Справа № 2а/0470/382/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/41867/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Іста-Центр»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2012

у справі №2а/0470/382/11

за позовомПриватного акціонерного
товариства
«Іста-Центр»доСпеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровськупроскасування
податкового
повідомлення-рішенняВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Іста-Центр» (далі по тексту - позивач,
ПАТ «Іста-Центр») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську (далі по тексту -
відповідач, СДПІ по РВПП у м.
Дніпропетровську) про скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.12.2010 №/0.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2011, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2012, в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, СДПІ по РВПП у м.
Дніпропетровську була проведена
невиїзна документальна перевірка ПАТ
«Іста-Центр» з питань повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток за 11 місяців 2008 року, за
результатами якої був складений акт
від 03.12.2010 №3996/08-02/1-23073489, яким
встановлено порушення п. 17.2 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.12.2010
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 93826,42 грн.

До такого висновку відповідач
дійшов, виходячи з наступних обставин.

В податковій декларації з податку
на прибуток за 11 місяців 2008 року
підприємство в рядку 07 «амортизаційні
відрахування» відобразило суму 15510200,00
грн. За 2008 рік сума амортизаційних
відрахувань склала 14795452,00 грн. Вказана
сума підприємством відображена у
декларації з податку на прибуток за 2008
рік у рядку 07 «амортизаційні
відрахування», наданий розрахунок
амортизаційних відрахувань. Таким
чином, позивачем в декларації з податку
на прибуток за 2008 рік самостійно
відкоригована сума амортизаційних
відрахувань.

Посилаючись на п. 22.13 ст. 22 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», відповідач зазначив, що
оскільки 11 місяців є законодавчо
встановленим податковим періодом, у
рядку 07 податкової декларації з
податку на прибуток за 11 місяців
підприємство повинно було зазначити
суму 13633671,70 грн., виправлення платником
помилки у складі декларації за
наступний податковий період повинно
відбуватись з відповідним
нарахуванням суми штрафу у розмірі
п'яти відсотків від суми недоплати
минулого податкового періоду.

З огляду на фактичні обставини
справи, норм законодавства, що
регулюють спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується із судами
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позову.

Спірні правовідносини виникли з
приводу правомірності визначення
податковим органом 11 місяців 2008 року як
законодавчо встановленого податкового
періоду. Щодо визначення позивачем сум
амортизаційних відрахувань в поданих
ним податкових декларацій з податку на
прибуток спір між сторонами відсутній.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкові декларації
подаються за базовий податковий
(звітний) період, що дорівнює: а)
календарному місяцю (у тому числі при
сплаті місячних авансових внесків), -
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця; б) календарному
кварталу або календарному півріччю (у
тому числі при сплаті квартальних або
піврічних авансових внесків), -
протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя); в)
календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.1.4 цього пункту, - протягом 60
календарних днів за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року; г) календарному року
для платників податку на доходи
фізичних осіб (прибуткового податку з
громадян), - до 1 квітня року, наступного
за звітним.

Якщо податкова декларація за
квартал, півріччя, три квартали або рік
розраховується наростаючим підсумком
на підставі показників базових
податкових періодів, з яких
складаються такі квартал, півріччя, три
квартали або рік (без урахування
авансових внесків) згідно з
відповідним законом з питань
оподаткування, така декларація
подається у строки, визначені цим
пунктом для такого базового
податкового періоду. Для цілей
підпункту 4.1.4 цього пункту під терміном
«базовий податковий період» слід
розуміти перший податковий період
звітного року, визначений відповідним
законом з питань оподаткування,
зокрема календарний квартал для цілей
оподаткування прибутку підприємств.

Відповідно до п. 11.1 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» для цілей цього Закону
використовуються такі податкові
періоди: календарні квартал, півріччя,
три квартали, рік.

За правилами п. 16.4 ст. 16 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» платники податку у
строки, визначені законом, подають до
податкового органу податкову
декларацію про прибуток за звітний
період, розраховану наростаючим
підсумком з урахуванням від'ємного
значення об'єкта оподаткування минулих
податкових періодів у разі його
наявності відповідно до п. 6.1 ст. 6 цього
Закону. При цьому за звітні квартал,
півріччя та три квартали платники
податку подають спрощену декларацію, а
за результатами звітного року - повну.
Форми декларацій з цього податку
встановлюються центральним податковим
органом за узгодженням з комітетом
Верховної Ради України, що відповідає
за проведення податкової політики.

Підпунктом 22.13 п. 22 ст. 22
Прикінцеві положення Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що у 2008 році
платники податку за результатами
одинадцяти місяців 2008 року зобов'язані
подати декларацію, складену за
правилами, встановленими для повного
податкового періоду, з урахуванням
приросту (убутку) матеріальних запасів
за одинадцять місяців 2008 року, суми
амортизаційних відрахувань,
нарахованих за три квартали поточного
року, та двох третин амортизаційних
відрахувань четвертого кварталу цього
року і сплатити податкове зобов'язання,
нараховане згідно із зазначеною
декларацією у строки, встановлені
законом для місячного податкового
періоду.

Таким чином, законом врегульовані
механізм та терміни подання податкової
звітності з податку на прибуток за 11
місяців 2008 року, прирівняні до повного
податкового періоду.

Твердження позивача на те, що
вказаний обов'язок подати податкову
декларації з податку на прибуток
встановлений тимчасовою нормою Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», яка не узгоджується з
відповідними нормами цього ж Закону та
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», судами правомірно визнано
помилковим.

Вказаною нормою закону
врегульований відповідний, окремий,
вид правовідносин і тимчасовість цієї
норми не впливає на безумовне
виконання встановлених в ній приписів
і факт визначення 11 місяців 2008 року в
якості податкового періоду.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку.

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» платник податків, який до
початку його перевірки контролюючим
органом самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів,
зобов'язаний: а) або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
такої недоплати та штраф у розмірі
п'яти відсотків від такої суми до
подання такого уточнюючого розрахунку,
б) або відобразити суму такої недоплати
у складі декларації з цього податку, що
подається за наступний податковий
період, збільшену на суму штрафу у
розмірі п'яти відсотків від такої суми,
з відповідним збільшенням загальної
суми податкового зобов'язання з цього
податку.

За викладених обставин колегія
суддів вважає, що відповідач, під час
проведеної документальної перевірки
податкової звітності позивача з
податку на прибуток виявивши помилку
при заповненні рядку 07 декларації з
податку на прибуток за 11 місяців 2008
року, виправлену позивачем в
податковій декларації з податку на
прибуток за 2008 рік, правомірно
нарахував позивачеві податкове
зобов'язання в розмірі 93826,42 грн., а тому
висновки судів попередніх інстанцій
про правомірність оскаржуваного
повідомлення-рішення відповідають
фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Іста-Центр»
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту постановлення та може бути
переглянута Верховним Судом України у
випадках, встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров