Справа № 1423/3199.1/2011
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/3199.1/2011

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С. та - Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про виплату щомісячної
державної соціальної допомоги до
пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2011 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом до УПФУ в Центральному районі
м. Миколаєва про стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги «дітям війни» за
період з 01.01.2006 р. по 31.12.2010 р. в сумі 6891,60
грн.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 09 жовтня 2012 р.
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 01.01.2006 р. по
08.09.2010 р. залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2013 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без
задоволення, а ухвалу Центрального
районного суду м. Миколаєва від 09.10.2012 р.
залишено без змін.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії, відповідно до
вимог ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
за період з 09 вересня 2010 року по 31
грудня 2010 року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представником
УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва
12.09.2014 р. подано апеляційну скаргу, в
якій останній зазначає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, що є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції не знаходить
підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що позивач має
статус дитини війни згідно з
посвідченням.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" (в
редакції до 28 грудня 2007 року) дітям
війни пенсія або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України, а також ч.
2 ст. 3 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" (в
редакції до 28 грудня 2007 року), ст. 17
Закону України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії" і ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а не постанова Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян",
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Із врахуванням наведених положень
чинного законодавства України,
висновок суду першої інстанції про
задоволення вимог позивача в частині
зобов'язання відповідача провести
виплату підвищення до пенсії у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком за
зазначений вище період є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
залишити без задоволення, а постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 серпня 2014 року - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко