Справа № 2а-7155/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/30000/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.12.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011

у справі № 2-а-7155/10/0670

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
місті Житомирі,

про скасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2011, позов задоволено. Скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у місті Житомирі № від
13.08.2010.

Державна податкова інспекція у місті
Житомирі подала касаційну скаргу, в
якій просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги ДПІ зазначає, що при проведенні
перевірки встановлено порушення
порядку ведення обліку товарних
запасів на місці реалізації на
загальну суму 5573,00 грн., що є порушенням
п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг». Зазначає, що ані під час
перевірки, ані після її проведення
позивачем не надані документи на
підтвердження обліку товарних запасів
на місці їх реалізації, тому
застосування до позивача штрафних
санкцій на підставі оспорюваного
рішення у розмірі подвійної вартості
не облікованих товарів у розмірі 11 146,00
грн. вважає правомірним.

Заперечень на касаційну скаргу від
позивача до суду касаційної інстанції
не надійшло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірним рішенням
№ від 13.08.2010 на підставі п.12
ст.3, ст.ст. 6, 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до позивача застосовані
штрафні санкції на суму 11 146,00 грн.

В основу оспорюваного позивачем
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 13.08.2010 №
покладено акт перевірки від 04.08.2010,
відповідно до якого позивачем не
забезпечено в порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
за місцем їх реалізації в кіоску
НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_2 та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
наявності судового рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 21.09.2010, що набрало
законної сили, про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення у
відношенні продавця ОСОБА_3 за ст.155-1
КУпАП. Також судами попередніх судових
інстанцій встановлено, що позивачем в
судове засідання надавались документи,
які підтверджують ведення позивачем
обліку товарних запасів належним
чином, а саме книга обліку
розрахункових операцій, реєстри
отриманих накладних, накладні на
отриманий товар.

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне погодитися з висновками
судів попередніх судових інстанцій
через доведеність ознак
протиправності прийнятого податковим
органом рішення, що має наслідком його
скасування, за таких підстав.

Пункт 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР зобов'язує
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 Закону № 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством. Облік ведеться з
урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив насамперед з
наявності судового рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 21.09.2010, що набрало
законної сили, яким провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно продавця
ОСОБА_3 за ст.155-1 КУпАП закрито у зв'язку
з відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Натомість судами попередніх судових
інстанцій не проаналізовано, яким саме
чином вказане судове рішення впливає
на розгляд адміністративної справи та
чи доводить відсутність події і складу
адміністративного правопорушення у
справі про адміністративне
правопорушення відносно продавця
ОСОБА_3 відсутність підстав для
застосування штрафних санкцій за
спірним рішенням.

В той же час факти, встановлені
постановою Корольовського районного
суду м.Житомира від 21.09.2010, свідчать про
те, що справа про адміністративне
правопорушення закрита за відсутністю
події та складу адміністративного
правопорушення за ст.155-1 КУпАП, яка
передбачає відповідальність за
порушення порядку ведення розрахунків
у сфері торгівлі, а згідно матеріалів
справи ОСОБА_3 не забезпечено
достовірність обліку товарних запасів
на складі, із чого районний суд прийшов
до висновку, що вказані дії не призвели
до порушення проведення розрахунків.

Суд касаційної інстанції не може
погодитися з посиланням попередніх
судових інстанцій на рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 21.09.2010 про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно продавця ОСОБА_3 за ст.155-1
КУпАП, як на підставу для задоволення
позову, адже дана постанова районного
суду не спростовує факту
незабезпечення продавцем
достовірності обліку товарних запасів
на складі, а лише свідчить про те, що дії
продавця кваліфіковані за іншою
статтею КУпАП.

Натомість інші докази, покладені
судами попередніх інстанцій в основу
задоволення позову, свідчать про
ведення позивачем товарних запасів на
місці їх реалізації, натомість поза
увагою судів попередніх судових
інстанцій залишилася правова оцінка
наявності у справі цих доказів.

Водночас, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
погодитися з висновком судів про
протиправність оспорюваного рішення,
але при цьому виходить з таких мотивів.

Обставини справи свідчать про те,
що ФОП ОСОБА_2 на момент перевірки
перебував на загальній системі
оподаткування та звітності.

Суд касаційної інстанції зазначає, що
фізичні особи-підприємці, які
перебували на загальній системі
оподаткування та звітності, відповідно
до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону № 265/95-ВР
були зобов'язані вести облік товарних
запасів у порядку, визначеному
законодавством.

Така позиція викладена у постанові
Верховного Сулу України від 11.06.2013 у
справі № 21-147а13 за позовом фізичної
особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому
районі м.Харкова ДПС, третя особа - ДПА у
Харківській області, про визнання
протиправним та скасування рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України є
обов'язковими для всіх судів України,
які, своєю чергою, зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність з
рішеннями Верховного Суду України.

Разом з тим положення Закону № 265/95-ВР
не визначають самого порядку ведення
обліку товарних запасів на складах
та/або за місцем їх реалізації, лише
вказують на обов'язок суб'єктів
підприємницької діяльності на ведення
такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів
на законодавчому рівні встановлено
виключно для юридичних осіб, оскільки
відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством.

Згідно з ч.3 ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл фізичним особам,
зареєстрованим у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності, надано
Законом «Про державну підтримку малого
підприємництва» від 19.10.2000 № 2063-ІІІ та
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у
встановленому законом порядку
суб'єктом підприємницької діяльності,
поширюються правила ведення
бухгалтерського обліку і подання
фінансової звітності у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої була визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64.

Форма Книги обліку доходів і витрат,
затверджена вищевказаним наказом, не
передбачає ведення обліку товарних
запасів.

Тому, до документів, що є підставою для
оприбуткування (обліку) товару,
належать документи щодо походження
товару, наприклад: накладні, податкові
накладні та товарно-транспортні
накладні.

Як вбачається зі встановлених судом
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, обставин,
позивачем в судове засідання
надавались документи, які
підтверджують ведення позивачем
обліку товарних запасів належним
чином, а саме книга обліку
розрахункових операцій, реєстри
отриманих накладних, накладні на
отриманий товар.

Отже, суд касаційної інстанції
виходить з доведеності факту наявності
у позивача документів щодо походження
товару, що не оспорюється та не
спростовується податковим органом у
касаційній скарзі.

Стаття 21 Закону № 265/95-ВР передбачає
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності, що не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання, проте
обставина відсутності або ненадання
таких документів саме під час
проведення перевірки не свідчить про
неведення або ведення фізичною
особою-підприємцем з порушенням
встановленого порядку обліку товарів
за місцем реалізації та зберігання.

Крім того зміст п.12 ст.3 та ст.6 Закону
№265/95-ВР не дає підстави для висновку
про те, що покладений на суб'єкта
підприємницької діяльності обов`язок
ведення товарних запасів на складах
та/або за місцем їх реалізації
передбачає ведення та зберігання
документів обліку, за якими такі товари
придбавались, саме в місці реалізації
товарів.

Зважаючи на викладене, судова колегія
відхиляє доводи касаційної скарги
через їх необґрунтованість, та вважає
за правильне касаційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Житомирі залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун