Справа № 806/3910/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/3910/14

час прийняття: 10 год. 30 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А.І.,

за участю представника позивача
Жуковського Г.В.,

за участю представника відповідача
Плужнік К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства
"Крупозавод Озерянка" Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІПС" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.08.2014 р.
№,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 14.08.2014 р. №. В
обґрунтування своїх позовних вимог
Дочірнє підприємство "Крупозавод
Озерянка" Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІПС" (далі - позивач)
зазначало, що за результатами
позапланової виїзної перевірки
позивача за березень 2014 року складено
акт від 28.07.2014 року № 4835/22-02/31049994/0100. На
підставі акту відповідачем прийнято
податкове повідомлення - рішення від
14.08.2014 р. №, яким Підприємству
зменшено розмір від'ємного значення
податку на додану вартість у розмірі
28600 грн. Позивач вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення від
14.08.2014 р. № є протиправним,
оскільки висновки наведені в акті
перевірки щодо порушення
Підприємством п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.1, п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, не
ґрунтуються на вимогах закону. Так, під
час перевірки жодного факту порушення
оформлення податкових накладних та
розрахунків між позивачем та ПП "Фінн9"
виявлено не було. Податкова накладна
зареєстрована ПП "Фінн9" в Єдиному
реєстрі податкових накладних, що
підтверджується витягом № 4141527 на
запит від 04.08.2014 року та спростовує
доводи відповідача про їх
невідповідність вимогам, передбаченим
п. 201. 1 ст. 201 ПК України. Позивач вказує,
що ними було включено до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
рису, підтвердженні оригіналом
податкової накладної, оформленої
згідно вимог законодавства. Також
позивач зазначив, що вказані у акті
перевірки перевезення товару
здійснювались згідно умов договору
поставки №ДГ-0033 від 03.02.2014 року.
Підпунктом 2.1 пункту 2 вказаного
договору визначено, що ПП "Фінн9"
забезпечує наявність товару на базисі
поставки EXW - склад за вказівкою ПП
"Фінн9".

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити, на
підставі доводів викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити у задоволенні позовних вимог
з підстав викладених в письмових
запереченнях (116-118).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Встановлено, що з 16.07.2014 року по 22.07.2014
року головним державним ревізором -
інспектором відділу перевірок з
окремих питань управління податкового
аудиту Житомирської ОДПІ Гнап Л.В.
проведена позапланова виїзна
перевірка Дочірнього підприємства
"Крупозавод Озерянка" Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІПС" з
питань формування податкового кредиту
у березні 2014 року та взаємовідносин з
ПП "Фінн9" за період з 01.03.2014 по 31.03.2014
року.

За результатами перевірки складено акт
від 28.07.2014 року № 4835/22-02/31049994/0100.

У висновках акту перевірки
зафіксовано, що перевіркою встановлено
порушення ДП "Крупозавод Озерянка" ТОВ
""ІПС":

п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1,
п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
зменшення від'ємного значення податку
на додану вартість на загальну суму 28600
грн за березень 2014 року.

Суд, перевіряючи оспорюване податкове
повідомлення - рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, виходив із такого.

Підставою для висновку про зменшення
від'ємного значення з податку на додану
вартість на загальну суму 28600 грн за
березень 2014 року, на думку відповідача,
слугувало те, що у товарно-транспортній
накладній визначено місце знаходження
ПП "Фінн9" м. Чернігів, проте пункт
навантаження вказаний Херсонська
область с.Олексіївка. У графі "відпуск
за довіреністю вантажоодержувача" не
вказано номер, серію довіреності, коли
та ким видана, а також прізвище, посаду
особи, хто отримав товар.

Крім цього, існує невідповідність у
акті здачі-приймання робіт, а саме:
вказано маршрут "с.
Олексіївка-м.Житомир, проте пункт
розвантаження є Житомирський район с.
Озерянка.

Як наслідок цього, відповідачем
зроблено висновок, що наявність у
позивача податкової накладної за умови
встановлення факту нездійснення
господарської операції не є безумовною
підставою для віднесення, зазначеної у
цій накладній, суми до податкового
кредиту.

Судом встановлено, що позивач
займається закупівлею, очищенням та
реалізацією зернових культур.

Відповідно до договору поставки "ДГ-0033
від 03.02.2014 року укладеного між ПП "Фінн9"
(продавець) та ДП "Крупозавод Озерянка"
ТОВ "ІПС" (покупець) продавець
зобов'язується продати (поставити), а
покупець прийняти та оплатити товар
(а.с.30-31). Найменування, кількість, ціна і
загальна вартість Товару визначається
у відповідності з видатковими
накладними, які є невід'ємною частиною
даного договору. Підпунктом 2.1 пункту 2
вказаного договору визначено, що ПП
"Фінн9" забезпечує наявність товару на
базисі поставки EXW - склад за вказівкою
ПП "Фінн9".

На виконання умов договору ПП "Фінн9" 03
березня 2014 року виписало позивачу
видаткову накладну №РН-0427 від 03.03.2014
року (а.с.24), податкову накладну від
03.03.2014 року №427 на загальну суму 171600 грн,
в тому числі ПДВ 28600 грн (а.с.28).

Крупа рисова згідно
Товарно-транспортної накладної №163 тф
від 03.03.2014 року навантажувалась в
Херсонській області, Каланчатський р-н,
с. Олексіївка, однак, як вказує
відповідач, адреса вантажовідправника
визначена м. Чернігів, вул.
Інструментальна, буд.7-а (а.с.29).

Крім цього, до перевірки надавався акт
здачі-приймання робіт, в якому вказано
маршрут "с. Олексіївка-м.Житомир, проте
пункт розвантаження є Житомирський
район с. Озерянка.

Доказами здійснення позивачем
проплати за отриманий рис є платіжні
доручення: №273 від 06.03.2014 року (а.с.25) №271
від 05.03.2014 року (а.с.26), №12 від 12.03.2014 року
(а.с27).

Після придбання рису його було
реалізовано, що підтверджується
видатковими накладними, які містять в
матеріалах справи (а.с.33-42).

Податкова накладна отримана позивачем
від контрагента внесена ПП "Фінн9" до
Єдиного реєстру податкових накладних,
про що свідчить витяг з Єдиного реєстру
податкових накладних № 4141527 (а.с.32).

Представник позивача в судовому
засіданні наголошував, що ДП
"Крупозавод Озерянка" ТОВ "ІПС" включало
до податкового кредиту суму податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням рису, підтверджено
оригіналом податкової накладної,
оформленої згідно із вимогами
законодавства.

У свою чергу, акт перевірки жодних
зауважень щодо форми, змісту та
оформлення податкової накладної,
виписаної позивачу його контрагентом,
не містить.

Положеннями пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі -
Податковий кодекс України)
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді (пп. 14.1.179
п. 14.1 ст. 14 Податковий кодекс України).

Згідно із підпунктом "а" пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку на додану вартість з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України, датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Приписами пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України визначено,
що база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Податковий кредит, згідно із п. 14.1.181 ст.
14 Податкового кодексу України, - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, зокрема: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, що в даному випадку єдиними
та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару (робіт, послуг) їх вартості з
урахуванням податку на додану
вартість.

Як свідчать матеріали справи сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість за березень 2014 року в
розмірі 28600 грн. підтверджена
відповідною податковою накладною.

Судом не встановлено невідповідності
наданої податкової накладної
фактичним обставинам, отже факт
здійснення господарської операції у
перевіряємому періоді підтверджується
документально.

Представником відповідача той факт, що
податкова накладна, виписана
контрагентом позивача, відповідає
вимогам статті 201 Податкового кодексу
України та наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.11.2011 року за № 1333/20071,
не заперечувався та спростований не
був.

При цьому стосовно твердження
відповідача, що позивачем надано
неналежним чином документальне
підтвердження переміщення товарів в
просторі (невідповідність адреси
вантажовідправника та пункту доставки
товару), то слід вказати наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків. При
цьому будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Правилами ведення податкового обліку
не передбачено обов'язковості ведення
і зберігання товарно - транспортних
накладних на перевезення вантажів
автомобільним транспортом для
підтвердження обставин щодо
правомірності віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
платником в ціні придбаного товару.
Відтак, наявність помилок у оформленні
товарно - транспортних накладних не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції.

Крім того, правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні не
встановлюють правил податкового
обліку з формування кредиту по ПДВ, а
лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Судом встановлено, що в
товарно-транспортній накладній
вказано юридичну та фактичну адресу ПП
"Фінн9", а саме: м. Чернігів, вул.
Інструментальна буд-7-А, а товар, що
придбавався фактично знаходився та
навантажувався за адресою: Херсонська
область, Каланчатський р-н, с.
Олексіївка та доставлявся в с.
Озерянка, Житомирського району,
Житомирської області.

Крім цього, представник позивача в
судовому засіданні пояснив, що в акті
здачі-приймання робіт було допущено
помилку в частині зазначення маршруту
"с. Олексіївка-м. Житомир", оскільки
товар рпозвантажувався в с. Озерянка,
Житомирського району, Житомирської
області.

Як встановлено судом, усі наявні у
матеріалах справи документи дають
змогу визначити, які саме товари
поставлялись, за якою ціною, між яким
контрагентом та надано належні докази
реалізації придбаного рису.

Крім цього, позивачем надана довідка
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
15.08.2014 року №1953/22/37887047 "Про результати
документальної виїзної перевірки ПП
"Фінн9" з питань правомірності
формування податкової звітності з ПДВ
за березень 2014 року. З тексту вказаної
довідки вбачається, що податковий
орган не знайшов порушень при
формуванні контрагентом позивача
податкової звітності з ПДВ за березень
2014 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області правомірність прийняття
податкового повідомлення - рішення №
від 14.08.2014 року доведено не було.

З огляду на все викладене вище, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 14.08.2014 року є протиправним,
відтак його слід скасувати, а позовні
вимоги, - задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Адміністративний позов Дочірнього
підприємства "Крупозавод Озерянка"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІПС" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 14 серпня 2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Дочірнього підприємства
"Крупозавод Озерянка" Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІПС" () суму сплаченого судового
збору в розмірі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В.
Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 10
жовтня 2014 р.