Справа № 2а-3092/09/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м.
Київ К/9991/24311/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 17.02.2010 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2011 по
справі № 2а-3092/09/0670

за позовом Малого приватного
торговельно-виробничого підприємства
"Райдуга"

до Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулася до суду із
позовною заявою, у якій просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 10.12.2008 №
/0, № /0, від 08.12.2008 № /0 та
наступні в часі податкові
повідомлення-рішення, ухвалені у
порядку адміністративного оскарження
через дріб 1, 2, якими позивачеві
державним податковим органом
визначено податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток у сумі 29
799,00 грн., з податку на додану вартість
(далі - ПДВ) у сумі 31 554,00 грн. та з податку
з доходів фізичних осіб у сумі 1 011,69 грн.
за порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
Закону України "Про податок на додану
вартість" та Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названих Законів.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою суду
апеляційної інстанції, позовні вимоги
задоволено частково: податкові
повідомлення-рішення від 10.12.2008 №
/0, № /0, від 08.12.2008 № /0 та
наступні в часі податкові
повідомлення-рішення, ухвалені у
порядку адміністративного оскарження
через дріб 1, 2, скасовані в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 12 309,00 грн.
та фінансових санкцій - 4 923,00 грн., в
частині визначення податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 20 548,00 грн.
та фінансових санкцій - 10 274,00 грн., в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 292,33 грн. та
фінансових санкцій - 584,66 грн., в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями в
частині задоволення позовних вимог,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій в цій частині скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
,яким у позові відмовити.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові повідомлення -
рішення Державна податкова інспекція
прийняла на підставі акта від 25.11.2008 про
результати планової виїзної перевірки
Підприємства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2007 по
30.06.2008, за висновками якого позивачем
допущено порушення п. 4.2 ст. 4,
підпунктів 7.4.1, 7.4.4 ст. 7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 168/97-ВР), пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 19.2 ст.
19 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про
податок з доходів фізичних осіб" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 889-IV), п.
4.1 ст. 4, пп. 5.2. п. 5.2 ст. 5, п. 5.9 ст. 5, пп. 11.3.1
п. 11.3 ст. 11 Закону України від 28.12.1994 №
334/94-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємств" (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 334/94-ВР).

З позиції контролюючого органу
порушення позивачем положень Закону №
334/94-ВР полягало у заниженні валового
доходу шляхом невірного відображення
на кінець звітних періодів сум
отриманих попередніх оплат від
нерезидентів та завищення валових
витрат всього шляхом невірного
визначення убутку балансової вартості
запасів, віднесенні до витрат вартості
придбаних матеріальних цінностей, що
не використовувались у господарській
діяльності підприємства та заниженні
валових витрат на суму витрат
придбаних матеріалів від
постачальників, які документально не
підтверджені; порушення положень
Закону № 889-IV - у неутриманні та
неперерахуванні до бюджету у травні 2007
року податку з доходів фізичних осіб в
сумі 29223 грн. з додаткового
матеріального блага у вигляді суми
знижки з вартості нежитлового
приміщення, яке було реалізовано
підприємством фізичній особі по ціні
нижчій ніж експертна оцінка; порушення
положень Закону № 168/97-ВР - у заниженні
податкового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 21 036,00 грн. за рахунок
заниження бази оподаткування по
операції з реалізації основного засобу
першої групи (нежитлова будівля)
фізичній особі за ціною нижчою, ніж
експертна оцінка та не включення до
обсягу оподатковуваних операцій
поставку барної стійки, яка
використовується для невиробничих
потреб, а також завищення податкового
кредиту за наслідками придбання
матеріальних цінностей у ТОВ "Партнер"
та ПП ОСОБА_4, які не пов'язані з
виробничою діяльністю підприємства, а
також технологічної сировині у СФГ
"Вісана", який не є платником ПДВ.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині, суд першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що Підприємством у
жовтні 2007 року були отримані від ТОВ
"Партнер" ліжки з тумбами на загальну
суму 34 515,00 грн. та від ПП ОСОБА_4 стіл,
тумба, шафа на загальну суму 14720,83 грн.,
вартість яких була віднесена на
рахунок 152 "Придбання основних засобів"
та рахунок 153 "Придбання інших
необоротних активів" та до складу
валових витрат підприємством не
відносились. Вказані обставини
підтверджені дослідженими судом
відповідними первинними документами,
даними бухгалтерського обліку
Підприємства та даними розрахунків
валових витрат за У-й квартал 2007 року,
які надавались позивачем державному
податковому органу під час перевірки.
Таким чином суд дійшов висновку, що
визначені позивачу податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 12 309,00 грн. та фінансові санкції
у розмірі 4 923,00 грн. є безпідставними.
Також, не погоджуючись з висновками
державного податкового органу щодо
порушення п. 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР, суд
зазначив, що п. 4.1 ст. 4 вказаного Закону
передбачено, що база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). Судом встановлено, що
МПТВП "Райдуга" наряду з лісопильним
виробництвом, видами оптової торгівлі,
займався діяльністю готелю та кафе. В
серпні місяці 2007 року, позивач у зв'язку
з зазначеними видами своєї діяльності,
отримав від ПП ОСОБА_5 згідно накладної
№ 15 барну стійку, дверні блоки та
обналічку вартістю 53 505,00 грн. Барна
стійка рахувалась на основних засобах
МПТВП "Райдуга". У жовтні 2007 року
відповідно до договору оренди
нерухомого майна від 28.09.2007 № 2,
позивачем було передано ПП ОСОБА_6 в
строкове платне користування частину
готелю "Леон" площею 66.6 м.кв., за яку
підприємство отримувало дохід у формі
орендної плати. Згідно додаткового
узгодження № 6 від 02.11.2007 барна стійка
вартістю 53 505,00 грн. була передана в
оренду ПП ОСОБА_6, а орендна плата по їй
врахована в орендну плату по договору
оренди нерухомого майна від 28.09.2007 № 2,
по якому нараховується орендна плата
та податок на додану вартість. При
обстеженні орендованого приміщення
було встановлено, що вищевказана в
господарській діяльності ПП ОСОБА_6
використовувалась барна стійка.
Об'єктом оподаткування ПДВ у разі
надання майна в оперативну оренду не є
операція з його поставки орендареві, а
операція з надання послуг з оренди
цього самого майна. Згідно цього, при
оперативній оренді в момент передачі і
повернення об'єкту оренди не виникають
податкові зобов'язання по ПДВ. Під час
проведення планової документальної
перевірки платником надавались всі
договори оренди, а також додаткове
узгодження з ПП ОСОБА_6 При цьому в акті
документальної перевірки не зазначено,
що платник не надав відповідні
документи. Відповідно донарахування
податковим органом суми ПДВ в розмірі
10701,00 грн. з вартості барної стійки 53505,00
грн. є безпідставним.

Що стосується висновку податкового
органу щодо безпідставного віднесення
підприємством до складу податкового
кредиту суми ПДВ в загальному розмірі
9847,17 грн. з придбання у ТОВ "Партнер" та
ПП ОСОБА_4 ліжків з тумбами, стола, шафи,
придбання яких не пов'язані з
виробничою діяльністю підприємства,
суди обґрунтовано не погодились з
даним висновком з посиланням на пп. 7.4.1.
п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, згідно якого
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. 7.4.4. Якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту. 7.4.5. Не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами, Підприємством у
жовтні 2007 року до складу податкового
кредиту включені податкові накладні
отримані від ТОВ "Партнер" № 368 від
30.10.2007 року на загальну суму 41418,0 грн. в
тому числі сума ПДВ 6903,00 грн. (платіжне
доручення на сплату ПДВ №525 від 30.10.2007
на загальну суму 41418 грн., в тому числі
сума ПДВ 6903грн) на придбання ліжків з
тумбами та від ПП ОСОБА_4 від 31.10.2007 № 3
на загальну суму 17665 грн., в тому числі
сума ПДВ 2944,17 (платіжне доручення на
сплату ПДВ №477 від 12.10.2007 на загальну
суму 17665 грн., в тому числі сума ПДВ
2944,17грн) на придбання меблів (стіл,
тумба, шафа). Відповідні сплачені суми
ПДВ по розрахунках з постачальниками
Підприємством були включені до
заявленої суми бюджетного
відшкодування за листопад 2007 року. При
цьому судами встановлено, що дані меблі
придбані для використання саме у
господарській діяльності позивача, що
пов'язана з наданням послуг проживання
в готелі. Зазначені меблі
обліковуються на рахунках "Придбання
основних засобів" № 152, "Придбання інших
необоротних активів" № 153 до введення
їх в експлуатацію та використання в
господарській діяльності, але
знаходяться на складі Підприємства у
зв'язку з тим, що готель, який
обліковується в складі основних
засобів Підприємства, переданий
тимчасово в оренду.

Також встановлено, що позивачем був
сформований податковий кредит
відповідно до наданих податкових
накладних, які за змістом та формою
відповідають вимогам Закону. Таким
чином нарахування податку на додану
вартість в розмірі 9847 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 4923,50 грн.
є безпідставним.

Що стосується неутримання податку з
доходів фізичних осіб та не
перерахування його до бюджету з
продажу фізичній особі ОСОБА_7
нежитлового приміщення нижче ціни
оціночної вартості, суди, враховуючи
положення Закону № 889-IV, обґрунтовано
виходили з того, що сума знижки з ціни
(вартості) приміщення в розмірі 1948,18
грн. не є додатковим благом фізичної
особи, а відповідно до пп. "б" п.19.2 ст. 19
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" підприємство в даному
випадку не є податковим агентом.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 17.02.2010 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2011 по
справі № 2а-3092/09/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко