Справа № 820/9658/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/7422/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Пилипчук Н. Г. Титенко М.
П. Котенко Ю. І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуБогодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову та ухвалуХарківського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013 року Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014 рокуу
справі№ 820/9658/13-аза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Крок плюс»доБогодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській
областіпроскасування податкових
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
у справі № 820/9658/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014 року,
позов задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Богодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 16.09.2013 року та № від
16.09.2013 року.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. ст. 7, 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі оскаржені судові
рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Фірма «Крок плюс» щодо
правомірності нарахування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Плюс-97» за
серпень 2012 року, з ПП «Спасатель плюс»
за листопад 2012 року, з ТОВ
«Будівельно-промислова фірма
Харківміськбуд» за березень 2012 року та
квітень 2012 року, в частині
правомірності нарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за серпень та листопад 2012 року
при подальшій реалізації фізичним
особам - підприємцям, щодо
правомірності нарахування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ «Плюс-97», з ПП
«Спасатель плюс», з ТОВ
«Будівельно-промислова фірма
Харківміськбуд» за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2012 року, в частині правомірності
нарахування доходів, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за період з 01.07.2012
року по 31.12.2012 року при подальшій
реалізації фізичним
особам-підприємцям складено акт №
75/220/35521547 від 29.08.2013 року, яким
зафіксовано порушення позивачем п. п.
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 581 671,00 грн., в т.ч. за березень 2012
року - 230,00 грн., за квітень 2012 року - 62,00
грн., за серпень 2012 року - 580 235,00 грн.; пп.
138.1.1 п. 138, п. п. 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим занижено податок на
прибуток в сумі 609 246,00 грн., в т.ч. за ІІІ
квартал 2012 року - 609 246,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 16.09.2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальному розмірі 727 089,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 581 671,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 145
418,00 грн.

- форми «Р» № від 16.09.2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 761 558,00 грн., в т.ч. за основним
платежем 609 246,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 152 312,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що висновки
контролюючого органу про порушення
позивачем приписів податкового
законодавства спростовуються
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Фактичною підставою для визначення
позивачу суми грошового зобов'язання
на підставі оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слугували висновки
податкового органу про завищення
підприємством витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
а також заниження податку на додану
вартість у зв'язку з придбанням
товарно-матеріальних цінностей у
контрагентів: ТОВ «Плюс-97», ПП
«Спасатель плюс» та ТОВ
«Будівельно-промислова фірма
Харківміськбуд».

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на виконання договору
поставки № 175 від 01.02.2012 року,
укладеного позивачем та ТОВ «Плюс 97»,
протягом серпня 2012 року останнім
передано у власність позивача товар
(вживаний одяг та взуття), про що
свідчать надані позивачем та долучені
до матеріалів справи копії видаткових
накладних.

На підтвердження факту оплати вартості
придбаного товару позивачем було
надано та долучено до матеріалів
справи копії платіжних доручень.

Транспортування придбаного товару не
здійснювалось, оскільки він
переміщувався в межах одного
складського приміщення, розташованого
за адресою: Харківська область,
Харківський район, смт. Васищево, вул.
Промислова, 11, про що ТОВ «Фірма «Крок
Плюс» повідомила відповідача листом №
36 від 20.08.2013 року.

Вказана обставина підтверджується
наданими позивачем копіями первинних
документів, а саме: договором суборенди
нежитлового приміщення № 01/01.02.12 від
01.02.2012 року та актом здачі-приймання від
01.02.2012 року, договором зберігання № 176
від 01.02.2012 року, актом прийому-передачі
майна, видатковою накладною від 01.02.2012
року, актом приймання-передачі майна
від 08.08.2012 року, видатковою накладною №
3 від 08.08.2012 року, актами
прийому-передачі майна та накладними
на повернення (із зберігання) № № 4-8.

ТОВ «Плюс 97» виписані та надані
позивачеві податкові накладні, які
включено до реєстру отриманих
податкових накладних у відповідності
до положень п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України.

На момент здійснення операцій та
виписки накладних згідно із свідоцтвом
№ 100239236 ТОВ «Плюс 97» було зареєстровано
платником податку на додану вартість.

В подальшому придбаний у ТОВ «Плюс 97»
товар був використаний позивачем у
власній господарській діяльності, а
саме: реалізований іншим суб'єктам
господарювання.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що отримання позивачем
замовлених у ТОВ
«Будівельно-промислова фірма
«Харківміськбуд» печаток
підтверджується видатковими та
податковим накладними.

Вартість отриманого товару повністю
оплачено позивачем відповідно до
платіжних доручень.

Придбаний у ТОВ «Будівельно-промислова
фірма «Харківміськбуд» товар
використаний позивачем у власній
господарській діяльності.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 21.11.2012 року позивачем
від ПП «Спасатель плюс» відповідно до
видаткової накладної № РН-2111-1 отримано
товар (комп'ютерні комплектуючі),
вартість якого сплачено покупцем, про
що свідчить надана позивачем копія
платіжного доручення № 1226 від 07.11.2012
року.

Продавцем було виписано позивачеві
податкову накладну № 16 від 07.11.2012 року,
яка у відповідності до приписів п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України
внесена до Єдиного реєстру податкових
накладних.

Придбаний позивачем у ПП «Спасатель
плюс» товар в подальшому було
реалізовано фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6

Посилання податкового органу на
відсутність товарно-транспортних
накладних обґрунтовано відхилено,
оскільки за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів з метою їх
використання у власній господарській
діяльності, зазначені обставини не
можуть бути єдиною підставою для
висновків про відсутність реальності
здійснення господарських операцій з
придбання товару.

Доводи відповідача в акті перевірки та
в апеляційній скарзі щодо
невідповідності основного виду
діяльності ТОВ «Будівельно-промислова
фірма «Харківміськбуд» та ПП
«Спасатель плюс» характеру
господарських відносин між ними та
позивачем по справі (поставка печаток,
комп'ютерних комплектуючих),
обґрунтовано відхилено судами першої
та апеляційної інстанцій, оскільки
види діяльності юридичної особи
зазначаються у графі «Види діяльності»
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відповідно до Національного
класифікатору України Класифікації
видів економічної діяльності ДК 009:2010,
прийнятих Наказом Держспоживстандарту
України від 11.10.2010 року № 457, відповідно
до змісту якого код виду діяльності не
створює прав чи обов'язків для
підприємств і організацій, не
спричинює жодних правових наслідків.

Отже, юридична особа не позбавлена
права здійснювати види діяльності, не
зазначені у Єдиному державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Оскільки судами встановлено, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких ним
задекларовано суму податкового
кредиту та валових витрат, а придбаний
позивачем товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності, і в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновку акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності фактичного виконання
спірних господарських операцій
викладеного не спростовують, а
зводяться до переоцінки обставин,
встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Богодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014 року
у справі № 820/9658/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Г. Пилипчук