Справа № 820/15551/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 жовтня 2014 р.
№ 820/15551/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання
-Салацької Я.І.,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача -Юрасової
Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРЕТТА" про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів , звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРЕТТА", в якому
просить суд стягнути з ТОВ "Аретта"
(юридична адреса: 61054, м. Харків, вул.
Ак.Павлова, 120, ) на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1
під., 1 пов., к.16, ,
одержувач: рр 0003, МФО 851011, код
одержувача: 37999654, УДКСУ у Дзержинському
районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
3882 грн. та пені у розмірі 184,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до абз. 1 ст.19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", для
підприємств, установ, організацій у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік -
у кількості одного робочого місця.
Вказує, що статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено
обов'язок для підприємств, установ,
організацій у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, де
середньооблікова численність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
частиною першою статті 19 Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, був повідомлений
належним чином про час, дату та місце
розгляду справи, надав клопотання в
якому позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив їх задовольнити,
а також просив розгляд справи
проводити у відсутність представника
позивача, за наявними матеріалами у
справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
пославшись на те, що доводи,
викладеними в адміністративному
позові необґрунтовані, безпідставні та
такі, що не підлягають задоволенню,
оскільки відповідач вважає, що вжив
усіх заходів, передбачених
законодавством, спрямованих на
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання, а саме: створив робоче
місце, своєчасно інформував орган
державної влади про наявність
вакантного робочого місця для інваліда
та потребу у направленні йому центром
зайнятості інваліда для
працевлаштування, та працевлаштував
інваліда. Вважає, що заявлені вимоги
про стягнення суми адміністративного
господарських санкцій задоволенню не
підлягають.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З аналізу наведених положень Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
витікає, що підприємства зобов'язані не
лише створювати робочі місця для
інвалідів, а і повинні надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 218 ГК
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до приписів ст.18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частина 3 статті 18-1 Закону вказує, що
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Відповідно до п.2 "Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування",
затвердженого постановою КМ України N 70
від 31.01.2007р., інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19.12.2005 р.,
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Однак на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
інформувати про таку кількість
створених робочих місць органи
працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що на 01.01.2013р. згідно
штатного розкладу на ТОВ "Аретта"
працювала 1 людина. 01.03.2013р. у зв'язку з
збільшенням обсягу господарської
діяльності були прийняті на роботу 10
працівників, що підтверджується
наказаом № 4-К від 01.03.2014р. та поданим до
Харківського міського центру
зайнятості Звітом про найнятих
працівників за формою № 5-ПН станом на
02.03.2014р. Відповідно до ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" з
цього часу у відповідача виник
обов'язок виділити та створити робоче
місце для працевлаштування одного
працівника - інваліда. Таке робоче
місце було створено відповідачем, та до
Харківського міського центу
зайнятості 04.03.2013 року (вхідний № 1209)
наданий звіт про наявність вакансій за
формою 3-ПН , якими підприємство
інформувало орган державної служби
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Дана обставина підтверджується листом
Харківського міського центру
зайнятості від 23.09.2014 року №
ХМЦЗ-02-2585222/14.

16 березня 2013 року відповідно до наказу
№5-К від 16.03.2013р. на посаду контролера на
контрольно-пропускному пункті був
прийнятий ОСОБА_1, який відповідно до
наданої ним довідки МСЕК від 04.02.2013р. є
інвалідом третьої групи.

ОСОБА_1 був звільнений з займаної
підстави за його власним бажанням з
30.11.2013р. Від дати його звільнення і до
теперішнього часу на ТОВ «Аретта»
залишилось працювати 2 працівника.

За весь 2013 рік кількість штатних
працівників облікового складу не
перевищувала 25 чоловік, отже ТОВ
«Аретта» за вказаний період
забезпечило дотримання нормативу,
передбаченого ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що підприємство
відповідача відмовило у прийнятті на
роботу інвалідам, які були направлені
центром зайнятості, але вказані
відмови були здійснені в зв'язку з
зайнятості вакансії, в період
перебування на ній ОСОБА_1

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" та належне інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць на підприємстві
та потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 217 ГК України
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку із
виконанням відповідачем передбачених
законодавством заходів щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць, шляхом подання звіту за
формою № 3-ПН "Про наявність вакансій",
суд дійшов висновку про виконання
підприємством вимог Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів, та як наслідок,
безпідставності заявлених позовних
вимог про стягнення суми
адміністративного господарських
санкцій.

Таким чином суд приходить до висновку,
що заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими, а відтак не
підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 94 КАС України у справах,
в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа судові витрати з
відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРЕТТА" про
стягнення заборгованості залишити без
задоволення.

2. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення, у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

3. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова
виготовлена 06.10.2014 р.

Суддя
Рубан В.В.