Справа № 816/2081/14
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/2081/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Ковальова Д.О.,

представника відповідача - Голуб О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання дій протиправними та
скасування вимог, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання дій протиправними
та скасування вимоги від 18.02.2014 р. №
Ф-809/2636.

20.08.2014 р. позивачем подано доповнення та
уточнення до позовної заяви, у яких
просив визнати протиправними дії
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області щодо формування та надіслання
вимог про сплату боргу від 18.02.2014 р. №
І-809/2636, від 23.05.2014 р. № Ф-809/4359; скасування
вимог про сплату боргу від 18.02.2014 р. №
І-809/2636, від 23.05.2014 р. № Ф-809/4359.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що статтею серед визначених
Податковим кодексом України податків і
зборів відсутній єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
кореспондується з частиною 2 статті 8
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
якому зазначено, що єдиний внесок не
входить до системи оподаткування. Отже,
позивач немає обов'язку сплачувати
єдиний внесок, а тому дії відповідача
щодо формування та надіслання вимог є
протиправними, а вимоги такими, що
підлягають скасуванню.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час та дату розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представник відповідача заперечував
проти позову, просив відмовити в його
задоволенні. У письмових запереченнях
на позовну заяву зазначав, що
відповідно до чинного Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", збір єдиного
внеску здійснюється в обов'язковому
порядку та на регулярній основі, за
таких обставин посилання ОСОБА_2 про
небажання брати участь в системі
загальнообов'язкового соціального
страхування є необґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, дійшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем та платником
єдиного податку з 01.01.2012 р.

Кременчуцькою ОДПІ направлено
позивачу вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 18.02.2014 р. № Ф-809/2636 щодо
сплати єдиного внеску на суму 13383,48 грн.

Позивач оскаржив вказану вимогу в
адміністративному порядку. За
результатами розгляду Міністерством
доходів і зборів України скарги ОСОБА_2
прийнято рішення від 12.05.2014 р. №
2367/8/99-99-10-01-07-15 про залишення скарги без
задоволення.

23.05.2014 р. винесено вимогу про сплату
боргу (недоїмки) № Ф-809/4359 на суму 14651,43
грн.

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 04.08.2014 р. № 405/р/99-99-10-01-07-15
скаргу позивача залишено без
задоволення, вимогу про сплату
недоїмки від 04.08.2014 р. № 405/р/99-99-10-01-07-15 -
без змін.

Позивач не погодився із вказаними
вимогами відповідача та оскаржив їх до
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Право на соціальний захист громадян
гарантується статтею 46 Конституції
України.

Так, вказаною статтею визначено, що
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом (стаття 1
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування).

Загальнообов'язкове державне
соціальне страхування громадян
України здійснюється за принципами:
законодавчого визначення умов і
порядку здійснення
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством про працю,
та осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно (члени творчих спілок,
творчі працівники, які не є членами
творчих спілок), громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності (стаття 5
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування).

Відповідно до вимог статті 7 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування, загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню
підлягають: 1) особи, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в організаціях,
установах незалежно від їх форм
власності та господарювання; у
фізичних осіб; 2) особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(члени творчих спілок, творчі
працівники, які не є членами творчих
спілок), громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом, відповідно до
вимог статті 67 Конституції України.

З викладеного вбачається, що громадяни,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) та громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності
зобов'язані сплачувати до органів
Пенсійного фонду України єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Статтею 1 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 8 липня 2010
року N 2464-VI (далі -Закон № 2464-VI)України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 8 липня 2010
року N 2464-VI (далі -Закон № 2464-VI)
визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Дія Закону України № 2464-VI, відповідно
до статті 2, поширюється на відносини,
що виникають під час провадження
діяльності, пов'язаної із збором та
веденням обліку єдиного внеску. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на зазначені відносини
лише у випадках, передбачених цим
Законом, або в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Виключно Законом України № 2464-VI
визначаються: принципи збору та
ведення обліку єдиного внеску;
платники єдиного внеску; порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску; розмір єдиного внеску
та пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску.

Статтею 4 Закону України № 2464-VI
визначено, що платниками єдиного
внеску є, серед іншого, фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 7 Закону
№ 2464 єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Положеннями статті 8 Закону № 2464
визначено, що розмір єдиного внеску для
кожної категорії платників, визначених
цим Законом, та пропорції його
розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною 2 статті Закону № 2464
передбачено, що єдиний внесок не
входить до системи оподаткування.
Податкове законодавство не регулює
порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску.

Аналізуючи наведені правові норми, суд
дійшов висновку, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не входять до
системи оподаткування, на нього не
поширюється податкове законодавство, а
іншим законодавством не встановленні
пільги з нарахування та сплати єдиного
внеску або звільнення від його сплати.

Отже, обов'язок сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачено
пільг у вигляді звільнення від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування для
суб'єктів підприємницької діяльності,
які перейшли на спрощену систему
оподаткування, або працюють на інших
підприємствах та сплачують внески з
нарахованої заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд вважає
необґрунтованим твердження позивача
про відсутність обов'язку щодо сплати
єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7
Закону № 2464 для платників, зазначених у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу;

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464 єдиний
внесок для платників, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі
34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Термін сплати єдиного внеску починаючи
з 2013 року для платників, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування щоквартально - до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується внесок (в редакції Закону
України "Про внесення змін до статей 9 і
25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
18.09.2012 №5292-VІ.

Мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця
(пункт 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464.

Законом "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" встановлено розміри
мінімальної заробітної плати: з 01.01.2013
р. - 1147 грн., з 01.12.2013 - 1218 грн. Законом "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" - 1218
грн.

З 01.10.2013 р. Законом України від 04.07.2013 р.
№ 406-VII "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи"
функцію з адміністрування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування покладено на
Міністерство доходів і зборів України.

Судом встановлено, що у зв'язку із
несплатою ОСОБА_2 щоквартального
єдиного внеску заборгованість
збільшувалась, що підтверджується
обліковою картою платника, тому
Кременчуцькою ОДПІ сформовано та
надіслано позивачу вимоги про сплату
боргу від 18.02.2014 р. № І-809/2636, від 23.05.2014 р.
№ Ф-809/4359.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги про сплату боргу
від 18.02.2014 р. № І-809/2636, від 23.05.2014 р. №
Ф-809/4359 відповідають приписам чинного
законодавства України, а дії
Кременчуцькою ОДПІ щодо формування
спірних вимог та їх надіслання
позивачеві суд вважає такими, що
вчинені на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного суд
вважає вимоги позовної заяви
необґрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до абзацу 1) підпункту 3
частини 2 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" розмір судового збору за
подання позовних заяв майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат; розмір судового збору
за подання позовних заяв немайнового
характеру становить 0,06 розміру
мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2014 року розмір
мінімальної заробітної плати
становить 1 218 грн.

Частиною 3 статті 4 Закону України
"Про судовий збір" передбачено, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

У зв'язку з цим, з ОСОБА_2 до
Державного бюджету України підлягають
стягненню судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1717,38 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 86,159, 160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання дій протиправними та
скасування вимоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) до Державного бюджету
України в особі Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області (на
розрахунковий рахунок: 4002,
отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтаві
Полтавської області, 22030001; Банк
отримувача: ГУДКСУ у Полтавській
області, МФО: 831019; Код ; Код
класифікації доходів бюджету:
22030001.Призначення платежу: судовий збір,
за позовом ___________ (ПІБ чи назва
установи, організації позивача),
Полтавський окружний адміністративний
суд) судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 1717,38 грн. (одна тисяча
сімсот сімнадцять гривень 38 копійок).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 23
вересня 2014 року.

Суддя
А.Б. Головко