Справа № 2а-1670/10499/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/25688/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Шипуліна
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.01.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2012 р.

у справі № 2а-1670/10499/11

за позовом Холдингової компанії
«АвтоКраз» у формі відкритого
акціонерного товариства

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Холдингова компанія «АвтоКраз» у формі
відкритого акціонерного товариства
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області (далі - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.01.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 29.11.2011 р.
№000128302/245 та №/246, а також стягнуто
з Державного бюджету України на
користь позивача 28,23 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за серпень 2011 року, яке виникло за
рахунок від'ємного значення з податку
на додану вартість, що декларувалось у
липні 2011 року, про що складено
акт від 15.11.2011 р. №7750/23-110/05808735, яким
встановлено порушення позивачем п.200.4
ст.200 розділу V Податкового кодексу
України, у результаті чого позивачем
завищено заявлену до відшкодування
суму податку на додану вартість за
серпень 2011 року на 12 912,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 29.11.2011 р.
№/245, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 7 266,00 грн.
та №/246, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на 12 912,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 6 456,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень,
слугував висновок податкового органу
про безпідставне включення позивачем
до складу податкового кредиту серпня
2011 року суми податку на додану вартість
у розмірі 7 266,00 грн., яка визначена у
податковій накладній від 10.08.2011 р. №255,
виданій ПП «Анілді» при придбанні
позивачем канату сталевого. Вказані
висновки відповідача ґрунтуються на
даних комп'ютерної бази Системи
співставлення податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, відповідно до
якої встановлено відхилення у сумі 7
266,00 грн., оскільки до ЄДР внесений запис
про відсутність контрагента позивача
за місцезнаходженням, що свідчить про
те, що на момент складання позивачем
податкової декларації та податкової
накладної місцезнаходження
постачальника визначено невірно.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з відсутності порушень у діях
позивача вимог податкового
законодавства при формуванні складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість по господарським
операціям з ПП «Анілді».

З матеріалів справи вбачається, що за
наслідками виконання господарських
взаємовідносин з ПП «Анілді» у серпні
2011 року, позивач включив до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду суму податку на
додану вартість у розмірі 7 266,00 грн. по
податковій накладній від 10.08.2011 р. №255
на загальну суму 43 596,00 грн. (у т.ч. ПДВ),
отриманій від вказаного контрагента.

Факт поставки позивачу придбаного у ПП
«Анілді» канату сталевого
підтверджується наявними у матеріалах
справи копією подорожнього листа від
10.08.2011 р. №0040923, витягом з «Журналу
пропуску автотранспорту через КПП
підприємства», витягом із «Журналу
обліку ввезення товарно-матеріальних
цінностей на територію позивача»,
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, власником якого
є позивач.

Відповідно до п.п.14.1.118 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, бюджетне
відшкодування - це відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

За приписами п.п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно п.200.4 вказаної статті, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Підпунктами 200.6 - 200.8 ст.200 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. До податкової
декларації платником податків
додаються розрахунок суми бюджетного
відшкодування та оригінали митних
декларацій.

Відповідно до п.п.200.9 - 200.12 вказаної
статті, форма заяви про відшкодування
та форма розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
даних. За наявності достатніх підстав,
які свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Контролюючий орган зобов'язаний у
п'ятиденний строк після закінчення
перевірки подати органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів висновок із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем сформовано податковий
кредит за спірний період на підставі
податкової накладної, яка не мала
будь-яких недоліків та порядок
заповнення якої відповідав
встановленому законодавством.

При цьому, податковий орган в акті
перевірки не заперечував сплату
позивачем на користь постачальника
товару суми податку на додану вартість,
яка були заявлена ним у подальшому до
відшкодування.

Отже, судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що
податковий кредит позивачем був
сформований на підставі належним чином
оформленої податкової накладної за
фактично придбаний товар з метою його
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Отже, обставини щодо фактичності
здійснення господарських операцій з
придбання у контрагента товару
(послуг), на які платник податку
посилається як на підставу виникнення
у нього права на включення
нарахованого (сплаченого) податку на
додану вартість до податкового кредиту
та відповідно права на бюджетне
відшкодування такого податку,
відповідачем не спростовано.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що при декларуванні в серпні 2011 року до
відшкодування з бюджету від'ємного
значення податку на додану вартість, що
виникло у липні 2011 року, позивачем не
було враховано результати попередньої
позапланової виїзної перевірки,
результати якої були оформлені актом
від 17.10.11 р. №7260/23-110/0580873, яким
підтверджена сума від'ємного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
липень позивача у розмірі 5 634 706,0 грн.,
тобто не підтвердженою залишилася сума
податку на додану вартість у розмірі 12
912,00 грн., яка повинна була
враховуватися в наступних податкових
звітних періодах.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій обґрунтовано не взято до
уваги такі доводи податкової
інспекції, з огляду на те, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.11.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду України від
01.02.2012 р., визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення, прийняте за
результатом вказаної перевірки.

Згідно частини першої ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Також, доводи відповідача про те, що
відсутність контрагента позивача за
юридичною адресою, позбавляє його
права на формування податкового
кредиту спірного періоду, не
заслуговують на увагу, оскільки чинне
податкове законодавство, не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.01.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2012 р. у
справі № 2а-1670/10499/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Шипуліна Т.М.