Справа № 826/9429/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2014 року 10:15 №
826/9429/14

Окружний адміністративний
суд міста Києва у складі головуючого
судді Амельхіна В.В., суддів: Аблов Є.В.,
Шулежко В.П., розглянувши
адміністративну справу в письмовому
провадженні

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична група
"Ферзь"до третя особа за участі
Державної реєстраційної служби
України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
Приватне акціонерне товариство
«Київрічсервіс» Дніпровської
міжрайонної екологічної
прокуратурипроскасування рішення, О Б
С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юридична
група "Ферзь" (далі по тексту - позивач),
звернувся з адміністративним позовом
до Державної реєстраційної служби
України (далі по тексту - відповідач -1),
третя особа Приватне акціонерне
товариство «Київрічсервіс» про
скасування рішення про державну
реєстрацію права власності на майновий
комплекс бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що зареєстрований за
Приватним акціонерним товариством
«Київрічсервіс» (Код ) та
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 2411, 8 м2, а саме: нежила
будівля - площею 1 649 м2 (літ "А"); нежила
будівля - площею 151,0 м2 (літ "Б"); нежила
будівля - площею 89,9 м2 (літ "В"); нежила
будівля - площею 40,6 м2 (літ Т"); нежила
будівля - площею 84,3 м2 (літ "Д"); нежила
будівля - площею 7,0 м2 (літ "Є"); нежила
будівля - площею 69,2 м2 (літ "Ж"); нежила
будівля - площею 52,7 м2 (літ "И"); нежила
будівля - площею 15,4 м2 (літ "І"); нежила
будівля - площею 32,3 м2 (літ "К"); нежила
будівля - площею 150,6 м2 (літ "Л"); нежила
будівля - площею 19,5 м2 (літ "Н"); нежила
будівля - площею 44,0 м2 (літ "У"); нежила
будівля - площею 6,3 м2 (літ "X"); споруди
(літ. - О, Р, З ( КТП - 6238 з кабельною лінією
10 кВ: від КТП 6238 до ТП 1796 (довжиною 754,0 м)),
№1, №11.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що в порушення вимог
законодавства Відповідачем не було
вчинено дії, які передбачені ст. 26
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень".

Відповідач-1 проти позовних вимог
заперечував в повному обсязі, в судове
засідання 24.09.2014 року не з'явився.

Третя особа (Приватне акціонерне
товариство «Київрічсервіс») в судове
засідання з'явилися, проти позовних
вимог заперечує в повному обсязі.

Для з'ясування всіх обставин справи
судом було залучено до участі у справі
в якості співвідповідача Реєстраційна
служба Головного управління юстиції в
м. Києві (далі по тексту - відповідач -2).

Відповідач-2 (Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м.
Києві) проти позовних вимог заперечує в
повному обсязі та зазначає про
відсутність предмету спору.

Представник Дніпровської міжрайонної
екологічної прокуратури в судове
засідання не з'явився.

В судовому засіданні 24.09.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів справи вбачається, що в
провадженні Подільського районного
суду міста Києва перебувала справа за
позовною заявою Приватного
акціонерного товариства
«Київрічсервіс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про визнання недійсними договорів,
укладених з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.08.2011 р.
про організацію проведення ремонтних
робіт на базі відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1». В ході розгляду справи
товариство уточнило свої вимоги та
просило визнати вказані договори
неукладеними, а також визнати за
товариством право власності на
майновий комплекс бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 3 507, 1 кв.м, а саме, 19
нежилих будівель, очисні споруди,
Комплексну трансформаторну
підстанцію-6238 з кабельною лінією та на
стояночне судно «Вишневецький».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із
зустрічним позовом, в якому просили
визнати дійсними вказані договори та
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на частини об'єктів
майнового комплексу бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1: за
ОСОБА_1 - на 3 нежилі будівлі загальною
площею 488,1 кв.м., за ОСОБА_2 - на 2 нежилі
будівлі загальною площею 607,2 кв.м.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 03 січня 2013 року
основний позов було задоволено
частково - визнано за товариством право
власності на вказані об'єкти та
відмовлено в задоволенні вимог про
визнання договорів недійсними та
неукладеними, а зустрічний позов
задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із Рішенням
Подільського районного суду міста
Києва від 03 січня 2013 року, представник
ТОВ «Юридична група «ФЕРЗЬ» - Миханів
В.Р. було подано апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати в
частині визнання права власності на
майновий комплекс за ПрАТ
«Київрічсервіс», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 19.06.2014 року апеляційну скаргу
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична група
«ФЕРЗЬ» - Миханіва Володимира
Романовича задоволено. Рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 03 січня 2013 року скасовано в
частині вирішення основного позову про
визнання права власності та в частині
вирішення зустрічного позову і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Київрічсервіс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про визнання права власності відмовити
та відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства
«Київрічсервіс» про визнання
договорів дійсними та визнання права
власності. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначає, що рішенням 19 червня 2014р.
Апеляційним судом міста Києва
скасовано рішення Подільського
районного суду міста Києва від 03 січня
2013р. в частині знання права власності
на майновий комплекс бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за ПрАТ «Київрічсервіс»
роблячи послання, що Відповідач, згідно
ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", повинен був
внести запис про скасування державної
реєстрації прав.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" від 01.07.2004 р. №IV та Порядком КМ
України, від 17 жовтня 2013 р. N 868 " Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (надалі по тексту
Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус). Орган державної
реєстрації прав проводить: державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно за місцем розташування такого
майна; державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно
незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна за місцем
розташування такого майна. Якщо
нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діють два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація речових прав,
облік безхазяйного нерухомого майна
проводяться одним з таких органів, що
обрані заінтересованою особою або
уповноваженою нею особою (далі -
заявник). Нотаріус, яким вчинено
нотаріальну дію з нерухомим майном,
проводить державну реєстрацію прав,
набутих виключно у результаті вчинення
такої дії. У разі коли у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном виникають речові права, що є
похідними від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності на таке майно у
Державному реєстрі прав нотаріус, яким
вчиняється нотаріальна дія, одночасно
проводить державну реєстрацію права
власності на таке майно та державну
реєстрацію речового права, що є
похідним від нього.

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4 1 цього Закону.
Право власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини) може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на земельну ділянку, на
якій вони розташовані. Право власності
на квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону
№ 1952-IV, є державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) ухвали
слідчого судді, суду, постанови
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до вимог пункту 8 Порядку,
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст. Заява подається
окремо щодо кожного об'єкта нерухомого
майна. У разі коли право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду
набувається одночасно з набуттям у
відповідної заінтересованої особи
речових прав на земельну ділянку, на
якій вони розташовані, заявник подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові одну заяву щодо таких
об'єктів. У разі проведення державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно, що є похідним від права
власності, одночасно з проведенням
державної реєстрації права власності
на таке майно заявник подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
заяву про державну реєстрацію права
власності на таке майно та заяву про
державну реєстрацію речового права, що
є похідним від права власності.

Згідно п. 15 Порядку, під час розгляду
заяви і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: 1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

У відповідності до п. 2.1 Наказу, Мінюст,
від 12.12.2011, № 3502/5 "Про затвердження
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно", для внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав заявник подає органу
державної реєстрації прав, державним
реєстратором якого було проведено
державну реєстрацію прав, або
нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком. У разі
ліквідації державної нотаріальної
контори, зупинення або припинення
нотаріальної діяльності приватного
нотаріуса заява подається до органу
державної реєстрації прав за місцем
розташування нерухомого майна. Заява
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо.

З аналізу норм законів, Суд приходить
до висновку, що скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, для внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав заявник подає органу
державної реєстрації прав, державним
реєстратором якого було проведено
державну реєстрацію прав є
обов'язковою умовою подання заяви про
скасування реєстрації на право
власності.

Судом досліджено матеріали справи та
встановлено, що Позивачем не
подавалися заяви про скасування
державної реєстрації права власності
на майновий комплекс бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що зареєстрований за
Приватним акціонерним товариством
«Київрічсервіс» (Код ) та
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 2411, 8 м2, а саме: нежила
будівля - площею 1 649 м2 (літ "А"); нежила
будівля - площею 151,0 м2 (літ "Б"); нежила
будівля - площею 89,9 м2 (літ "В"); нежила
будівля - площею 40,6 м2 (літ Т"); нежила
будівля - площею 84,3 м2 (літ "Д"); нежила
будівля - площею 7,0 м2 (літ "Є"); нежила
будівля - площею 69,2 м2 (літ "Ж"); нежила
будівля - площею 52,7 м2 (літ "И"); нежила
будівля - площею 15,4 м2 (літ "І"); нежила
будівля - площею 32,3 м2 (літ "К"); нежила
будівля - площею 150,6 м2 (літ "Л"); нежила
будівля - площею 19,5 м2 (літ "Н"); нежила
будівля - площею 44,0 м2 (літ "У"); нежила
будівля - площею 6,3 м2 (літ "X"); споруди (
літ. - О, Р, З ( КТП - 6238 з кабельною лінією
10 кВ: від КТП 6238 до ТП 1796 (довжиною 754,0 м)),
№1, №11 до реєстраційної служби на
підставі рішення суду, оскільки до
повноваження Державної реєстраційної
служби України не входить здійснення
контролю за прийняття рішень судами
України визнання права власності на
майно за особами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет
оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, дії суб'єкта владних повноважень
є такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо, по-перше, такі
дії вчинені владним суб'єктом поза
межами визначеної законом компетенції,
а по-друге, оспорюванні дії є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

Дії відповідача безпосередньо щодо
скасування реєстрації права власності
на підставі рішення суду про, яке не
відомо Відповідачу, тобто дії щодо
документального оформлення прийнятого
рішення, не створює жодних правових
наслідків для суб'єкта господарювання
та не змінює стану його суб'єктивних
прав.

Отже, не вчинення дій Відповідача щодо
скасування державної реєстрації права
власності про які йому не відомі, не є
юридично значеним для позивача,
оскільки не мають безпосереднього
впливу на суб'єктивні права та
обов'язки позивача шляхом позбавлення
його можливості реалізувати належне
йому право або шляхом покладення на
нього будь-якого обов'язку, отже самі по
собі не породжують для позивача
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на його права та
обов'язки.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про те, що в даному випадку
відсутнє порушення права Позивача,
оскільки, як вбачається з матеріалів
реєстраційних справ, які містяться в
матеріалах справи, Позивач не
звертався в реєстраційну службу для
скасування реєстрації права власності
на підставі рішення Апеляційного суду
міста Києва від 19.06.2014 р.

В Листі Верховного Суду України від
01.04.2014 р. "Аналіз практики застосування
судами ст. 16 Цивільного кодексу
України" зазначено, що якщо запис у
Державному реєстрі здійснено
внаслідок укладення договору,
дійсність якого оспорюється, спосіб
захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2
ст. 16 ЦК за позовом про визнання
договору недійсним і скасування запису
в Державному реєстрі, внесеного за
заявою набувача.

Суд звертає увагу Позивача, що Рішенням
Апеляційного суду міста Києва від
19.06.2014 року не було скасовано державну
реєстрацію права власності на майновий
комплекс бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за ПАТ «Київрічсервіс»,
а отже, Позивачем в даному випадку не
вірно вибрано спосіб захисту порушених
прав.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариству з обмеженою
відповідальністю "Юридична група
"Ферзь" відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
Є.В. Аблов

В.П. Шулежко