Справа № 817/2493/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2493/14

03 жовтня 2014 року 12год. 31хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жуковської Л.А. за участю секретаря
судового засідання Мельничук О.А. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Карпінська Т.В.,
представник Петровський І.В.,

відповідача: представник Ситай М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Дочірнього підприємства
"Західно-Українське монтажне
управління" Відкритого акціонерного
товариства "Південтеплоенергомонтаж"

до Кузнецовська об`єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство
«Західно-Українське монтажне
управління» Відкритого акціонерного
товариства «Південтеплоенергомонтаж»
(далі - ДП ЗУМУ ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж») звернулося
до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - Кузнецовська ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що податковим
органом було проведено позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012 по 12.03.2014 та правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 по 12.03.2014.

За наслідками проведеної перевірки
податковим органом складено акт від
12.05.2014 №108/22-00121347.

Висновками даного акта перевірки
встановлено наступні порушення:

п.п. 14.1.36 п.14.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.1,
п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на прибуток в сумі 96 509 грн., в
т.ч. за 2012 рік в сумі 96 509 та завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік в сумі 1 214 853
грн., за 2013 рік в сумі 1 458 705 грн. (від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2012) в сумі 1
214 853 грн. та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 243
852 грн.); за 2014 рік в сумі 1 552 025 грн.
(від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
року (2012) в сумі 1 214 853 грн., від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2013) в сумі
243 852 грн. та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 93
317 грн.);

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.196.1.1
п.196.1 ст.196, п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
сумі 1 534 883 грн., в т.ч. липень 2012 року в
сумі 56 876 грн., серпень 2012 року в сумі 121
428 грн., вересень 2012 року в сумі 110 915 грн.,
листопад 2012 року в сумі 45 664 грн., січень
2014 року в сумі 1 200 000 грн.;

п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129,
п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п. «а» п.176.2 ст.176,
п.п.168.1.1 та п.п.168.1.2, п.п.168.1.5, п.п.168.1.6 ст.168
Податкового кодексу України, а саме:
проведеною перевіркою встановлено
порушення в частині несвоєчасного
перерахування утриманого податку на
доходи фізичних осіб за
травень-вересень 2013 року в сумі 286 578,76
грн. та донараховано пені за
несвоєчасну сплату утриманого податку
в сумі 1 198,90 грн.;

п.51.1 ст.51, п.119.2 ст.119, п.п. «б» п.176.2 ст.176
розділу ІУ Податкового кодексу
України, Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку», затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020 та «Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку»
затвердженого Наказом ДПА України від
21.01.2014 №49 по яких встановлено подання
до ДПІ податкових розрахунків по формі
1-ДФ з недостовірними, неповними
відомостями, а саме: у податкових
розрахунках 1-ДФ за 2 квартал 2013 року (вх.
№ від 15.07.2013) та за 1 квартал 2014
року (вх. № від 06.05.2014) у графі 2
«Податковий номер або серія та номер
паспорта» відображено паспортні дані
ФОП ОСОБА_5 «НОМЕР_1» за ознакою доходу
«157». Однак на момент підписання акта
перевірки позивачем не пред'явлено
паспорт ФОП ОСОБА_5 із відповідною
відміткою ДПІ про відмову від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків;

ч.1 ст.4, п.3 ч.4 ст.5, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, п.1
ч.8 ст.9, ч.11 ст.9, п.6 ч.11 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
несвоєчасної сплати сум єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок в
загальній сумі 311 621,66 грн. за
листопад-грудень 2011, квітень, червень
2013 року.

За результатами встановлених порушень
Кузнецовською ОДПІ винесено податкові
повідомлення-рішення від 23.05.2014 року
№ про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді зарплати в
сумі 215 954,07 грн. нарахованих штрафних
(фінансових) санкцій; № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 534 883
грн. основного платежу та 383 720,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 96 509 грн.
основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. та рішення
про застосування штрафних санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату суми єдиного внеску одночасно з
видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) № від 23.05.2014. яким до
позивача застосовано штраф в сумі 26 692,42
грн.

Позивач вказує, що зазначені вище
податкові повідомлення-рішення
Кузнецовської ОДПІ є неправомірними,
оскільки господарські операції
позивача з контрагентами - ТОВ
«УБК-Інвест» та ТОВ «Бакеліт» мали
реальний товарний характер. Операції з
придбання робіт у ТОВ «УБК-Інвест» та
ТОВ «Бакеліт» підтверджуються всі
належними первинними документами, які
оформлені у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні». Податкові зобов'язання та
податковий кредит сформовані у
відповідності до положень Податкового
кодексу України, розрахунки між
позивачем та ТОВ «УБК-Інвест» та ТОВ
«Бакеліт» завершені, а тому твердження
про завищення сум податкового кредиту
по зазначених контрагентах в сумі 334 883
грн. є необгрунтованими.

З приводу заниження податку на додану
вартість за січень 2014 року в розмірі 1 200
000 грн. по операціях з продажу
корпоративних прав Дочірнього
підприємства «ЮТЕМ-Кран», то позивач
покликається на п.п.196.1.1 п.196.1 ст.196
Податкового кодексу України, оскільки
зазначена норма передбачає, що не
включаються до об'єкта оподаткування
податком на додану вартість операції з
випуску (емісії), розміщення у будь-які
форми управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані) суб'єктами
підприємницької діяльності,
Національним банком України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери, корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах;
розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними активами,
фондами банківського управління),
відповідно до закону та інших видів
професійної діяльності на фондовому
ринку, які підлягають ліцензуванню
відповідно до закону.

Норми цього підпункту не
застосовуються до операцій з продажу
бланків дорожніх, банківських та
іменних чеків, цінних паперів,
розрахункових та платіжних документів,
пластикових (розрахункових) карток, а
також ювілейних і пам'ятних монет, які
реалізуються для нумізматичних цілей
та інших товарів/послуг, за які
стягується окрема плата у вигляді
фіксованої суми або відсотка.

Тобто на думку позивача, вказана норма
містить виключення лише в ч.2 п.п.196.1.1
п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України.
Зазначає, що розрахунки по продажу
корпоративних прав здійснювалися
частково грошима, а частково
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, що на думку позивача є таким
самим способом розрахунків, які і
перерахування грошових коштів. А тому
висновки податкового органу про
заниження податку на додану вартість в
розмірі 1 200 000 грн. у січні 2014 року є
протиправними і в цій частині
податкове повідомлення-рішення від
23.05.2014 № підлягає скасуванню.

Щодо застосування до позивача штрафних
санкцій в розмірі 26 692,42 грн. за
несвоєчасну сплату єдиного внеску, то
позивач вказує, що остаточно єдиний
внесок було сплачено позивачем на дату
проведення перевірки відповідачем,
заборгованості по таким виплатам
відповідачем не встановлено, а тому
нарахування штрафних санкцій в розмірі
26 692,42 грн. є протиправним.

Стосовно збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 215 954,07
грн., а саме: 214 934,07 грн. за несвоєчасне
перерахування податку на доходи
фізичних осіб в сумі 286 578,76 грн. за
травень-вересень 2013 року та 1020 грн. за
недостовірні відомості у податковому
розрахунку 1-ДФ за 2 квартал 2013 та 1
квартал 2014 року є безпідставними,
оскільки позивачем податок з доходів
фізичних осіб сплачувався вчасно, а
тому висновки про несвоєчасне
перерахування ПДФО є протиправними.

З приводу недостовірних відомостей,
зазначених в податкових розрахунках
1-ДВ за 2 квартал 2013 та 1 квартал 2014 року,
то позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_5
відмовився від отримання
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та має в
паспорті відмітку «має право
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера». Цей факт
підтверджується копією паспорта
ОСОБА_5, а тому ненадання до перевірки
копії паспорта ОСОБА_5 не може
слугувати підставою для застосування
до позивача штрафної санкції в розмірі
1020 грн.

З урахуванням зазначених обставин,
позивач вважає оспорювані податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій
Кузнецовської ОДПІ протиправними та
просить їх скасувати.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, викладених в
позовній заяві та додаткових письмових
обґрунтуваннях до позову. Просили
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач позов не визнав про що подав
письмові заперечення проти позову.

В обґрунтування поданих заперечень
проти адміністративного позову
зазначає, що перевіркою встановлено
наявність взаємовідносин з
контрагентами - ТОВ «УБК-Інвест» та ТОВ
«Бакеліт».

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено, що згідно
постанови господарського суду
Донецької області від 19.02.2014 по справі
№905/8577/13 ТОВ «Бакеліт» визнано
банкрутом у зв'язку з фінансовою
неплатоспроможністю; згідно постанови
господарського суду Донецької області
від 24.01.2013 року по справі №905/452-г ТОВ
«УБК-Інвест» визнано банкрутом. Окрім
того, зазначеними рішеннями суду
встановлено, що вказані контрагенти
відсутні за місцезнаходженням, у них
відсутні будь-які основні засоби, в т.ч.
орендовані, відсутнє будь-яке майно,
яке б надавало можливість здійснювати
господарську діяльність, відсутні
відкриті рахунки в банках.

Таким чином, господарські операції між
позивачем та ТОВ «УБК-Інвест» та ТОВ
«Бакеліт» не спрямовані на реальне
настання наслідків, а здійснювалися
лише для надання податкової вигоди
третім особам. Отже, валові витрати та
податковий кредит сформовані
позивачем по даних контрагентах є
завищені, тому в цій частині податкові
повідомлення-рішення про збільшення
податку на прибуток та податку на
додану вартість, про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток є
правомірними.

Стосовно збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1 200 000 грн. за
січень 2014 року по операціях з продажу
корпоративних прав, то відповідач
вказує, що підпунктом 196.1.1 п.196.1 ст.196
Податкового кодексу України
передбачено пільгу по оподаткуванню
податком на додану вартість операцій з
продажу корпоративних прав, виражених
в інших, ніж цінні папери формах, лише у
випадку розрахунків коштами.

Пунктом 14.1.93 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України визначено, що коштами є
гривня або іноземна валюта.

Аналізом договорів (купівлі-продажу,
переуступки, припинення первісного
зобов'язання, зарахування зустрічних
однорідних вимог) встановлено, що
позивач згідно договору
купівлі-продажу корпоративних прав між
ДП «Прип'ятське МУ ВАТ «ПТЕМ» №б/н від
25.12.2013 в сумі 6 000 000 грн. в розрахунок за
корпоративні права, виражених в інших,
ніж інші цінні папери формах, коштів не
отримувало. Таким чином, зазначена
операція підпадає під об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість, у зв'язку з чим позивач
протиправно не включив до податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за січень 2014 року суму 1 200 000
грн.

Також проведеною перевіркою
встановлено несвоєчасне перерахування
утриманого податку на доходи фізичних
осіб за травень-вересень 2013 року в сумі
286 578,76 грн. та за результатами перевірки
донараховано пені за несвоєчасну
сплату утриманого податку в сумі 1198,90
грн.

Окрім того, перевіркою питань
своєчасності сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 по 12.03.2014 встановлено порушення
ч.1 ст.4, п.3 ч.4 ст.5, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, п.1
ч.8 ст.9, ч.11 ст.9, п.6 ч.11 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
несвоєчасної сплати сум єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок в
загальній сумі 311 621,66 грн. за
листопад-грудень 2011, квітень, червень
2013 року.

З огляду на вказані обставини
представник відповідача вказує, що
податкові повідомлення-рішення
Кузнецовської ОДПІ від 23.05.2014 року
№ про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді зарплати в
сумі 215 954,07 грн. нарахованих штрафних
(фінансових) санкцій; № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 534 883
грн. основного платежу та 383 720,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 96 509 грн.
основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. та рішення
про застосування штрафних санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату суми єдиного внеску одночасно з
видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) № від 23.05.2014. яким до
позивача застосовано штраф в сумі 26 692,42
грн. - є правомірними, а тому підстав для
їх скасування не має. Відповідач
просить у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги заперечив з
підстав, викладених у письмових
запереченнях до позову. Просив у його
задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмі
докази, суд приходить до висновку, що
позов слід задовольнити частково з
огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 16.04.2014
по 30.04.2014 року Кузнецовською ОДПІ була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012 по 12.03.2014 та правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 по 12.03.2014.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом складено акт від
12.05.2014 №108/22-00121347.

Висновками акта перевірки від 12.05.2014
№108/22-00121347 встановлено порушення:

п.п. 14.1.36 п.14.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.1,
п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на прибуток в сумі 96 509 грн., в
т.ч. за 2012 рік в сумі 96 509 та завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік в сумі 1 214 853
грн., за 2013 рік в сумі 1 458 705 грн. (від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2012) в сумі 1
214 853 грнт та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 243
852 грн.); за 2014 рік в сумі 1 552 025 грн.
(від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
року (2012) в сумі 1 214 853 грн., від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2013) в сумі
243 852 грн. та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 93
317 грн.);

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.196.1.1
п.196.1 ст.196, п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
сумі 1 534 883 грн., в т.ч. липень 2012 року в
сумі 56 876 грн., серпень 2012 року в сумі 121
428 грн., вересень 2012 року в сумі 110 915 грн.,
листопад 2012 року в сумі 45 664 грн., січень
2014 року в сумі 1 200 000 грн.;

п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129,
п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п. «а» п.176.2 ст.176,
п.п.168.1.1 та п.п.168.1.2, п.п.168.1.5, п.п.168.1.6 ст.168
Податкового кодексу України, а саме:
проведеною перевіркою встановлено
порушення в частині несвоєчасного
перерахування утриманого податку на
доходи фізичних осіб за
травень-вересень 2013 року в сумі 286 578,76
грн. та донараховано пені за
несвоєчасну сплату утриманого податку
в сумі 1 198,90 грн.;

п.51.1 ст.51, п.119.2 ст.119, п.п. «б» п.176.2 ст.176
розділу ІУ Податкового кодексу
України, Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку», затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020 та «Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку»
затвердженого Наказом ДПА України від
21.01.2014 №49 по яких встановлено подання
до ДПІ податкових розрахунків по формі
1-ДФ з недостовірними, неповними
відомостями, а саме: у податкових
розрахунках 1-ДФ за 2 квартал 2013 року (вх.
№ від 15.07.2013) та за 1 квартал 2014
року (вх. № від 06.05.2014) у графі 2
«Податковий номер або серія та номер
паспорта» відображено паспортні дані
ФОП ОСОБА_5 «НОМЕР_1» за ознакою доходу
«157». Однак на момент підписання акта
перевірки позивачем не пред'явлено
паспорт ФОП ОСОБА_5 із відповідною
відміткою ДПІ про відмову від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків;

ч.1 ст.4, п.3 ч.4 ст.5, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, п.1
ч.8 ст.9, ч.11 ст.9, п.6 ч.11 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
несвоєчасної сплати сум єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок в
загальній сумі 311 621,66 грн. за
листопад-грудень 2011, квітень, червень
2013 року.

На підставі висновків акта перевірки
від 12.05.2014 №108/22-00121347 Кузнецовською ОДПІ
винесено податкові
повідомлення-рішення від 23.05.2014 року
№ про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді зарплати в
сумі 215 954,07 грн. нарахованих штрафних
(фінансових) санкцій; № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 534 883
грн. основного платежу та 383 720,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 96 509 грн.
основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. та рішення
про застосування штрафних санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату суми єдиного внеску одночасно з
видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) № від 23.05.2014. яким до
позивача застосовано штраф в сумі 26 692,42
грн.

Не погоджуючись зі спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
та рішенням про застосування штрафних
санкцій позивач оскаржив їх до
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.

Рішенням про результати розгляду
скарги від 25.07.2014 №207/10/17-00-10-05-105/124
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін.

Позивач не погодився із вказаним
рішенням, а тому оскаржив податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій до суду.

Суд погоджується з доводами позивача
стосовно протиправності податкових
повідомлень-рішень від 23.05.2014 № в
частині збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 334 883
грн. основного платежу та 83 720,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 96 509 грн.
основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. з огляду
на такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
14.06.2012 року між позивачем (Субпідрядник)
та ТОВ «УБК-Інвест» (Підрядник) було
укладено договір підряду №120/06/12
(надалі Договір) (Т-1, а.с.96-98).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що
Підрядник зобов'язується своїми силами
та засобами та на свій ризик виконати
загально-будівельні роботи на об'єкті:
Будівництво складського приміщення з
дільницею підготовки сировини і м.
Обухів по вул. Київська, 130 та у
встановлений строк здати закінчений
комплекс робіт представникам
Субпідрядника, а Субпідрядник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

Розрахунки проводяться шляхом оплати
Субпідрядником фактично виконаних
будівельно-монтажних робіт після
пред'явлення Підрядником підписаних
Сторонами актів приймання виконаних
робіт (КБ-2в) та довідки про вартість
виконаних підрядних робіт (форма КБ-3)
(п.3.1 Договору).

В підтвердження виконання ТОВ
«УБК-Інвест» своїх зобов'язань по
договору позивачем долучено до
матеріалів справи ліцензію ТОВ
«УБК-Інвест» серії АВ №488329 від 24.11.2009
року на зайняття господарською
діяльністю, пов'язаною із створенням
об'єктів архітектури, свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість №100268056 (Т-1, а.с.99-100); довідки
про вартість виконаних будівельних
робіт /та витрати форми КБ-3 за липень 2012
та серпень 2012 року (Т-1, а.с.101-102),
податкові накладні, виписані ТОВ
«УБК-Інвест» від 31.07.2012 №3230 на загальну
суму 341 256,32 грн., у т.ч. ПДВ 56 876,05 грн., від
31.08.2012 №3517 на загальну суму 728 570,11 грн., у
т.ч. ПДВ 121 428,35 грн. (Т-1, а.с.103-104).

Судом встановлено, що розрахунки між
сторонами здійснювалися в
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів та здійснені в
повному обсязі, що стверджується
банківською випискою за 27.08.2012 та 19.09.2012
(Т-1, а.с.177, 179) та платіжними дорученнями
№918 від 27.08.2012 на суму 341 256,32 грн., №1039
від 19.09.2012 на суму 728 570,11 грн. (Т-1,
а.с.105-106). У вищевказаних платіжних
дорученнях в графі «Призначення
платежу» вказується за виконані
будівельно-монтажні роботи згідно
договору №120/06/12.

Судом також встановлено, що 25.08.2012 року
між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Бакеліт» (Підрядник) було укладено
договір підряду №154/08/12 (Т-1, а.с.113-115).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що
Підрядник зобов'язується своїми силами
та засобами та на свій ризик виконати
загально-будівельні роботи на об'єкті:
Будівництво складського приміщення з
дільницею підготовки сировини і м.
Обухів по вул. Київська, 130 та у
встановлений строк здати закінчений
комплекс робіт представникам
Замовника, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи.

Розрахунки проводяться шляхом оплати
Замовником фактично виконаних
будівельно-монтажних робіт після
пред'явлення Підрядником підписаних
Сторонами актів приймання виконаних
робіт (КБ-2в) та довідки про вартість
виконаних підрядних робіт (форма КБ-3)
(п.3.1 Договору).

Господарські відносини між позивачем
та ТОВ «Бакеліт» підтверджуються
наступними письмовими доказами: копією
свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи - ТОВ «Бакеліт» серії А
01 №435660 (Т-1, а.с.117), свідоцтвом про
державну реєстрацію платника податку
на додану вартість №100287771 (Т-1, а.с.116),
ліцензією на зайняття господарською
діяльністю, пов'язаною із створенням
об'єктів архітектури серії АГ №575205 від
22.02.2011 (Т-1, а.с.120), довідками про вартість
виконаних будівельних робіт /та
витрати за вересень 2012, листопад 2012 (Т-1,
а.с.121-122).

На підставі виконаних ТОВ «Бакеліт»
робіт, ним було виписано позивачу
податкові накладні від 28.09.2012 №219 на
загальну суму 665 492,05 грн., у т.ч. ПДВ 110
915,34 грн., від 30.11.2012 №1187 на загальну суму
273 984 грн., у т.ч. ПДВ 45 664,00 грн. (Т-1,
а.с.123-124).

Здійснення оплати отриманих
будівельно-монтажних робіт від ТОВ
«Бакеліт» підтверджується платіжними
дорученнями від 17.10.2012 №1153 на суму 665
492,05 грн., від 05.12.2012 №1428 на суму 273 984,00
грн. (Т-1, а.с.125-126), банківськими
виписками за 17.10.2012 та 05.12.2012 (Т-1, а.с.176,
178).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходить з
наступного.

Згідно ч.1-5 ст. 203 Цивільного кодексу
України - зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України - підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України - якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 228 Цивільного
кодексу України - правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Зі змісту ст.ст. 205, 215, 228 Цивільного
кодексу України слідує, що правочини
вчинені суб'єктами господарювання
можуть бути визнані нікчемними лише за
умови наявності належних та допустимих
доказів, які свідчать про їх
спрямованість на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК. При
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

На наявність такого вироку в
кримінальній справі відповідач не
покликається. За таких обставин у суду
відсутні підстави для кваліфікації
правочинів, укладених між позивачем та
ТОВ «УБК-Інвест», ТОВ «Бакеліт» як
нікчемних.

При цьому суд зазначає, що нікчемність
угод повинно встановлюватися з огляду
на приписи цивільного законодавства
України в судовому порядку, а не шляхом
зменшення за актом перевірки
податкового кредиту з податку на
додану вартість у платника податку,
який має належним чином оформлені
податкові накладні, всі належні
первинні документи, які доводять
реальність вчинення господарської
операції та добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті.

Надаючи оцінку господарським
правовідносинам і безапеляційно
вказуючи на нікчемність правочину
податковий орган виходить тим самим за
межі своєї компетенції щодо
недійсності (нікчемності) таких
правочинів. Податковий орган із стадії
визначення такого правочину недійсним
переходить у надання правової оцінки
щодо його нікчемності, які за своєю
правовою природою мають різне правове
навантаження. Адже, встановивши
наявність недійсності або нікчемність
правочину, між суб'єктами
господарювання, позивач має право на
вирішення такого питання в межах
кримінального, кримінально -
процесуального законодавства.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України - об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України - датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України - право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України - датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України - податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому відповідно до п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України - не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, суд зазначає, що
обов'язковою умовою виникнення права
на формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог ст..201
Податкового кодексу України під час
здійснення господарських операцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року, господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складенні під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - після її
закінчення.

Згідно абзацу 2 п.2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричинити реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділів
ІІІ, V Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI, якими встановлено
порядок формування платниками
податків валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість та
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств і
податком на додану вартість.

Таким чином, дослідженими у судовому
засіданні первинними документами
підтверджено факт реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «УБК-Інвест», ТОВ «Бакеліт».

Суд не бере до уваги покликання
податкового органу як на підставу
фіктивності господарських відносин
між позивачем та контрагентами
наявність постанови господарського
суду Донецької області від 19.02.2014 по
справі №905/8577/13 якою ТОВ «Бакеліт»
визнано банкрутом у зв'язку з
фінансовою неплатоспроможністю та
постанови господарського суду
Донецької області від 24.01.2013 року по
справі №905/452-г, якою ТОВ «УБК-Інвест»
визнано банкрутом, оскільки як
вбачається із даних постанов
господарського суду, зазначених
контрагентів визнано банкрутами в часі
пізніше, ніж відбувалися господарські
операції.

З долучених до матеріалів справи
позивачем документів про державну
реєстрацію ТОВ «УБК-Інвест» та ТОВ
«Бакеліт» та ліцензій, які надають
право здійснювати будівництво об'єктів
архітектури вбачається, що на момент
здійснення господарських операцій
контрагенти позивача у встановленому
законом порядку володіли право- та
дієздатністю на виконання
будівельно-монтажних робіт та
виписування податкових накладних.

Відсутність за зазначеними
контрагентами будь-яких основних
засобів чи зареєстрованих на праві
приватної власності транспортних
засобів чи будівельних машин чи
механізмів судом відхиляються,
оскільки зазначені підприємства могли
виконувати будівельно-монтажні роботи
за рахунок орендованих чи переданих на
основі договору лізингу транспортних
засобів та будівельних машин.

Зменшувати податковий кредит та валові
витрати лише на підставі відомостей
про відсутність даних підприємств за
місцезнаходженням чи у зв'язку з
відсутністю на праві приватної
власності будь-якого майна та основних
засобів, є безпідставним, оскільки з
інших первинних документів, які
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підтверджується
фактичний рух товарів (робіт, послуг) та
проведення взаєморозрахунків.

Отже, висновки податкового органу про
порушення п.п. 14.1.36 п.14.1, п.138.2, п.138.8 ст.138,
п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 96 509
грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 96 509 та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік в сумі 1 214 853
грн., за 2013 рік в сумі 1 458 705 грн. (від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2012) в сумі 1
214 853 грн. та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 243
852 грн.); за 2014 рік в сумі 1 552 025 грн.
(від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
року (2012) в сумі 1 214 853 грн., від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного року (2013) в сумі
243 852 грн. та від'ємне значення об'єкта
оподаткування поточного року в сумі 93
317 грн.) та п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.п.196.1.1 п.196.1 ст.196, п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 1 534 883 грн., в т.ч.
липень 2012 року в сумі 56 876 грн., серпень
2012 року в сумі 121 428 грн., вересень 2012
року в сумі 110 915 грн., листопад 2012 року в
сумі 45 664 грн., січень 2014 року в сумі 1 200
000 грн. - є протиправними та не
заслуговують на увагу

Окрім того, позивачем на підтвердження
реальності господарських відносин з
ТОВ «УБК-Інвест» та ТОВ «Бакеліт»
долучено до матеріалів справи договір
субпідряду №119 від 12.06.2012 року,
укладений між позивачем (Субпідрядник)
та Корпорацією «Укртрансбуд»
(Генпідрядник) (Т-1, а.с.206-212).

Пунктом 1.1. даного Договору
передбачено, що за даним Договором на
підставі ліцензії серії АД №9031462 від
29.02.2012 Субпідрядник зобов'язується
своїми силами і засобами та на свій
ризик, в межах суми, що наведена в п.2.1
цього Договору, виконати
загально-будівельні роботи на об'єкті:
Будівництво складського приміщення з
дільницею підготовки сировини і м.
Обухів по вул. Київська, 130 на підставі
креслень переданих Генпідрядником, та
у встановлений строк здати закінчений
комплекс робіт представникам
Генпідрядника, а Генпідрядник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

Вартість робіт, що підлягає виконанню
відповідно до протоколу погодження
(Додаток №1) орієнтовано становить: 1 750
000,00 грн., у т.ч. ПДВ 291 666,67 грн. (п.2.1
Договору).

Розрахунки проводяться шляхом оплати
Генпідрядником фактично виконаних
будівельно-монтажних робіт після
пред'явлення Субпідрядником
підписаних Сторонами актів приймання
виконаних робіт (КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(форма КБ-3) (п.3.1 Договору).

Позивачем долучено до матеріалів
справи довідку про вартість виконаних
будівельних робіт /та витрати форми КБ-3
за липень 2012 на суму 341 256,32 грн., у т.ч.
ПДВ 56 876,05 грн. та акти приймання
виконаних будівельних робіт за липень
2012 форми КБ-2в №1 та №2 (Т-1, а.с.213-226),
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт /та витрати форми КБ-3
за серпень 2012 на суму 728 570,11 грн., у т.ч.
ПДВ 121 428,35 грн. та акти приймання
виконаних будівельних робіт за серпень
2012 форми КБ-2в №1 та №2 (Т-1, а.с.227-250);
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт /та витрати форми КБ-3
за вересень 2012 на суму 665 492,05 грн. та
акти приймання виконаних будівельних
робіт за вересень 2012 форми КБ-2в №1 та №2
(Т-2, а.с.1-11).

На підставі даних актів приймання
виконаних будівельних робіт позивачем
було виписано для Корпорації
«Укртрансбуд» податкові накладні від
31.07.2012 №37 на загальну суму 341 256,32 грн., у
т.ч. ПДВ 56 876,05 грн., від 31.08.2012 №12 на
загальну суму 728 570,11 грн., у т.ч. ПДВ 121
428,35 грн., від 28.09.2012 №10 на загальну суму
665 492,05 грн., у т.ч. ПДВ 110 915,34 грн. (Т-1,
а.с.12-14).

Розрахунки між сторонами
підтверджується банківськими
виписками, які наявні у матеріалах
справи за 29.08.2012 на суму 150 000 грн., за
31.08.2012 на суму 150 000 грн., за 10.09.2012 на суму
150 000 грн., за 12.09.2012 на суму 200 000 грн., за
25.09.2012 на суму 200 000 грн., за 12.02.2013 на суму
200 000 грн., за 13.02.2013 на суму 190 000 грн., за
14.02.2013 на суму 210 000 грн., за 18.02.2013 на суму
150 000 грн., за 26.02.2013 на суму 135 310,48 грн. (Т-2,
а.с.15-25).

Окрім того, позивачем долучено
фотокопії об'єкта: Будівництво
складського приміщення з дільницею
підготовки сировини і м. Обухів по вул.
Київська, 130 на якому виконувалися
будівельно-монтажні роботи, які
підтверджують будівництво складського
приміщення з дільницею підготовки
сировини і м. Обухів по вул. Київська, 130
(Т-1, а.с.107-112).

Стосовно доводів відповідача, що акти
приймання виконаних будівельних робіт,
підписані позивачем та Корпорацією
«Укртрансбуд» не відповідають ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та наказу Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 04.12.2009 №554 «Про
затвердження примірних форм первинних
документів з обліку в будівництві»,
оскільки у зазначених актах не
міститься дата їх складання, то суд їх
відхиляє, оскільки окремі недоліки в
оформленні первинних документів не
можуть самі по собі свідчити про
фіктивність господарських операцій та
ставити під сумнів юридичну силу
зазначених документів.

Разом з тим, зазначені акти приймання
виконаних будівельних робіт містять
печатки та підписи уповноважених осіб
позивача та Корпорації «Укртрансбуд»,
а тому у суду не виникає сумнівів щодо
юридичної сили вказаних актів. Окрім
того, відповідачем не наведено
будь-яких інших підстав, які б ставили
під сумнів достовірність та юридичну
силу зазначених актів. У зв'язку з чим,
суд вважає зазначені твердження
представника відповідача як
безпідставні.

Суд зазначає, що згідно ст. 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

При цьому, нормами Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI не
встановлено обов'язку покупця
сплачувати податок на додану вартість
до бюджету у разі несплати продавцем
товару або іншою особою суми податку на
додану вартість, отриманої від покупця
у складі ціни товару. Відповідно до
положень Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI сума податку на
додану вартість, включена до ціни
товару, є податковим зобов'язанням
продавця товару і саме продавці мають
сплачувати даний податок до бюджету.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

Тому, суд враховує, що позивач не може
нести відповідальність за дії чи
бездіяльність контрагента щодо
невідображення ним сум податків по
господарським операціям та/або
неподання звітності до податкового
органу. Це означає, що не виконання
контрагентом свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету тягне
відповідальність та негативні
наслідки щодо цієї особи, а тому сама по
собі несплата податку продавцем не
може бути підставою для відмови у праві
для платника податку на податковий
кредит за наявності факту здійснення
господарської операції.

На підставі вищевикладеного висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог п.п. 14.1.36 п.14.1, п.138.2, п.138.8
ст.138, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139 та п.185.1
ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.196.1.1 п.196.1
ст.196, п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, що
призвело до заниження податку на
прибуток та податку на додану вартість,
а також завищення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток є безпідставними.

Частиною 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини. Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основоположних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2,4,7
та 11 до Конвенції" (пункт 1) України
визнала обов'язковою юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції. Європейський
суд з прав людини розкриває принцип
верховенства права через формулювання
вимог, які він виводить з цього
принципу.

Так у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії"
(№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини
у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стануть надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

А тому з урахуванням встановлених у
судовому засіданні обставин справи,
суд приходить до висновку, що податкові
повідомлення-рішення від 23.05.2014 №
в частині збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 334 883 грн. основного платежу та 83
720,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
№ про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
96 509 грн. основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. є
протиправним та підлягають скасуванню.

З приводу визначення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1 200 000 грн., то
судом встановлено та враховано
наступне.

23.12.2013 року між позивачем (Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮТЕМ-ЗМК»
(Продавець) укладено договір
купівлі-продажу корпоративних прав (Т-1,
а.с.127).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що
Продавець зобов'язується в порядку та
на умовах, визначених у цьому Договорі
передати Покупцеві свої корпоративні
права у статутному капіталі Дочірнього
підприємства «ЮТЕМ-КРАН», що дорівнює
100% статутного капіталу, а Покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у цьому Договорі прийняти
та оплатити названі корпоративні
права.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за
відступлення корпоративних прав
Покупець зобов'язується сплатити
Продавцю 14 535 100 грн., тобто суму
грошових коштів, що дорівнює 100 %
статутного капіталу підприємства.

Матеріалами перевірки підтверджено, що
розрахунки за отримані корпоративні
права позивачем проведені через р/р
8741 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012
на рахунок ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК» р/р 8842 в
ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023 в загальній
сумі 594 500 грн.: в грудні 2013 в сумі 555 000
грн., в січні 2014 в сумі 39 500 грн.

В 2014 році проведено залік
заборгованості позивача перед ТОВ
«ЮТЕМ-ЗМК» в сумі 10 597 550,50 грн., в т.ч.
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог сумі 3 972 615,95 грн.

23.12.2013 між позивачем (Цедент) та ТОВ
«ЮТЕМ-ЗМК» укладено договір
відступлення права вимоги, відповідно
до якого Цедент передає (відступає)
Цесіонарію усі права вимоги до ТОВ
«ЮТЕМ-КРАНСЕРВІС» (Боржник) за
видатковими накладними в
зобов'язаннях, що виникли (виникнуть) на
підставі відповідних правочинів,
укладених між Цедентом і Боржником:
Договір 180 від 04.12.2013, видаткова
накладна ДНА-000174 від 04.12.2013 року, сума
боргу 202 661,31 грн. (п.1.1 Договору) (Т-1,
а.с.130).

В якості оплати прав вимог, отриманих
за договором, Цесіонарій
зобов'язується сплатити Цедентові 202
661,31 грн. (п.2.1 Договору).

Матеріалами перевірки також
встановлено, що в 2013 році ДП Обухівське
МУ ВАТ «ПТЕМ» мало грошове зобов'язання
перед позивачем в сумі 593 370,81 грн.

ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК» згідно протоколу зборів
засновників є правонаступником ДП
Обухівське МУ ВАТ «ПТЕМ», а тому стало
боржником у грошових зобов'язаннях з
оплати боргу перед позивачем.

В 2014 році позивач та ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК»
провели взаємозалік зустрічних
однорідних вимог на суму 593 370,81 грн.

Судом встановлено, що 25.12.2013 року між
позивачем (Продавець) та Дочірнім
підприємством «Прип'ятське монтажне
управління» Відкритого акціонерного
товариства «Південтеплоенергомонтаж»
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу корпоративних прав (Т-1,
а.с.128).

Пунктом 1.1 даного Договору передбачено,
що Продавець зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених у цьому
Договорі передати Покупцеві свої
корпоративні права у статутному
капіталі Дочірнього підприємства
«ЮТЕМ-КРАН», що дорівнює 100% статутного
капіталу, а Покупець зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених у
цьому Договорі прийняти та оплатити
названі корпоративні права.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за
відступлення корпоративних прав
Покупець зобов'язується сплатити
Продавцю 6 000 000 грн.

Згідно договору про відступлення права
вимоги від 20.01.2014, позивач (Цедент)
передає (відступає) ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК»
(Цесіонарію) усі права вимоги ДП
Прип'ятське МУ ВАТ «ПТЕМ» (Боржник) за
договором купівлі-продажу
корпоративних прав від 25.12.2013 в
зобов'язаннях, що виникли (виникнуть) на
підставі відповідних правочинів,
укладених між Цедентом і Боржником:
договір від 25.12.2013, сума боргу 6 000 000 грн.
(Т-1, а.с.129).

В якості оплати прав вимог, отриманих
за договором, Цесіонарій
зобов'язується сплатити Цедентові 6 000
000 грн.

Як вбачається з матеріалів перевірки,
станом на 28.02.2014 року по рах. 377
розрахунки з ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК» проведені в
повному обсязі.

З приводу встановлених обставин
справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України - об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

У відповідності до п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України - датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно з п.п.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового
кодексу України - не є об'єктом
оподаткування операції з випуску
(емісії), розміщення у будь-які форми
управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані) суб'єктами
підприємницької діяльності,
Національним банком України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери, корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах;
розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними
активами,фондами банківського
управління), відповідно до закону та
інших видів професійної діяльності на
фондовому ринку, які підлягають
ліцензуванню відповідно до закону.

Норми цього підпункту не
застосовуються до операцій з продажу
бланків дорожніх, банківських та
іменних чеків, цінних паперів,
розрахункових та платіжних документів,
пластикових (розрахункових) карток, а
також ювілейних і пам'ятних монет, які
реалізуються для нумізматичних цілей
та інших товарів/послуг, за які
стягується окрема плата у вигляді
фіксованої суми або відсотка.

Системний аналіз норм ст.ст. 185 та 196
Податкового кодексу України дає
підстави стверджувати, що не є об'єктом
оподаткування лише операції з випуску
(емісії) власних акцій та їх наступна
реалізація. В спірних правовідносинах
ДП ЗУМУ ВАТ «Південтеплоенергомонтаж»
не здійснювало випуску (емісії) власних
акцій, а здійснювало операції
купівлі-продажу корпоративних прав
Дочірнього підприємства «ЮТЕМ-КРАН».
Об'єктом договорів купівлі-продажу
виступали корпоративні права як товар,
а отже до спірних правовідносин слід
застосовувати положення ст. 185
Податкового кодексу України з
наступним визначення та сплатою сум
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
збільшення податковим органом для сум
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість в розмірі 1200000 грн. та
застосування штрафних санкцій.

З приводу збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 215 954,07 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями,
то суд вважає його правомірним з огляду
на таке.

З результатів перевірки вбачається, що
у податкових розрахунках форми 1-ДФ за 2
квартал 2013 та 1 квартал 2014 року у графі 2
«Податковий номер або серія та номер
паспорта» відображено паспортні дані
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
«НОМЕР_1» за ознакою доходу «157». Однак
на момент підписання акта перевірки
позивачем не пред'явлено паспорт ФОП
ОСОБА_5 із відміткою ДПІ про відмову від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків.

Позивачем на підтвердження
необґрунтованості вказаних висновків
було долучено до матеріалів справи
копію паспорті ОСОБА_5 з відміткою ДПІ
про відмову від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків, копію
свідоцтва про сплату єдиного податку
серії З №891136 та витяг з ЄДР про
реєстрацію ФОП (Т-1, а.с.131-140).

Проте, суд не бере до уваги зазначені
докази з огляду на таке.

Пунктом 44.6 ст.44 ПКУ визначено, що у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Згідно з п.44.7 ст.44 ПКУ у разі якщо
посадова особа контролюючого органу,
яка здійснює перевірку, відмовляється
з будь-яких причин від врахування
документів, наданих платником податків
під час проведення перевірки, платник
податків має право до закінчення
перевірки надіслати листом з
повідомленням про вручення та з описом
вкладеного або надати безпосередньо до
контролюючого органу, який призначив
проведення перевірки, копії таких
документів (засвідчені печаткою
платника податків (за наявності
печатки) та підписом платника податків
- фізичної особи або посадової особи
платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового
кодексу України - платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Враховуючи те, що позивачем до
закінчення перевірки та на дату
складання акта перевірки не було
надано податковому органу копію
паспорта ОСОБА_5, що підтверджує
відмову від прийняття реєстраційного
номера облікової картки платника
податків, а тому такі документи на
підставі ст.44. Податкового кодексу
України вважаються такими, що були
відсутніми у позивача на час складання
податкової звітності, а тому позивачу
було правомірно збільшено суму
податкового зобов'язання з ПДФО в
розмірі 1020 грн. штрафних санкцій.

Стосовно нарахування штрафних санкцій
в сумі 214 934,07 грн. по податку на доходи
фізичних осіб, то суд зазначає таке.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14,
п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.
«а» п.176.2 ст.176, п.п.168.1.1 та п.п.168.1.2,
п.п.168.1.5, п.п.168.1.6 ст.168 Податкового
кодексу України, а саме: результатами
перевірки встановлено порушення в
частині несвоєчасного перерахування
утриманого податку на доходи фізичних
осіб за травень-вересень 2013 року в сумі
286 578,76 грн.

Детальний опис вказаного порушення
наведений в таблиці на стор. 46-47 акта
перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України -
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч.1 та 2 ст.71 КАС України - кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України -
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно зі ст.86 КАС України - суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На переконання суду позивачем не
доведено суду своєчасного
перерахування до бюджету утриманого
податку на доходи фізичних осіб за
травень-вересень 2013 року в сумі 286 578,76
грн.

На спростування висновків податкового
органу позивачем не було долучено до
матеріалів справи будь-яких доказів,
які засвідчують факти своєчасного
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в сумі 286 578,76 грн.
за травень-вересень 2013 року, а тому суд
вважає, що в цій частині позовні вимоги
є недоведеними, а тому не підлягають до
задоволення.

Щодо винесення відповідачем спірного
рішення про застосування штрафних
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату суми єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) № від 23.05.2014, яким до
позивача застосовано штраф в сумі 26 692,42
грн., то суд вважає його правомірним з
огляду на таке.

У своїх обґрунтуваннях щодо
протиправності зазначеного рішення
позивач вказує, що Пенсійним фондом
України у м. Кузнецовськ уже
застосовувалася до позивача штрафна
санкція за несвоєчасну сплату єдиного
соціального внеску в сумі 26 338,95 грн. та
пеню в сумі 2280,91 грн. за несвоєчасну
сплату станом на 20.12.2011, 20.01.2012 та 20.05.2013
року, та яка сплачена позивачем в
повному обсязі.

Проте, проведеною перевіркою
встановлено, що позивачем було
порушено ч.1 ст.4, п.3 ч.4 ст.5, п.1 ч.2 ст.6, п.1
ч.1 ст.7, п.1 ч.8 ст.9, ч.11 ст.9, п.6 ч.11 ст.25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» в
частині несвоєчасної сплати сум
єдиного внеску одночасно з видачею сум
виплат, на які нараховується єдиний
внесок в загальній сумі 311 621,66 грн. за
листопад-грудень 2011, квітень, червень
2013 року.

Позивач вказує, що ним перерахування
єдиного внеску проводилось одночасно
із виплатою заробітної плати і в
розмірі пропорційно нарахованому на ці
виплати у звітних періодах. Остаточно
єдиний внесок було сплачено позивачем
на дату проведення перевірки
відповідачем, заборгованості по таким
виплатам немає. Таким чином, позивачем
тим самим підтверджено, що частину
несплаченого єдиного внеску було
сплачено на дату проведення перевірки.

Будь-яких доказів (платіжних доручень,
банківських виписок, карток рахунків,
бухгалтерських довідок), які б
підтверджували своєчасну сплату
єдиного внеску одночасно з виплатою
заробітної плати, копії рішення
Пенсійного фонду у м. Кузнецовськ про
застосування до позивача штрафних
санкцій в сумі 26 338,95 грн. позивачем суду
не представлено, а тому суд приходить
до висновку, що у відповідності до ч.1
ст.11, ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 та ст.86 КАС України
позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату суми єдиного внеску одночасно з
видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) № від 23.05.2014, яким до
позивача застосовано штраф в сумі 26 692,42
грн. є правомірним.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
тому адміністративний позов слід
задовольнити шляхом прийняття
постанови про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
23.05.2014 № в частині збільшення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 334 883 грн. основного
платежу та 83 720,75 грн. штрафних
(фінансових) санкцій; № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 96 509 грн.
основного платежу та 24 127,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 552 025 грн. В решті
позовних вимог адміністративний позов
до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №, № від 23.05.2014 та
№ в частині визначення
податкового зобов'язання на суму 334 884, 00
грн. - основного платежу та 83 720, 75 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача
Дочірнього підприємства
"Західно-Українське монтажне
управління" Відкритого акціонерного
товариства "Південтеплоенергомонтаж"
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 277, 70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.