Справа № 804/9530/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 р. Справа № 804/9530/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2014р. до суду надійшов даний
адміністративний позов, у якому
позивач просить:

визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення,
прийняті Дніпродзержинською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
Акту від 30.05.2014 року №
2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1;

податкове повідомлення - рішення №
від 26.06.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
загальному розмірі 1817508,00 грн., з яких
121172,00 грн. - основний платіж, 60586,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

податкове повідомлення - рішення №
від 26.06.2014 року, яким визначено
суму грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі - 1020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано
адміністративним позовом від 08.07.2014 р.

Представник позивача не заперечував
проти розгляду справи у письмовому
провадженні.

Представник відповідача в судове
засідання не зявився був повідомлений
належним чином не заперечував проти
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вищевказане, суд ухвалив
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом
були встановлені наступні обставини.

На підставі наказу Дніпродзержинської
ОДПІ ГУ України Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі за
текстом відповідач) від 27.05.2014р. за №619
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ФО-П
ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) (далі
за текстом позивач) головним державним
ревізором-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
юридичних осіб та доходів і зборів з
фізичних осіб управління доходів та
зборів з фізичних осіб - ОСОБА_3 була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ФО-П ОСОБА_2
(податковий номер НОМЕР_1) з питання
правомірності формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань по
взаємовідносинах з ТОВ «Торра Плюс»
() за період: лютий 2014
року.

Перевірка проводилась з 27.05.2014 року по
30.05.2014 року.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем було складено Акт від
30.05.2014 року №2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1 «Про
результати проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з
питання правомірності формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань по взаємовідносинах з ТОВ
«Торра Плюс» () за
період: лютий 2014 року».

Відповідно до висновків зроблених
відповідачем у вищезазначеному Акті в
ході перевірки встановлено порушення:
1. п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (із
змінами та доповненнями), в частині
безпідставного формування податкового
кредиту з ПДВ за лютий 2014 року в сумі 121
172,00ґрн.. по взаємовідносинам з ТОВ
«Торра Плюс» (),
донараховано податок на додану
вартість в сумі 121172,00грн. 2. п. 44.1, п.44.6
ст.44, п.п.16.1.5 п.16.1 ст. 16, з урахуванням
п.85.2 ст.85.2 Податкового кодексу України,
в частині ненадання до перевірки
документів у повному обсязі.

Не погоджуючись з висновками, фактами
та даними, викладеними у цьому Акті,
Позивач на адресу Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області подав Апеляційну скаргу від
16.06.2014р. за №1246 з проханням визнати
неправомірними дії Відповідача щодо
викладення в Акті від 30.05.2014року
№2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1 висновків про
«нереальність» проведення
господарських операцій між ФО-П ОСОБА_2
та контрагентом ТОВ «Торра Плюс» та
відсутність первинних документів
навіть на здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб за перевіряє мий
період та скасувати Акт від 30.05.2014року
№2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1.

Однак, відповідачем, була надіслана
листом від 20.06.2014р. відповідь за № 13845/04-
03-17-01-17, якою апеляційна скарга залишена
без задоволення.

Таким чином, податковий орган вирішив,
що висновки в акті від 30.05.2014 року
№2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1 про порушення ч.5
ст. 203, ст.228 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ФО-П ОСОБА_2 при
придбанні та наступному продажу
товарів (послуг), «нереальність»
проведення господарських операцій між
ФО-П ОСОБА_2 з
контрагентом-постачальником ТОВ
«Торра Плюс», порушення п. 180.1 ст.Ю, п. 185.1
ст.185, п. 186.1 ст.186, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188,
п.198.2, ПІ98.3 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість за лютий 2014 року в сумі
121172,00грн. є правомірними, викладені з
урахуванням вимог чинного
законодавства та відповідають
дійсності.

На підставі вказаного акту перевірки
від 30.05.2014 року №2538/248/04-03-17-01- 28/НОМЕР_1
відповідачем 26 червня 2014 року було
прийняті податкові повідомлення -
рішення, якими встановлені порушення, а
саме: №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
загальному розмірі 181758,00грн., з яких
121172,00грн. - основний платіж, 60586,00грн. -
штрафні (фінансові) санкції (штрафи);
№, яким визначено суму грошового
зобов'язання за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у розмірі -
1020,00грн.;

Позивач вважає, що акт перевірки від
30.05.2014року за №2538/248/04-03-17-01- 28/НОМЕР_1
відповідачем складений безпідставно
та протиправно, необгрунтовано, з
порушенням податкового та цивільного
законодавства, а викладені в ньому
висновки порушують права та законні
інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Також, судом були досліджені
письмові докази, а саме: копія виписки
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
копія свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи, копія
довідки про взяття на облік платника
податків, копія наказу про призначення
на посаду директора, копія свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість, копія акту від
30.05.2014 року №2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1, копія
наказу від 27.05.2-14р., №619, копія
апеляційної скарги до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 16.06.2014р.
№ 1246, копія листа від 20.06.2014р.
№13845/04-03-17-01-17, копія податкового
повідомлення - рішення від 26.06.2014р.
№, копія податкового
повідомлення - рішення від 26.06.2014р. №
, копія договору про надання
транспортних послуг від 20.01.2014 року, №
21, копія договору оренди нежитлового
приміщення від 01.07.2013 року № 010713, копія
акту прийому - передачи приміщень до
договору оренди нежитлового
приміщення від 01.07.2013 року № 010713, копія
товарно - транспортних накладних
виданих покупцям за період лютий 2014
року, копія свідоцтва реєстрації
транспортного засобу, актів здачі -
прийняття робіт (надання послуг) за
лютий 2014 року, копія податкових
накладних отриманих від ТОВ «Торра
Плюс» за лютий 2014 року.

Думку відповідача така, що
правочини між контрагентом «Торра
Плюс» та ФО-П ОСОБА_2 здійснені без мети
настання реальних наслідків. Отже,
зазначені правочини відповідно до ч.5
ст.203, ст.228 Цивільного кодексу України є
нереальними, і в силу ЦК України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю;

ТОВ «Торра Плюс» здійснювало
діяльність спрямовану на надання
податкової вигоди для третіх осіб з
метою штучного формування податкового
кредиту, а саме: на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди при «ймовірному» продажу
товарів (надання послуг). Крім того,
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товарів (послуг) у підприємств -
постачальників та по операціях з
продажу цих товарів (послуг)
підприємствам - покупцям, в розуміння
ст. 185, ст. 186,ст. 187, ст. 188, ст. 198
Податкового кодексу України.

На підставі вищевикладеного
Відповідачем зроблено висновок щодо
факту «нереальності» здійснення
господарської діяльності між
позивачем та контрагентом -
постачальником ТОВ «Торра Плюс», в
результаті чого донараховано податок
на додану вартість за лютий 2014 року в
сумі 121172,00грн.

Також, податковим органом зроблено
висновок щодо «нереальності»
проведення господарських операцій між
позивачем та контрагентами,
відсутність первинних документів та
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди для третіх
осіб.

Правочини які укладалися та
виконувалися Позивачем зі своїми
контрагентами носять виключно
реальний характер, безпосередньо
пов'язані з його господарською
діяльністю у повному обсязі
підтверджені належно складеними
відповідно до діючого законодавства
України первинними документами,
документами бухгалтерського обліку,
документами податкового обліку і
жодного судового рішення щодо визнання
недійсності цих правочинів, або
сумніву щодо підробки складених при їх
реалізації документів, або внесення в
них неправдивих даних не існує.

Підставою для цього є те, що жоден факт
на який посилається відповідач у Акті
перевірки від 30.05.2014р. за
№2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1, - не був ніяким
чином перевірений, а наданий до
перевірки обсяг господарської,
бухгалтерської та податкової
документації та наведене в цих
документах відображення господарської
діяльності Позивача жодним чином не
спростовано.

Суд вважає висновки відповідача
безпідставними такі, які ґрунтуються
на припущеннях без аналізу фактичних
правовідносин між позивачем та його
контрагентів, без надання належної
оцінки тим документам, що були надані
позивачем в підтвердження здійснення
фінансово - господарських операцій з
контрагентами, свідчить також те, що до
проведення перевірки та, відповідно,
складання акту, позивачем на запити
Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області були
надані всі необхідні документи та
пояснення за перевіряємий період, а
саме: акти виконання робіт(послуг)
відповідно до договору про надання
транспортних послуг між ФО-П ОСОБА_2 та
ТОВ «Торра Плюс»; товарно-транспортні
накладні отримані від постачальника;
видаткові та податкові накладні надані
покупцям; товарно-транспортні накладні
надані покупцям; договори постачання
та надання транспортних послуг між ФО-П
ОСОБА_2 та контрагентами; банківські
виписки, платіжні доручення; та інші
первинні документи
фінансово-господарської діяльності
позивача.

Щодо запиту від 14.05.2014р. №10494/04-03-17-01-17
«Про надання документів», на який
посилається відповідач, він не
відноситься до перевіряє мого періоду:
лютий 2014 року.

Водночас, як вбачається із змісту акту
від 30.05.2014року №2538/248/04-03-17-01- 28/НОМЕР_1
посадових осіб відповідача жодним
чином не цікавили документи, які
беззаперечно підтверджували
реальність господарських
взаємовідносин позивача з
вищенаведеними контрагентами. Тобто,
фактично відповідачем ці документи не
розглядалися та не приймалися до уваги,
а всі висновки щодо нібито виявлених
порушень податкового законодавства
були зроблені на підставі вищевказаних
висновків ТОВ Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області та акту
Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області від
27.05.2014р. № 2501/88/04-03-22-03-09/38850335.

Відповідно документів які були наданні
до матеріалів справи встановлено, що
кожною зі сторін були вчинені дії,
спрямовані на виконання умов
договорів, що свідчить про досягнення
згоди з усіх істотних умов, які є
необхідними для даних типів договорів,
а надані документальні докази свідчать
про те, що оспорюванні договори
виконані всіма сторонами, тобто є
реальними та товарними угодами. До того
ж, за господарськими операціями з
контрагентами були проведені
розрахунки, що також доводить
реальність здійснених операцій і жодна
із сторін не заперечувала їх факту
здійснення послуг в момент вчинення
цих операцій.

З огляду на вищезазначене, Позивач
вважає, що висновки податкового органу
викладені ним у Акті від 30.05.2014року
№2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1,
необґрунтованими та документально не
підтвердженими, такими, що ґрунтуються
на припущеннях та довільному
трактуванні норм діючого
законодавства та зробленими без
надання належної оцінки тим
документам, що були надані Позивачем в
підтвердження здійснення
фінансово-господарських операцій з
контрагентом, оскільки фактичні
обставини свідчать про реальність
(товарність та грошовість)
господарських відносин з
контрагентами за лютий 2014 року та
господарських операцій за ними, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.
Розрахунки між сторонами проведені в
повному обсязі у березні, квітні 2014р.
Крім того:

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Стаття 203 ч.5 ЦК України передбачає, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Таким чином, в системному аналізі цих
норм для визнання правочину нікчемним
повинні бути наступні умови: 1.
Наявність самого правочину. 2.
Відсутність у сторони (сторін) в момент
вчинення правочину спрямування на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені. 3. Наявність умислу
на вчинення такого правочину.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктивності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
згідно якої правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності: правочини
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження, об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна: правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Таким чином, визнання безпідставним
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
та встановлення факту завищення
податкових зобов'язань по нікчемному
правочину, нікчемність якого вказана
виключно в акті перевірки, є
неправомірним.

Суд вважає, що нікчемність правочину
має бути встановлена виключно законом,
а не актом перевірки, незважаючи на те,
які факти в цьому акті відображені.
Висновки акту перевірки, у будь-якому
разі, є суто суб'єктивною думкою
державних податкових
ревізор-інспекторів, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладених обставин та приймаючи
до уваги норми діючого податкового
законодавства, позивач вважає, що мав
усі визначені чинним законодавством
підстави для формування податкового
кредиту з урахуванням сум податку на
додану вартість, які були сплачені
підприємцем протягом перевіряємого
періоду у вартості отриманих від
контрагента послуг, оскільки у
позивача були наявні всі необхідні
первинні документи, які засвідчують
наявність певних юридичних фактів, які
у свою чергу надають йому право на
формування податкового кредиту
певного звітного періоду з урахуванням
сум податку на додану вартість,
сплачених у вартості товарів (послуг),
які було отримано від своїх
контрагентів, що свідчить про те, що
висновки Відповідача щодо, ненадання
до перевірки документів в повному
обсязі та безпідставного формування
податкового кредиту з ПДВ за лютий 2014
року в сумі 121 172,00грн. по
взаємовідносинам із ТОВ «Торра Плюс», в
результаті чого донараховано податок
на додану вартість в сумі 121 172.00грн., - є
безпідставними, а тому є
безпідставними і прийняті
Відповідачем оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 26.06.2014р. за
№ та за №.

У зв'язку з вище наведеним суд вважає,
що висновки відповідача в акті
перевірки не обґрунтовані та не
відповідають дійсності.

Виходячи з вищевикладеного, суд
доходить висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню, цілком правомірними та
відповідають чинному законодавству, і
позивачем було доведено їх
правомірність.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення,
прийняті Дніпродзержинською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
Акту від 30.05.2014 року №
2538/248/04-03-17-01-28/НОМЕР_1, податкове
повідомлення - рішення № від
26.06.2014 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
загальному розмірі 1817508,00 грн., з яких
121172,00 грн. - основний платіж, 60586,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (штрафи),
податкове повідомлення - рішення №
від 26.06.2014 року, яким визначено
суму грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі - 1020,00 грн.

Присудити на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України у сумі 365
(триста шістдесят п'ять гривень) грн.56
коп.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.П.
Павловський