Справа № 814/3935/13-а
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2013-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

01 листопада 2013 року
Справа № 814/3935/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Мельника О. М. розглянув в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомПриватної
виробничо-комерційної фірми "КАЛЬТАІР",
вул. Спаська, 43 (Миколаїв-30,а/с №53),
м.Миколаїв,54001

доДержавної податкової інспекції у
Центральному районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул.
Потьомкінська, 24/2, м.Миколаїв,54030

проскасування податкового
повідомлення - рішення від 21.06.2013р. №
, №000572230, В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.06.2013р. №, № ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
посилання акту на відсутність платника
податків за місцем реєстрації як
підстави для формування висновку акту
перевірки 21.12.2012р. №7210/224/36441206 у зв'язку
з цим про відсутність первинних
бухгалтерських та податкових
документів підприємства та
неможливості взагалі здійснення даним
підприємством господарської
діяльності, не ґрунтується на нормах
діючого законодавства України. Жодним
нормативним актом України не
передбачено право податкового органу
здійснювати нарахування грошового
зобов'язання платнику податків
(контрагенту-покупцю послуги) лише з
посиланням на результати (або
відсутність результатів) перевірок
його контрагента (постачальника
послуги) із своїми постачальниками.
Посилання на нікчемність правочинів не
відповідають нормам, які передбачені
ЦК України, ГК України, а також
відсутність судового рішення про
визнання недійсними укладених та
виконаних підприємством господарських
договорів, є підставами для визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.06.2013р. №, №.

Відповідач просив відмовити в
задоволенні позову, свої заперечення
виклав у письмовій формі. Вважає
висновки акту перевірки №7210/224/36441206
обґрунтованими, а прийняті на їх
підставі податкові
повідомлення-рішення від 21.06.2013р.
№, №-такими, що прийняті у
відповідності з діючим законодавством.

Суд вивчив правові позиції сторін,
дослідив та оцінив наявні в справі
докази в їх сукупності та встановив
наступне.

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва
на підставі пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ПВКФ
"Кальтаір" з питань дотримання вимог
цивільного, податкового та іншого
законодавства і правильності
врахування та сплати ПДВ та податку на
прибуток при проведенні господарських
операцій з ТОВ «Ферріт- Д», ПП «ATM», TOB
«ВК Віконні системи», TOB «Галактика М»,
ПП Екоскан Сервіс», ТОВ «Ангстрем
Континенталь», TOB «Дидактика», TOB
«Ліга», TOB Лігран», ТОВ « Матадор», ТОВ
«Ривс», ТОВ «Старт Д», ТОВ «Супутник»,
ПП «Транс- Атлантіка Сервіс», ТОВ
«Шоковіта», ПП «Мегіур», ТОВ «Техніка»
та контрагентами-покупцями за період з
01.01.2010 по 31.01.2013.

В результаті проведення перевірки
складено акт перевірки № 512/22-300/19299770
від 03.06.13р., на підставі якого були
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № від
21.06.2013р. яким визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 584492,00 грн., №
від 21.06.2013р. яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 206508,00 грн.

Як вбачається з заперечень відповідача
та змісту акту перевірки № 512/22-300/19299770
від 03.06.13р., Перевірку здійснено та Акт
складено, в тому числі, на підставі
постанови слідчого ОВС ГСУ ДПС України
Борисенко В.М. від 31.01.2013р. по
кримінальній справі №0000005.

Збільшення грошового зобов'язання
актом перевірки та рішенням №
здійснено з посиланням на порушення
позивачем вимог п. 198.3, п.198.6, п. 198, п.200.1
ст.200 Податкового кодексу України.

Нарахування ПДВ здійснено в сумі 107948,00
грн. за грудень 2011р. та в сумі 29 724,00 грн.
за травень 2012р. по операціях позивача з
ТОВ «Ферріт Д».

В обґрунтування здійсненного
нарахування ПДВ в сумі 137672,00 грн.
відповідач посилається на те, що
21.12.2012р. у зв'язку із встановленням
відсутності підприємства за
місцезнаходженням було складено акт
№7210/224/36441206 позапланової невиїзної
перевірки у зв'язку із встановленням
відсутності підприємства за
місцезнаходженням наведене обумовлює
відсутність первинних бухгалтерських
та податкових документів підприємства
у зв'язку з чим підприємство не мало
можливості здійснювати господарську
діяльність, зокрема з продажу товарів
(послуг) покупцям у 2011-2012 роках.

Суд не погоджується з твердженням
відповідача з огляду на таке.

Крім того, нормами п. 198.3 ст. 198 ПК
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, … та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів».

Відповідно до ст. 198 ПК України: «право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у
тому числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг,
що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
Податкового Кодексу, та складається
з сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 193.1
статті 193 Податкового кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням)
основних фондів (основних засобів, у
тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій у необоротні
капітальні активи), у тому числі при
їх імпорті, з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1. ст..200 ПК передбачено, що
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Висновок про те, що ТОВ «Ферріт Д» не
здійснювало господарську діяльність
спростовується дослідженими при
проведенні перевірки, що не
заперечується відповідачем,
документами: договором від 02.12.2011р.
№02-12-11, договором від 06.12.2011р.№06-12-11,
договором від 18.05.2012р. №18/05/12,
видатковими накладними, актами
здачі-прийняття робіт, податковими
накладними, товарна-транспортними
накладними, платіжними документами,
даними складського та бухгалтерського
обліку, витягом з журналу реєстрації
довіреностей, копією з відомості
приходу-розходу ТМЦ за грудень 2011 року,
травень 2012 року, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності та
відповідним відображенням результатів
правочинів в податковому обліку.

Податковий кодекс України та інші
положення законодавства України не
встановлюють та не передбачають
відповідальності платника податків за
дії інших платників, в тому числі
підприємств, установ, організацій, з
якими позивач взагалі не мав
господарських відносин.

Підтвердженням-цього є те, що висновки
вищенаведеного акту від 21.12.2012р.
№7210/224/36441206 ДПІ у Бабушкінському районі
спростовані судовим рішенням
(постанова від 08.05.2013р.
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в справі
№804/1263/13-а) прийнятим по результатах
звернення ТОВ «Ферріт-Д» до суду.

Вказане свідчить про те, що висновок
Акту про завищення ПВКФ «Кальтаір»
податкового кредиту з ПДВ в сумі 107948,00
грн. за грудень 2011р. та в сумі 29 724,00 грн.
за травень 2012р. по взаємовідносинах з
постачальником - ТОВ «Ферріт-Д не
обґрунтований належним чином та
суперечить вимогам діючого
законодавства України.

Враховуючи наявність у позивача всіх
необхідних бухгалтерських та
податкових документів по
взаємовідносинах з ТОВ «Ферріт-Д», в
тому числі належно оформлених
податкових накладних з ПДВ, по факту
виконання зобов'язань за правочинами
(сплатою вартості отриманого товарів
та послуг) позивач мав право на
включення до складу податкового
кредиту з ПДВ сум податку сплачених за
даними правочинами в складі ціни.

Крім того, акт перевірки не містить
даних щодо направлення до Державного
Реєстратора ніяких документів про
відсутність даної юридичної особи за
зареєстрованою адресою у зв'язку з чим
в Реєстрі відсутній запис щодо
внесення до ЄДРПОу інформації про
відсутність ТОВ «Ферріт Д» за
зареєстрованою адресою, навпаки є
наявний запис про знаходження
підприємства за адресою.

Згідно діючого , законодавства України
юридична особа (ст.80 ЦК України) набуває
цивільної дієздатності (ст.92 ЦК
України) з моменту державної
реєстрації (ст.58 ГК України) на умовах
та в порядку, передбаченому Законом
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців11 вимоги ст. 4 цього Закону
згідно яких під державною реєстрацією
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців розуміється засвідчення
факту створення або припинення
юридичної особи, засвідчення факту
набуття або позбавлення статусу
підприємця фізичною особою, а також
вчинення інших реєстраційних дій, які
передбачені Законом, шляхом внесення
відповідних записів до Єдиного
державного реєстру. Державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців проводиться
державним реєстратором за
місцезнаходженням юридичної особи або
за місцем проживання фізичної особи -
підприємця. Згідно ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців" -
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні.

Згідно п.6 ст. 39 вказаного Закону - датою
припинення юридичної особи є дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи.

Враховуючі наведені вимоги Закону
згідно яких відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін, відповідачем не
доведений факт відсутності ТОВ «Ферріт
Д» за адресою. Посилання акту на
відсутність платника податків за
місцем реєстрації як підстави для
формування висновку про порушення норм
податкового законодавства, у зв'язку з
цим про відсутність первинних
бухгалтерських та податкових
документів підприємства та
неможливості взагалі здійснення даним
підприємством господарської
діяльності не ґрунтується на нормах
діючого законодавства України.

Щодо спірного рішення № від 21.06.2013
р. судом встановлено наступне.

На підставі Акту позивачу рішенням
№ збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 584092,00 грн.

Нарахування зазначеної суми податку на
прибуток здійснено на підставі акту
перевірки від 05.03.2013р. №231/22-200/19299770 з
питань дотримання податкового
законодавства з податку на додану
вартість за наступні періоди: 4 квартал
2011р. - 57027,00 грн.; 1 квартал 2012р. - 39811,00 грн.;
2 квартал 2012р. -177043,00 грн.; З квартал 2012р. -
86974,00 грн.; 4квартал2012р.-117824,00 грн.

Підставою збільшення грошового
зобов'язання є, на думку відповідача,
порушення позивачем вимог пп.134.1.1 ст.134,
п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1 ст.139
Податкового кодексу України.

Питання складу витрат та порядку їх
визнання, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
податку на прибуток підприємств
регулюється ст. 138 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 138.2 вказаної статті
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«Матадор» в жовтні 2011р. - квітні 2012р.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивачем на підставі укладених
договорів від 19.10.2011р. №М/19/10/11, №М04/11/11
від 04.11.2011р., №20/04/12 від 20.04.2012р., №12/03/12
від 12.03.2012р. були отримані послуги по
технічному обслуговуванню тепловозів
а також придбані від даного
постачальника запасні частини для
тепловозів.

Вказане підтверджується актами здачі -
прийняття робіт №770 від 20.10.2011р., №1065
від 04.11.2011р., накладними №541 від 24.02.2012р.,
№542 від 09.02.2012р.№1403 від 12.03.2012р., №1404 від
28.03.2012р„2497 від 23.04.2012р„ податковими
накладними від 20.10.2011р. №283, від 04.11.2011р.
№209, від 24.02.2012р. №124, від 09.02.2012р. №125, від
12.03.2012р. №401, від 28.03.2012р. №402, від 23.04.2012р.
№479, товаро-транспортними накладними,
витягом з журналу реєстрації
довіреностей, копією з відомості
приходу-розходу ТМЦ, іншими наявними
документами, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності.

Результати господарських операції
знайшли відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства з дотриманням вимог
діючого законодавства України.

Крім того, висновок про порушення норм
податкового законодавства при
здійсненні господарської діяльності
між позивачем та ТОВ «Матадор»,
ґрунтується на висновках акту
невиїзної перевірки ТОВ «Матадор» від
21.12.2012р. №7200/224/31820299 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська. Даним актом
зазначено про те, що по результатах
виходу за юридичною адресою була
встановлена відсутність осіб
відповідальних за ведення
фінансово-господарської діяльності
даного підприємства, місцезнаходження
підприємства за період з моменту
реєстрації, встановити немає
можливості у зв'язку з чим дане
підприємство не мало можливості
здійснювати господарську діяльність.
Однак даний висновок не підкріплено
жодним посиланням на норму закону або
підзаконного акту.

Крім того, як вже зазначалось судом,
посилання акту на відсутність платника
податків за місцем реєстрації як
підстави для формування висновку про
порушення норм податкового
законодавства, у зв'язку з цим про
відсутність первинних бухгалтерських
та податкових документів підприємства
та неможливості взагалі здійснення
даним підприємством господарської
діяльності не ґрунтується на нормах
діючого законодавства України.

Крім того, податковий кодекс України та
інші положення законодавства України
не встановлюють та не передбачають
відповідальності платника податків за
дії інших платників, в тому числі
підприємств, установ, організацій, з
якими позивач взагалі не мав
господарських відносин.

Таким чином, висновок Акту щодо
порушення підприємством вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Матадор» в
жовтні 2011р. - квітні 2012р. не відповідає
діючому законодавству України.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП
«АТМ».

Як вбачається з матеріалів справи
висновок про порушення позивачем норм
пп.134.1.1 ст.134, п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1
ст.139 Податкового кодексу України,
ґрунтується на висновках акту
невиїзної перевірки ПП «АТМ» від
21.12.2012р. №7198/22-4/24606641 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська. Згідно якого, ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська не мало «можливості
встановити фактичне місцезнаходження
підприємства за період з моменту його
реєстрації.... та в ході проведення
перевірки.

Суд вже зазначав, що ця обставина сама
по собі не може бути підставою для
формування висновку про порушення норм
податкового законодавства, у зв'язку з
цим про відсутність первинних
бухгалтерських та податкових
документів підприємства та
неможливості взагалі здійснення даним
підприємством господарської
діяльності.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно укладених та виконаних
договорів з ПП «АТМ», а саме договорів:
від 24.09.2012р. №25/09/12, №22/10/12 від 22.10.2012р„
від 06.06.2012р. №06/06/12, від 16.07.2012р., №16/07/12
від 23.08.2012р. №23/08/12 Позивачем були
придбані в даного постачальника
запасні частини до тепловозів.

Вказане підтверджується накладними
№1108 від 06.06.2012р., №1109 від 26.06.2012р., №1669
від 25.07.2012р„ №1670 від 30.07.2012р„ №2417 від
23.08.2012р„ №3526 від 27.09.2012р., №4259 від
22.10.2012р.,податковими накладними від
06.06.2012р. №266, від 26.06.2012р. №267, від 25.07.2012р.
№271, від 30.07.2012р. №272, від 23.08.2012р. №317, від
27.09.2012р. №453, від 22.10.2012р. №356;
товаро-транспортними накладними,
витягом з журналу реєстрації
довіреностей, копією з відомості
приходу-розходу ТМЦ, іншими наявними
документами, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності.

Результати господарських операції
знайшли відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
Позивача.

Таким чином, висновок відповідача щодо
порушення Позивачем вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«АТМ» за червень - жовтні 2012р. не
відповідає діючому законодавству
України.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«РИВС»

Судом встановлено, що висновок про
порушення позивачем норм пп.134.1.1 ст.134,
п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1 ст.139
Податкового кодексу України,
ґрунтується на висновках акту
невиїзної перевірки ТОВ «РИВС» від
21.12.2012р. №7211/224/34914473 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська. Згідно даного акту
яким розглянувши питання
господарських відносин даного
підприємства з його постачальниками
здійснено висновок про те, що дане
підприємство не мало можливості
здійснювати господарську діяльність,
зокрема надавати послуги Позивачеві.

Суд звертає увагу на те, що жодним
нормативним актом України не
передбачено право податкового органу
здійснювати нарахування грошового
зобов'язання платнику податків
(контрагенту-покупцю послуги) лише з
посиланням на результати (або
відсутність результатів) перевірок
його контрагента (постачальника
послуги) із своїми постачальниками.

Я к вже зазначалось, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається , що
Позивачем з ТОВ «РИВС» були укладені
договори з технічного обслуговування
тепловозів : від 26.09.2012р. №26/09/12, від
16.08.2012р. № 16/08/12, від 21.09.2012р. №21/09/12.

В порядку виконання зобов'язань за
договорами - ТОВ «РИВС» як виконавцем
були надані послуги згідно умов
вказаних договорів.

Вказане підтверджується актами
виконаних робіт №б/н від 27.08.2012р., №б/н
від 16.08.2012р., №б/н від 21.09.2012р.,№б/н від
28.09.2012р., податковими накладними від
10.11.2012р. №387, від 16.08.2012р. №386, від 21.09.2012р.
№371, від 28.09.2012р. №372, витягом з журналу
реєстрації довіреностей, копією з
відомості приходу-розходу ТМЦ, сплатою
коштів за надані послуги іншими
наявними документами, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності.

Результати господарських операції
знайшли відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства з дотриманням вимог
діючого законодавства України.

Чинним законодавством України не
встановлено обов'язку покупця
сплачувати податки до бюджету, коли
такі податки не будуть сплачені
продавцем або іншою особою.

Якщо контрагент не виконує свого
зобов'язання по сплаті податків до
бюджету, то це тягне відповідальність з
негативними наслідками саме щодо цієї
особи.

На підставі наведеного, висновок
відповідача щодо порушення
підприємством-позивачем вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «РИВС» в
серпні-вересні 2012р. не відповідає
діючому законодавству України.

Враховуючи наведене та відсутність
підстав нікчемності зазначених
правочинів, які передбачені ЦК України,
ГК України, а також відсутність
судового рішення про визнання
недійсними укладених та виконаних
підприємством господарських договорів
також є неправомірним.

Зазначена обставина не є підставною
для позбавлення платника податку права
на податковий кредит та валові витрати
у разі, якщо останній мав усі
передбачені законом умови щодо
віднесення до складу податкового
кредиту та витрат та має всі
документальні підтвердження цього.

Крім того, перевірку позивача згідно
Акту призначено на підставі постанови
старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України
Борисенко В.М. від 31.03.2013р. в рамках
кримінального провадження №0000005
у зв'язку з чим Актом в якості підстави
проведення перевірки зазначено пп.78.1.11
п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 78.1.11. пункту 78.1 ст.78 ПК
України документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин:отримано
судове рішення суду (слідчого судці)
про призначення перевірки або
постанову органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

У відповідності до пункту 86.9 статті 86
ПК України - у разі якщо грошове
зобов'язання розраховується
контролюючим органом за результатами
перевірки, проведеної з обставин,
визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/ або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

На неприпустимість прийняття рішень
податковим органом у разі наявності
вищенаведених підстав вказано зокрема
у листі ДПС України від 31.07.2012р.
№20727/7/10-0217/2986.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Таким чином, прийняття відповідачем
рішень № від 21.06.2013р. яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в сумі
584492,00 грн., № від 21.06.2013р. яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 206508,00
грн., до отримання відповідного
судового рішення в рамках
кримінального провадження здійснено
відповідачем передчасно в порушення
наведених вимог Податкового кодексу
України, що є безумовною підставою для
скасування цих Рішень.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятих ним рішень, тому позов
підлягає задоволенню, а податкові
повідомлення-рішення № від
21.06.2013р. № від 21.06.2013р. -скасуванню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
21.06.2013р. №, № ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС.

Присудити з Державного бюджету України
шляхом безспірного списання із
рахунків Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(ідентифікаційний код 34034100) на користь
Приватної виробничо-комерційної фірми
"КАЛЬТАІР" (ідентифікаційний код 19299770)
судовий збір в сумі 2294,00 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.М. Мельник