Справа № 804/14996/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р. Справа № 804/14996/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кальника В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного Фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська до Дніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2014 року Управління
Пенсійного Фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпровського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції, в
якому позивач просить:

- визнати дії державного
виконавця Марченко А.О. під час
прийняття постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання Вимоги про сплату
боргу №Ф-424, видану 02.11.2012 року
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.-
неправомірними;

- скасувати постанову
державного виконавця Марченко А.О. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
Вимоги про сплату боргу №Ф-424, видану
02.11.2012 року управлінням Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.;

- зобов'язати державного
виконавця Марченко А.О. відкрити
виконавче провадження про примусове
виконання Вимоги про сплату боргу
№Ф-424, видану 02.11.2012 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач під час відмови у відкритті
виконавчого провадження, не дотримався
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: стаття 26
вказаного закону України не містить
такої підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження як не
виконання позивачем пункту 13 Порядку
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5.
Постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження в супереч
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» та підпункту «г» пункту
1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, не
була затверджена начальником відділу
державної виконавчої служби або його
заступником. На думку позивача,
виконавчий документ, поданий
управлінням на виконання, відповідав
вимогам, зазначеним у статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому державний виконавець мав всі
законні підстави для відкриття
провадження. Крім того, позивачем
зазначено, що державним виконавцем не в
повній мірі використано норму абз.2 п.3.12
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, яка передбачає
організацію розшуку боржника та не
дотримано п. 3.15 Інструкції, відповідно
до якого при поверненні виконавчого
провадження в постанові про повернення
виконавчого документа стягувачу
обов'язково роз'яснюється порядок
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Сторони в судове засідання не прибули.

23.09.2014 року від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

У відповідності до вимог ст. 128 КАС
України, справу розглянуто без участі
сторін, на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні
у матеріалах справи, встановив
наступне.

З матеріалів справи, а саме відповіді
на скаргу від 14.08.2014 року №3609/06-23,
вбачається, що до державного виконавця
Дніпровського ВДВС
Дніпродзержинського МУЮ Марченко А.О.
на примусове виконання 16.07.14р. втрете
надійшла вимога за №Ф-424, яка видана
02.11.2012р. УПФУ в Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі м. Дніпродзержинська боргу
(недоїмки) в розмірі 1456,80 грн.

Судом встановлено, що 17.07.2014 року
державний виконавець відмовив
позивачу у відкритті виконавчого
провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: органом
Пенсійного фонду України в супереч
вимог пункту 13 Порядку взаємодії
органів державної виконавчої служби та
органів Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року
№ 3593/5, не надано виконавцю додаткову
інформацію про виявлене у боржника
майно, про що виніс постанову ВП № 44051159
від 17.07.2014 року.

Стосовно позовної вимоги про
скасування постанови державного
виконавця Марченко А.О. про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання Вимоги про сплату
боргу №Ф-424, виданої 02.11.2012 року
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.,
то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документу
викладено у статті 18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження» не визначено,
що постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження підлягає
затвердженню начальником або
заступником начальника ВДВС.

За вказаних обставин суд відхиляє
доводи позивача про те, що постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження підлягає затвердженню
начальником або заступником
начальника ВДВС.

Пунктом 13 Порядку взаємодії органів
державної виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5,
визначено, що при повторному
пред'явленні до виконання виконавчого
документа, який було повернуто
стягувачу у зв'язку з відсутністю у
боржника майна, на яке за законом може
бути звернено стягнення, органи
Пенсійного фонду України надають
державному виконавцю іншу наявну
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно.

Таким чином, вказаний вище пункт
положення не встановлює додаткову
підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження, а надає
можливість органу Пенсійного фонду
України надати державному виконавцю
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Згідно п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Отже, Закон України «Про виконавче
провадження» покладає обов'язок пошуку
майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення, саме на державного
виконавця, який вправі повернути
виконавчий документ стягувачу (а не
відмовити у відкритті виконавчого
провадження) лише у випадку коли ним
вчинено дії з пошуку майна боржника у
виконавчому провадженні, але здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Також, у оскаржуваній постанові
відповідача не зазначено наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження (наприклад, виключення
майна з обігу), які є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження згідно п.8 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».

За вказаних обставин, суд вважає, що
державний виконавець не вправі
відмовити у відкритті виконавчого
провадження на тій підставі, що
стягувачем не надано іншу наявну
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно, а повинен відкрити
виконавче провадження, під час якого у
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку
встановити відсутність майна у божника
у виконавчому провадженні та після
цього, за наявності підстав, повернути
виконавчий документ стягувачу на
підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», а відтак, суд
приходить до висновку, що постанова
державного виконавця Марченко А.О. від
17.07.2014 року ВП № 44051159 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження є протиправною та підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання дій
державного виконавця Марченко А.О. під
час прийняття постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання Вимоги про сплату
боргу №Ф-424, виданої 02.11.2012 року
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн. -
неправомірними, то суд зазначає
наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій державного виконавця позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Також, вказаним вище законом України
передбачено, що державний виконавець
вчиняє дій з приводу примусового
виконання виконавчого документу та
виносить постанови про відкриття
виконавчого провадження, про
накладення арешту на майно, про
стягнення виконавчого збору.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по винесенню
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження прямо
передбачено у повноваженнях
державного виконавця. Тобто, вказані
дії державного виконавця є частиною
процесу реалізації державним
виконавцем своїх повноважень, наданих
йому чинним законодавством.
Результатом реалізації цих
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення, яке породжує юридичні
наслідки для позивача, а саме:
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження у випадках,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця (а
саме - рішення органу), а не процес
реалізації його повноважень (як то, дії
по винесенню постанови) може бути
об'єктом судового оскарження. А
дотримання державним виконавцем вимог
актів законодавства щодо порядку
здійснення виконавчого провадження
входить до предмету доказування при
розгляді спору про правомірність
рішення, прийнятого державним
виконавцем під час здійснення
виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у
задоволенні вказаної позовної вимоги
позивача, оскільки оскаржувані дії
державного виконавця не є діями
суб'єкта владних повноважень у
розумінні п1.ч.2 ст. 17 КАС України та
зважаючи на задоволення позову в
частині скасування відповідного
рішення.

Щодо позовної вимоги -
зобов'язати державного виконавця
Марченко А.О. відкрити виконавче
провадження про примусове виконання
Вимоги про сплату боргу №Ф-424, видану
02.11.2012 року управлінням Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.,
то суд зазначає, що згідно пункту 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003 року № 14 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» у разі
визнання неправомірними рішення, дій
або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України «Про
виконавче провадження» можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Оскільки відкриття виконавчого
провадження віднесено Законом України
«Про виконавче провадження» до
виключної компетенції державного
виконавця, то суд своїм рішенням не
вправі підміняти державного виконавця,
або прямо вказувати на те, яке рішення
останній повинен прийняти.

За вказаних обставин суд відмовляє у
задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного Фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська до Дніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Марченко А.О. про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання Вимоги про сплату боргу
№Ф-424, видану 02.11.2012 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, про стягнення з СПД
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Дніпровському
районі боргу (недоїмки) в сумі 1456,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Кальник