Справа № 816/3462/14
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3462/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника позивача - Мацевича І.О.,

представника відповідача - Касумова
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2014 року позивач ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" (далі за текстом - позивач,
платник податків) звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької ОДПІ (далі за текстом -
відповідач, контролюючий орган) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 04
червня 2014 року № /1234 та № /1235.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що контролюючим органом
порушено права та законні інтереси
ПрАТ "Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" у сфері публічно-правових
відносин через безпідставне
донарахування грошового зобов'язання
зі сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток приватних
підприємств. Стверджував, що доводи
контролюючого органу про
документальну непідтвердженість
використання результатів
господарських операцій з ТОВ
"Петрус-Кондитер" та ТОВ "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" у
господарській діяльності позивача та,
як наслідок, заниження платником
податків ПДВ та податку на прибуток
спростовуються належним чином
оформленими податковою накладною та
первинними документами
бухгалтерського обліку. Наполягав на
тому, що господарські операції із
вказаними контрагентами мали реальний
характер, внаслідок чого в повному
обсязі відображені в бухгалтерському
та податковому обліках підприємства
позивача, а за їх наслідками ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" правомірно сформував податковий
кредит відповідного податкового
періоду та врахував під час обчислення
витрат, що включаються для визначення
об'єкта оподаткування.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги позовної
заяви, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, просив відмовити у його
задоволенні, посилаючись на
правомірність висновків акта
перевірки.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
наступних висновків.

Судом встановлено, що ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" () зареєстровано 24
травня 2000 року, підприємство перебуває
на податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ та є платником ПДВ.

У період з 19 березня 2014 року по 30 квітня
2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2012
року по 31 грудня 2013 року, за
результатами якої складено акт від 19
травня 2014 року № 1403/16-03-22-01-08/30941194 (т. І
а.с. 35-85).

Актом перевірки встановлено, що
періоді, охопленому перевіркою,
позивач (Замовник) мав господарські
взаємовідносини із ТОВ "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" () (Виконавець) на підставі
договорів про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 02 січня 2013 № 01 (т. І а.с. 165-167, 170-172) та
№ 02 ( т. І а.с. 170-172) та з ТОВ
"Петрус-Кондитер" на підставі договорів
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 03 грудня 2012 року № 03/12/12-1 та про
надання юридичних послуг від 03 грудня
2012 року № 03/12/12-ю.

За висновками відповідача позивач
безпідставно включив до складу свого
податкового кредиту суми ПДВ, сплачені
за результатом здійснення
вищевказаних господарських операцій,
та врахував їх при обчисленні витрат,
що враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, протягом перевіреного
періоду, з мотивів відсутності
розумних економічних причин та ділової
мети у проведенні господарських
операцій щодо надання
інформаційно-консультативних та
юридичних послуг вказаними
контрагентами, що на думку фахівця
Кременчуцької ОДПІ призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, на 353887,00
грн. та податку на прибуток приватних
підприємств на 338154,00 грн.

Так, згідно висновків акта перевірки
від 19 травня 2014 року № 1403/16-03-22-01-08/30941194
позивачем допущено порушення вимог:

- пунктів 138.2, 138.8, 138.10 статті 138,
підпунктів 139.1.5, 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток на 3381554 грн., в т.ч: за 2012 рік - на
20601,00 грн., за 2013 рік - на 317553,00 грн.;

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України,
результатом чого є заниження
підприємством податку на додану
вартість на 353887,00 грн., в т.ч., за грудень
2012 року - на 19620,00 грн., за лютий 2013 року -
на 30700,00 грн., за листопад 2013 року - на
166667,00 грн., за грудень 2013 року - на 136900,00
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 04 червня 2014 року винесено
податкові повідомлення-рішення:

- № /1234 (т. І а.с. 10), відповідно до
якого позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання зі сплати
податку на прибуток за основним
платежем на 338154,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) в
розмірі 84538,50 грн.

- № /1235, яким платнику податків
збільшено суму грошового зобов'язання
зі сплати ПДВ за основним платежем на
353887,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі
176943,00 грн.

Не погоджуючись із даними податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
звернувся до суду з вимогою про
визнання їх протиправними та
скасування.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
таких рішень, що встановлені частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у зв'язку з чим
перевіряє чи прийняті дані рішення: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямовано
ці рішення; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішень;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
та реалізації спірних правовідносин)
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Судом встановлено, що донарахування
спірного грошового зобов'язання зі
сплати податку на прибуток та ПДВ
контролюючий орган пов'язує з
наступними обставинами.

Так, перевіркою ПрАТ "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод" встановлено,
що підприємством до складу витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, та податкового кредиту
протягом перевіреного періоду
віднесено вартість
інформаційно-консультаційних та
юридичних послуг, фактичне отримання
яких, на переконання відповідача, не
підтверджено первинними документами
бухгалтерського обліку. Крім того,
вищевказані правочини здійснені ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" за відсутності ділової мети та
економічної обґрунтованості. За
висновком перевірки дане порушення
призвело до заниження позивачем
зобов'язання зі сплати податку на
прибуток на 338154,00 грн. та ПДВ на 353887,00
грн.

З вищенаведеними доводами
контролюючого органу суд погоджується,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи,
основними видами господарської
діяльності позивача згідно КВЕД є: 11.01 -
дистиляція, ректифікація та змішування
спиртних напоїв та 11.03 - виробництво
сидру та інших плодово-ягідних вин ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод". На виробництво алкогольних
напоїв позивач має Ліцензію
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації Серії АВ за №
577054 терміном дії з 15 червня 2011 року по 15
червня 2016 року, видану 15 червня 2011 року,
а також Ліцензію на право оптової
торгівлі алкогольними напоями - сидром
та перрі без додавання спирту Серії АГ
№ 152847 терміном дії з 02 листопада 2010
року по 02 листопада 2015 року, видану 31
грудня 2010 року; Ліцензію на право
оптової торгівлі алкогольними напоями,
крім сидру та перрі (без додавання
спирту) Серії АД № 067674 терміном дії з 22
листопада 2012 року по 22 листопада 2017
року, видану 23 жовтня 2012 року.

Судом встановлено, що в періоді,
охопленому перевіркою, позивач
перебував у господарських
правовідносинах з ТОВ "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор".

Так, 02 січня 2013 року між позивачем та
ТОВ "Золотоніський лікеро-горілчаний
завод "Златогор" укладено договір про
надання інформаційно-консультаційних
послуг № 01 та про надання
інформаційних послуг по технічному
забезпеченню № 02.

Згідно договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг №
01 від 02 січня 2013 року між ТОВ
"Золотоніський лікеро-горілчаний завод
"Златогор" (Виконавець) та ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" (Замовник), Замовник в порядку та
на умовах, визначених цим Договором,
дає завдання, а Виконавець
зобов'язується відповідно до завдання
Замовника надавати йому за плату
інформаційно-консультаційні послуги в
обсязі та на умовах, визначених цим
Договором.

Інформаційно-консультаційні послуги,
що передбачені цим договором, пов'язані
з реалізацією цілей Замовника у
господарській діяльності: підготовкою,
організацією і веденням діяльності,
направлені на отримання прибутку від
здійснення Замовником господарської
діяльності та надаються з метою
заниження підприємницького ризику в
процесі прийняття замовником
управлінських рішень у своїй
господарській діяльності.

Виконавець зобов'язується надавати
замовникові за його окремими
дорученнями
інформаційно-консультаційні послуги
протягом строку цього договору,
вказані у дорученнях замовника.

Строк цього договору закінчується 31
грудня 2013 року.

Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору.

Згідно договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг
по технічному забезпеченню № 02 від 02
січня 2013 року між ТОВ "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор"
(Виконавець) та ПрАТ "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод" (Замовник),
Замовник в порядку та на умовах,
визначених цим договором, дає завдання,
виконавець зобов'язується відповідно
до завдання замовника надавати йому за
плату інформаційно-консультаційні
послуги по технічному забезпеченню в
обсязі та на умовах, визначених цим
договором.

Інформаційно-консультаційні послуги,
що передбачені цим договором, пов'язані
з реалізацією цілей замовника у
господарській діяльності, належним
технічним забезпеченням виробництва,
підготовки, організації і ведення
діяльності, направленої на отримання
прибутку від здійснення замовником
господарської діяльності, та надаються
з метою розвитку та покращення
асортименту та якості продукції.

Виконавець зобов'язується надавати
замовникові за його окремими
дорученнями наступні
інформаційно-консультаційні послуги
протягом строку цього договору, що
включають в себе: надання роз'яснень
щодо забезпечення неперервності,
пропорційності і типовості
виробничого процесу; проведення
семінарів на тему: удосконалення форм
організації виробництва;
удосконалення організації праці і
виробництва у часі і простої;
консультування щодо визначення та
забезпечення оптимальної
спеціалізації підрозділів і робочих
місць; надання усних консультацій щодо
забезпечення необхідності
реконструкції та технічного
переозброєння виробництва; усна
консультація щодо покращення
асортименту і якості продукції; інші
інформаційно-консультаційні послуги у
сфері технічного забезпечення
виробничого процесу. Строк цього
договору закінчується 31 грудня 2013 року.

На підтвердження факту реального
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань за вищевказаними
договорами підписано акти
приймання-передачі наданих послуг (т. І
а.с. 127-128, 168-169), звіти до договорів (т. І
а.с. 174-245, т. ІІ а.с.1-68), виписані
податкові накладні (т. І а.с. 14-29).

Судом встановлено, що оплата
вищезазначених послуг Замовником не
здійснена.

Крім того, 03 грудня 2012 року між ПрАТ
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" та ТОВ "Петрус-Кондитер" укладено
договір про надання юридичних послуг №
03/12/12-ю та про надання
інформаційно-консультаційних послуг №
3/12/12-1.

Згідно договору № 03/12/12-ю від 03 грудня
2012 року про надання юридичних послуг
ПрАТ "Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" (надалі іменується "Замовник"), з
однієї сторони, та ТОВ "Петрус-Кондитер"
(надалі іменується - "Виконавець"), з
іншої сторони уклали договір про
надання юридичних послуг.

Замовник в порядку та на умовах,
визначених цим договором, дає завдання,
а виконавець зобов'язується відповідно
до завдання замовника надавати йому за
плату юридичні послуги в обсязі та на
умовах, визначених цим договором.

Під юридичними послугами, що надаються
виконавцем замовнику згідно умов
даного договору, сторони, керуючись
підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України,
розуміють послуги юридичного змісту,
направлені на забезпечення
господарської діяльності замовника,
підготовку персоналу замовника
спрямовану на ефективну організацію
ведення та реалізацію цілей
господарської діяльності, та надаються
з метою зниження підприємницького
ризику в процесі прийняття замовником
управлінських рішень.

Виконавець зобов'язується надавати
замовникові за його окремими усними
дорученнями, наступні юридичні послуги
протягом строку цього договору:

а) перевіряти відповідність вимогам
законодавства всіх локальних актів,
які видаються органами (підрозділами)
замовника, надавати допомогу замовнику
з підготовки та коректної о оформлення
зазначених актів;

б) брати участь у підготовці та
укладенні різного роду договорів між
замовником з іншими особами, надавати
замовнику допомогу із організації
контролю за виконанням цим договорів,
слідкувати за застосуванням
передбачених законодавством та
названими договорами санкцій по
відношенню до контрагентів замовника,
що не виконують взятих на себе
договірних зобов'язань, іншими
способами забезпечувати належну
договірну роботу замовника;

в) надавати допомогу з організації та
здійснення контролю за дотриманням
замовником встановленого чинним
законодавством порядку продажу та
приймання продукції та товарів за
кількісно і якісно, проводити
інструктаж працівників замовника, що
відають відправленням та прийманням
товарно-матеріальних цінностей, про
порядок оформлення цих операцій;

г) узагальнювати та аналізувати
результати розгляду судових й інших
справ за участю замовника, результати
розгляду претензій та практику
укладення та виконання договорів,
надавати замовнику пропозиції з
усунення виявлених недоліків;

д) надавати усні та письмові
консультації, правові висновки,
довідки з правових питань, що виникають
у діяльності замовника;

є) інформувати замовника про зміни в
законодавстві, організовувані спільно
з органами (підрозділами) замовника
вивчення керівними працівниками та
спеціалістами замовника нормативних
актів, що стосуються їх діяльності.

Строк цього договору закінчується 31
грудня 2013 року, але в будь-якому випадку
до повного завершення розрахунків між
сторонами.

Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору.

На підтвердження факту реального
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань за вищевказаним договором
позивачем надано акти
приймання-передачі наданих послуг (т. І
а.с. 89-92), звіт до договору (т. І а.с. 93-123),
податкові накладні (т. І а.с. 30-32).

Згідно договору № 03/12/12-1 від 03 грудня
2012 року (т. І а.с. 124-126) про надання
інформаційно-консультаційних послуг
ПрАТ "Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" (надалі іменується - "Замовник"), з
однієї сторони, та ТОВ "Петрус-Кондитер"
(надалі іменується - "Виконавець"), з
іншої сторони, уклали договір про
надання Інформаційно-консультаційних
послуг (надалі - договір) на
нижчевикладених умовах.

Замовник в порядку та на умовах,
визначених цим договором, дає завдання,
а виконавець зобов'язується відповідно
до завдання замовника надавати йому за
плату інформаційно-консультаційні
послуги в обсязі та на умовах,
визначених цим договором.

Під інформаційно-консультаційними
послугами, що надаються виконавцем
замовнику згідно умов даного договору,
Сторони, керуючись підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10 статті 138
Податкового кодексу України, розуміють
послуги консультаційного змісту,
направлені на забезпечення
господарської діяльності замовника,
шляхом оптимізації його витрат при
веденні господарської діяльності,
направленої на отримання прибутку від
здійснення Замовником господарської
діяльності, підготовку персоналу
Замовника, спрямовану на ефективну
організацію ведення та реалізацію
цілей господарської діяльності, та
надаються з метою зниження
підприємницького ризику в процесі
прийняття Замовником управлінських
рішень.

Виконавець зобов'язується надавати
замовникові за його окремими
дорученнями
інформаційно-консультаційні послуги
протягом строку дії цього договору,
вказані у дорученнях Замовника.

Строк цього договору закінчується 31
грудня 2013 року, але в будь-якому випадку
до повного завершення розрахунків між
сторонами.

Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору.

Судом встановлено, що оплата
вищезазначених послуг Замовником не
здійснена.

На підтвердження факту реального
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань за вищевказаним договором
позивачем надано акти
приймання-передачі наданих послуг (т. І
а.с. 127-129), звіт до договору (т. І а.с. 130-164),
податкові накладні (т. І а.с. 33-34).

Проаналізувавши вказані документи, суд
дійшов наступних висновків.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Крім того, пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 вказаної статті 198
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (в
редакції, чинній на момент виникнення
та реалізації спірних відносин)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів частини 2 статті
3 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Крім того, за змістом статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства, а первинний
документ визначено як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, первинні документи, перш за все,
мають розкривати зміст господарської
операції, а сама господарська операція
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
надані позивачем, на підтвердження
факту отримання від ТОВ "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" та
ТОВ "Петрус-Кондитер"
інформаційно-консультаційних та
юридичних послуг, копії актів
приймання-здачі наданих послуг не
містять конкретно визначених змісту та
обсягу господарської операції, що не
дає можливості пов'язати такі
документи з конкретною господарською
операцією.

Оплата вартості начебто придбаних
інформаційно-консультаційних та
юридичних послуг позивачем фактично не
проводилась, що не заперечувалось
представником позивача в судовому
засіданні.

Крім того, у долучених до матеріалів
справи документах не визначено
собівартість виконаних
інформаційно-консультаційних та
юридичних послуг, що виключає будь-яку
можливість визначити яким чином
формувалась вартість таких послуг
виконавцями. Відсутність наведених
відомостей, у свою чергу, унеможливлює
визначення розміру витрат, понесених
ТОВ "Золотоніський лікеро-горілчаний
завод "Златогор" та ТОВ
"Петрус-Кондитер" у зв'язку з ймовірним
наданням інформаційно-консультаційних
та юридичних послуг та підтвердження
економічної обґрунтованості вартості
таких послуг, виставленої до сплати
позивачу.

Крім того, в судовому засіданні
представником позивача не було надано
обґрунтування вартості наданих послуг
по договорам з вищевказаними
контрагентами.

Так само, у позивача відсутні
документи, що дали б змогу чітко
відстежити результат замовлених робіт
(послуг), а залучені до матеріалів
справи копії актів приймання-передачі
наданих послуг та звітів до
відповідних договорів мають загальний
характер та не містять відомостей про
конкретні результати наданих послуг.

Суд зазначає, що відповідно до положень
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності,
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку (які є формою здійснення
господарської діяльності), то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатися вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків. І лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

За приписами підпункту 14.1.231 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
відповідно до якого розумна економічна
причина (ділова мета) - причина, яка може
бути наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податків
на отримання позитивного економічного
ефекту. Із загального розуміння
характеру економічної діяльності
можна дійти висновку, що економічний
ефект - це приріст (збереження) активів
платника податків та/або їх вартості, а
так само створення умов для такого
приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у
Податковому кодексі України поняття
ділової мети випливає обов'язкова
наявність наміру платника податків
отримати відповідний економічний
ефект, тобто господарська операція (за
умови досягнення поставлених завдань)
має передбачати можливість приросту
або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена
розумними економічними причинами
(позбавлена ділової мети), то такі
операції не є вчиненими в межах
господарської діяльності, а відтак, їх
наслідки не можуть бути відображені в
податковому обліку.

Вивчивши подані сторонами первинні
документи та заслухавши пояснення їх
представників, суд не вбачає у спірних
відносинах видимих економічних причин
укладення позивачем договорів про
надання інформаційно-консультаційних
та юридичних послуг з його
контрагентами.

Враховуючи недоведеність фактичного
вчинення на користь позивача спірних
операцій з надання
інформаційно-консультаційних та
юридичних послуг, відсутність видимих
розумних економічних та
організаційно-адміністративних причин
для укладання договорів про надання
таких послуг, а також відсутність
чинників, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
витрат та податкового кредиту за
спірними операціями, зокрема, -
відсутність зв'язку витрат позивача за
вказаним договором з його
господарською діяльністю, суд,
керуючись внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на оцінці в сукупності
всіх доказів по справі, на встановлених
судом обставинах та вищенаведених
положеннях законодавства, дійшов
висновку про відсутність у позивача
правових підстав для формування витрат
та податкового кредиту за
вищезазначеними господарськими
операціями.

За таких обставин, суд вважає
правомірним висновок контролюючого
органа про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, наслідком
чого є заниження останнім зобов'язання
зі сплати податку на прибуток в розмірі
338154,00 грн. та ПДВ в розмірі 353887,00 грн.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про те, що спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
правомірно збільшено суму грошового
зобов'язання ПрАТ "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод" зі сплати
податку на прибуток на 422692,50 грн. (в т.ч.,
основний платіж - 338154,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції (штраф) 84538,50 грн.) та
з ПДВ на 530813,50 грн. (в т.ч., основний
платіж - 353887,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції (штраф) 176943,50 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, та застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

У даному випадку відповідач довів
суду, що він діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством України.

Приписами статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Абзацом 2 пункту 3 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір"
ставка судового збору за подання
позову майнового характеру визначена 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Таким чином, решта суми судового збору
підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
"Кременчуцький лікеро-горілчаний
завод" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод"
(ідентифікаційний код 30941194) на користь
Державного бюджету України (р/р:
4002, отримувач коштів: УДКСУ у м.
Полтаві Полтавської області, 22030001; Банк
отримувача: ГУДКСУ у Полтавській
області, МФО: 831019; Код ; Код
класифікації доходів бюджету: 22030001;
Призначення платежу: судовий збір, за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод", Полтавський
окружний адміністративний суд, ) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 4384 (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 18
вересня 2014 року.

Суддя
А.О. Чеснокова