездіяльністю
порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження відповідно до п. 1
ч. 2 ст. 24 МК України є, зокрема, рішення -
окремі акти, якими органи доходів і
зборів або їх посадові особи приймають
рішення з питань, передбачених
законодавством України з питань
державної митної справи, а також
задовольняють скарги, заяви,
клопотання конкретних фізичних чи
юридичних осіб або відмовляють у їх
задоволенні.

В силу положень ч. 9 ст. 55 МК України у
разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Таким чином, лист-відповідь Вінницької
митниці за № 870/02-80-52 від 19.02.2014 року про
неможливість застосування заявленої
ТОВ "Вікант" митної вартості є
обґрунтованою відмовою у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
однак, не може вважатися рішенням
митного органу в розумінні вимог
закону.

Відтак, зазначена відмова, на
переконання суду, не порушує законних
прав та інтересів позивача, оскільки є
похідною від рішення про коригування
митної вартості товарів № 401000003/2013/000204/1
від 26.11.2013 року, за яким товариству
безпідставно донараховано митні
платежі в розмірі 39 387,16 грн.

За таких обставин у задоволенні
адміністративного позову ТОВ "Вікант" в
частині визнання протиправним та
скасування рішення Вінницької митниці
№ 870/02-80-52 від 19.02.2014 року слід відмовити.

Надаючи оцінку заключній вимозі
позивача про стягнення на його користь
з Державного бюджету України надміру
сплачених сум митних платежів, суд
керується наступними мотивами.

Частиною 1 статті 301 МК України
визначено, що повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті Митного кодексу
України, помилково та/або надміру
зараховані до державного бюджету суми
митних платежів повертаються з
державного бюджету в порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного
кодексу України центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, веде
бухгалтерський облік усіх надходжень
Державного бюджету України та за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
здійснює повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання вищевказаної норми
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок взаємодії територіальних
органів Міністерства доходів і зборів
України, місцевих фінансових органів
та територіальних органів Державної
казначейської служби України у процесі
повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, який
затверджений наказом Міністерством
доходів і зборів України від 30.12.2013 року
№ 882/1188 (далі - Порядок) та набрав
чинності 25.02.2014 року.

Згідно з п. 5 цього Порядку повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань у випадках,
передбачених законодавством,
здійснюється виключно на підставі
заяви платника податку.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що орган
Міндоходів на підставі даних особових
рахунків платників готує висновок.
Орган Міндоходів не пізніше наступного
робочого дня від дати отримання
висновку, погодженого місцевим
фінансовим органом, передає його
згідно з Реєстром висновків за
платежами, належними місцевим
бюджетам, та платежами, які підлягають
розподілу між державним та місцевими
бюджетами, відповідному органу
Казначейства.

На підставі отриманих висновків
відповідний орган Казначейства
здійснює повернення платникам
податків помилково та/або надміру
сплачених сум грошових зобов'язань у
визначеному законодавством порядку
(пункт 10 Порядку).

Норми аналогічного змісту містив і
чинний до 25.02.2014 року спільний наказ
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від
20.07.2007 року № 611/147 ''Про затвердження
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи''.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з
Державного бюджету України надміру
сплачених обов'язкових платежів не
підлягають задоволенню, оскільки суд,
приймаючи рішення про стягнення сум
надміру сплачених митних платежів,
фактично визначає митну вартість
ввезеного товару, чим підміняє митний
орган.

Вказана позиція висвітлена Верховним
Судом України у постанові від 17.12.2013
року у справі № 21-439а13 про визнання
протиправним і скасування рішення про
визначення митної вартості та
стягнення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість.

Зокрема, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України зазначила, що суди, в разі
встановлення протиправності рішень
митного органу про визначення митної
вартості за тим чи іншим методом, не
вправі підміняти митний орган,
стягуючи з державного бюджету надмірно
сплачену з такої вартості суму податку
на додану вартість, фактично визнаючи
при цьому інший метод обчислення
митної вартості.

Отже, позовні вимоги позивача про
стягнення з Державного бюджету України
надміру сплачених митних платежів
задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши
усі обставини справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного здобутого
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
переконання про наявність підстав для
часткового задоволення
адміністративного позову ТОВ "Вікант",
а саме у частині визнання протиправним
і скасування рішення Вінницької
митниці про коригування митної
вартості товару № 401000003/2013/000204/1 від
26.11.2013 року. У задоволенні решти
позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у справі, суд враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 3 статті 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять
майновий характер, а позов підлягає
частковому задоволенню, на користь
позивача необхідно стягнути
відповідну частину понесених ним і
документально підтверджених судових
витрат у даній адміністративній
справі, а саме 60,90 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості товару
№ 401000003/2013/000204/1 від 26.11.2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікант"
(ідентифікаційний код 32633572) судовий
збір у розмірі 60 (шістдесят) грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена:
03.10.2014 року.

Суддя
Сало Павло Ігорович