Справа № 758/13303/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: -
Степанюка А.Г.,

суддів: -
Василенка Я.М., Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Подільського районного суду м. Києва
від 22 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії, стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 (далі - Позивач,
ОСОБА_4.) звернувся до Подільського
районного суду м. Києва з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва (далі -
Відповідач, Управління) в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив: визнати протиправними та
злочинними дії Відповідача при
здійсненні повноважень; притягнути до
кримінальної відповідальності
начальника Управління та його
заступників; зобов'язання Відповідача
призначити довічно державну пенсію,
яка не може бути нижчою 10 мінімальних
пенсій за віком; зобов'язати Управління
призначити довічно додаткову пенсію,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком з її
постійним підвищенням відповідно до
індексу інфляції згідно ст. ст. 50, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та підвищення до пенсії у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком згідно ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» з 08.02.2011 року;
зобов'язати Відповідача призначити
основну державну пенсію згідно ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі не менше 10
мінімальних пенсій за віком з 20.10.2009
року; стягнути з Управління моральну
шкоду у розмірі 200 мінімальних пенсій
за віком.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 22.07.2014 року у
задоволенні позову відмовлено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що до
повноважень адміністративного суду не
входить питання про притягнення до
кримінальної відповідальності
посадових осіб органів державної
влади, а вимоги щодо призначення
Позивачу державної та додаткової
пенсії, а також підвищення до пенсії,
вже були предметом розгляду в інших
справах, по яких набрали законної сили
судові рішення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі. При цьому посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та віднесений до категорії 1, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією посвідчення, та отримує
пенсію у Відповідача та доплату за
шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Закон).

Зі змісту наявних в матеріалах справи
доказів випливає, що Позивачу
встановлена перша група інвалідності,
яка пов'язана з наслідками ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС.

У серпні 2013 року Позивач звернувся до
Управління із заявою, в якій просив
невідкладно здійснити призначення,
перерахунок та видачу довідки про
фактичну заборгованість згідно
рішення суду. Листом від 23.08.2013 року
№172/Р-51/4 Відповідач повідомив ОСОБА_4
про розмір пенсії та зазначив, що у
зв'язку з відсутністю фінансування з
Державного бюджету України виплата
призначених та нарахований і
перерахований пенсій згідно рішення
суду не здійснюється.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2014 року у справі №758/6514/13-а
частково задоволено апеляційну скаргу
УПФ України у Подільському районі -
скасовано постанову Подільського
районного суду м. Києва від 21.11.2013 року
та ухвалено нову, якою позовні вимоги
ОСОБА_4 до Управління задоволено
частково - визнано протиправними дії
Відповідача щодо перерахунку та
виплати ОСОБА_4 основної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах,
менших ніж передбачено ст. ст. 50, 54
Закону, та зобов'язано Управління
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 основної пенсії по інвалідності
у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону за періоди з 05.11.2006
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
22.07.2011 року з урахуванням проведених
виплат.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.2013 року у справі №758/7100/13-а за
позовом ОСОБА_4 до Управління про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії на
підставі ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» задоволено
апеляційну скаргу Управління,
скасовано постанову Подільського
районного суду м. Києва від 06.09.2013 року
та відмовлено у задоволенні позову у
повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 6, 72, 105 КАС України, прийшов до
висновку, що, по-перше, питання про
притягнення осіб до кримінальної
відповідальності не належить до
компетенції адміністративного суду,
по-друге, питання про призначення,
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсії у відповідності до
ст. ст. 50, 54 Закону, а також призначення
підвищення до пенсії у розмірі 3-ьох
мінімальних пенсій за віком у
відповідності до ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», вже були
предметом розгляду інших справ, по яких
набрали законної судові рішення.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Як вірно зауважив Подільський районний
суд м. Києва, аналіз приписів ст. 105 КАС
України дає підстави для однозначного
висновку про відсутність в
адміністративного суду повноважень
про вирішення питання щодо притягнення
особи до кримінальної
відповідальності. При цьому суд першої
інстанції обґрунтовано наголосив на
тому, що такий спосіб захисту у межах
правового поля адміністративного
процесу не є вірним.

Надаючи оцінку твердженням суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог в частині призначення,
перерахунку та виплату державної та
додаткової пенсії, а також доплати до
пенсії, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

У відповідності до статті 49 Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до І категорії, які є
інвалідами І групи призначається у
розмірі 100 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону, розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, визначені для інвалідів І
групи в розмірі не менше 10 мінімальних
пенсій за віком.

Однак, Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», який набрав
чинності 19 червня 2011 року, доповнено
прикінцеві положення пунктом 4, згідно
якого в 2011 році норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини
третьої статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову №745, яка набрала чинності
23.07.2011 року.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» установлено, що у 2012 році
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

На виконання Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову №1210, яка набрала чинності
01.01.2012 року.

Конституційний Суд України, у рішенні
№20-рп/2011 від 26.12.2011 року, дійшов
висновку, що пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», встановлює механізм реалізації
положень законів України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», «Про соціальний захист
дітей війни», а тому не суперечить ст. 75,
п. 3 ч. 1 ст. 85, ст. 95 Конституції України.

Крім того, у Рішенні Конституційного
Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, в
якому зазначено, що суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Вищевказані норми протягом 2011 - 2014
років змін не зазнавали,
неконституційними не визнавались, а
тому підлягають застосуванню з часу
набрання ними чинності.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, вирішуючи питання про те,
яка з однопредметних законодавчих
норм, що не визнані неконституційними,
підлягає застосуванню, необхідно
вказати на те, що необхідно надавати
перевагу тій з них, яка прийнята
пізніше.

Аналогічна позиція викладена у
Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
19.12.2011 року № 8.

Отже, за таких обставин Відповідач,
здійснюючи виплати державної та
додаткової пенсії у за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. ст. 50, 54
Закону, діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України та іншими
нормативно-правовими актами.

При цьому колегія суддів погоджується
з твердженням суду першої інстанції
про те, що питання про перерахунок та
виплату зазначених видів пенсії вже
було предметом розгляду в іншій
судовій справі, а тому обставини, що
встановлені постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2014 року вважаються в силу
приписів ст. 72 КАС України
встановленими та такими, що не
підлягають доведенню. Звідси і
випливає однозначний висновок про те,
що позовні вимоги про призначення
пенсій у відповідності до ст. ст. 50, 54
Закону є необґрунтованими з огляду на
те, що такі пенсії вже призначені
Позивачу, що підтверджується, зокрема,
й наведеним судовим рішенням.

Крім того, відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» цей Закон набирає чинності з 1
січня 2006 року.

Вказані норми протягом 2006 - 2014 років
змін не зазнавали, неконституційними
не визнавались, отже, підлягають
застосуванню з часу набрання ними
чинності.

Як вбачається з матеріалів справи,
щомісячне підвищення до пенсії
Позивачу, як інваліду війни I групи,
виплачувалося з розрахунку 50%
прожиткового мінімуму, встановленому
на відповідний рік, тобто в повному
обсязі та з урахуванням вимог
законодавства.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
Відповідач, здійснюючи нарахування та
виплату доплат до пенсії Позивачу у
розмірі 50% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, діяв
на підставі, у межах повноважень,
передбачених нормативно-правовими
актами, чинними на час проведення
виплат.

При цьому, як обґрунтовано зазначив
Подільський районний суд м. Києва, дане
питання вже було предметом розгляду в
іншій судовій справі, а тому обставини,
що встановлені постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.2013 року вважаються в силу
приписів ст. 72 КАС України
встановленими та такими, що не
підлягають доведенню. Звідси і
випливає однозначний висновок про те,
що позовні вимоги про призначення
пенсій у відповідності до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» є
необґрунтованими з огляду на те, що
таке підвищення вже призначено
Позивачу, що підтверджується, зокрема,
й наведеним судовим рішенням.

Крім іншого, вірним, на думку колегії
суддів, є висновок суду першої
інстанції про те, що не підлягали
задоволенню позовні вимоги по
стягнення з Управління моральної шкоди
з огляду на необґрунтованість позову у
цілому.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 198 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Подільського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії, стягнення
моральної шкоди, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Василенко Я.М.

Шурко О.І.