Справа № 2а-1157/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Справа №
16268/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Коваленко О.М.,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
21.11.2011 року в справі за позовом
Сокальського районного центру
зайнятості Львівської області до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
виплачених коштів,

В С Т А Н О В И
В :

У серпні 2010 року Сокальський районний
центр зайнятості (далі Сокальський
РЦЗ), звернувся до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення безпідставно виплачених
коштів.

Позивач просив, враховуючи уточнення
до позовної заяви, стягнути з
відповідача суму виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг, в тому числі витрати
на професійну підготовку, в загальному
розмірі 7 976, 67 грн.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 21.11.2011 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Сокальського РЦЗ суму виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг, витрат на
професійну підготовку в розмірі 7 976, 67
грн.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить її
скасувати та відмовити в задоволенні
позову.

Посилається на те, що Сокальський РЦЗ
не оформляв наказ та не приймав рішення
про повернення коштів, з відповідним
рішенням чи наказом не ознайомлював
відповідача, тому відсутні підстави
для повернення коштів.

Також ОСОБА_2 зазначає, що в його діях
умислу на незаконне заволодіння
спірними коштами не було, оскільки він
забув, що працює за сумісництвом в СКС
«Скарбниця» у зв'язку з відсутністю
відповідного запису в трудовій книжці.

Крім того, 21.06.2012 року Сокальським РВ
ГУМВС України у Львівській області
винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи
стосовно ОСОБА_2 на підставі п.2 ст. 6 КПК
України за відсутністю в його діях
складу злочину.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта
та його представника, які апеляційну
скаргу підтримали, представника
позивача, яка просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 був
зареєстрований у державній службі
зайнятості на підставі відповідного
повідомлення, поданого ним на ім'я
директора Сокальського районного
центру зайнятості від 5.10.2010 року.

В даному повідомленні відповідач
вказав, що на момент звернення до
центру зайнятості не займається жодним
із видів діяльності, що визначені ч.3
ст.1 Закону України «Про зайнятість
населення».

На підставі ст.ст. 21, 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» відповідачу було надано
матеріальне забезпечення як
безробітній особі в загальному розмірі
10799,77 грн., що підтверджується довідкою
Сокальського РЦЗ від 10.08.2011 року.

Згідно довідки Львівського центру
професійно-технічної освіти державної
служби зайнятості від 22.08.2011 року
№124/01-11, на навчання безробітного
ОСОБА_2, який проходив курси підвищення
кваліфікації з 27.10.2010 року по 9.11.2010 року
за напрямом «Основи підприємницької
діяльності», було витрачено 72,84 грн.

Згідно акта розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 11.07.2011 року №28,
складеного головним спеціалістом
Сокальського районного центру
зайнятості за участю представника
Сокальської філії ВАТ АСК «Скарбниця»,
ОСОБА_2 в період з 15.04.2005 року по 30.11.2010
року працював на посаді страхового
агента ВАТ АСК «Скарбниця» - за
сумісництвом (основне місце роботи
ТзОВ «Дукат»).

Також встановлено, що відповідачем
добровільно було повернуто суму
отриманої допомоги по безробіттю у
розмірі 2895,94 грн., отриманої ним за
період з 12.10.2010року по 30.11.2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що ОСОБА_2 необґрунтовано отримав
матеріальне забезпечення від
Сокальського РЦЗ, оскільки в період
перебування на обліку в державній
службі зайнятості в статусі
безробітного, відповідач працював за
трудовим договором та отримував дохід.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення»,
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно ч. 4 ст. 2 цього ж Закону, у разі
відсутності підходящої роботи рішення
про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості за їх особистими
заявами з восьмого дня після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу.

Згідно ст.6 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття та
соціальні послуги мають застраховані
особи.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» видами забезпечення є
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» допомога по безробіттю
виплачується з 8 дня після реєстрації
застрахованої особи в установленому
порядку в державній службі зайнятості.

Судом першої інстанції встановлено, і
це не заперечується відповідачем, що в
період перебування на обліку в
державній службі зайнятості ОСОБА_2
працював за трудовим договором у ВАТ
АСК «Скарбниця». Про дану обставину
ОСОБА_2 не повідомляв Сокальський РЦЗ.

Згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до ч. 3 ст.36 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_2,
який перебував на обліку в позивача як
безробітний, хоча таким не являвся,
безпідставно отримав матеріальне
забезпечення на загальну суму 10799, 77
грн. та пройшов професійну підготовку
вартістю 72, 84 грн. Тому такі кошти
підлягають поверненню відповідачем.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 повернув 2895, 94
грн., тому в судовому порядку належить
стягнути 7976, 67 грн. (7903, 83 грн. + 72, 84 грн.
(витрати на професійну підготовку).

Посилання апелянта на відсутність
наказу та рішення позивача про
стягнення коштів не відповідають
обставинам справи, оскільки такий
наказ приймався позивачем та його
копія знаходиться в матеріалах справи
(а.с. 16).

Крім того, як видно зі змісту постанови
суду першої інстанції, відповідач
визнав позовні вимоги та просив суд
розстрочити йому сплату суми боргу
перед центром зайнятості.

Також необґрунтованими є посилання
апелянта на постанову Сокальського РВ
ГУМВС України у Львівській області від
21.06.2012 року про відмову в порушенні
кримінальної справи, оскільки даною
постановою встановлено, що
правовідносини, які виникли між ОСОБА_2
та Сокальським РЦЗ є
цивільно-правовими та можуть бути
вирішені в порядку цивільного
судочинства. Тобто, дана постанова
Сокальського РВ ГУМВС України у
Львівській області не спростовує того,
що ОСОБА_2 необґрунтовано отримував
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги від позивача.

Враховуючи вищевказане, суд першої
інстанції повно встановив обставини
справи, належно оцінив докази,
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та на законних підставах задовольнив
позов про стягнення з відповідача
коштів в сумі 7976, 67 грн., тому підстав
для скасування оскаржуваної постанови
колегія суддів не знаходить.

Доводи апелянта у зв'язку з
вищенаведеним не можуть бути підставою
для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Сокальського районного суду
Львівської області від 21.11.2011 року в
справі № 2а-1157/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський