Справа № 802/2079/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2079/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Терепи С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_4 звернулась до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій. Позовні вимоги мотивовано тим,
що за наслідками проведеної планової
виїзної документальної перевірки за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, про
що складено акт №1174/17 від 12.05.2014 року,
Вінницькою ОДПІ 29.05.2014 року винесені
податкове повідомлення-рішення
№, яким визначено суму грошового
зобов'язання позивача зі сплати
податку з доходів фізичних осіб в сумі
24282,82 грн. та рішення №, яким
застосовано штрафні санкції в сумі 2176,07
грн. за несплату єдиного внеску в сумі
43521,41 грн. Вважаючи висновки
податкового органу безпідставними, а
рішення - неправомірним, просили
визнати податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.07.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.07.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.07.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнала
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечила, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просила
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно змінити в
частині стягнення судових витрат, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, Вінницькою ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 21.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
1174/1701 від 12.05.2014 року (а.с.11-27), в якому
зафіксовано порушення , зокрема: п.185.1
ст.185, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
податкові зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 137975,00 грн. за
період з червня 2013 року по грудень 2013
року; п.187.1 ст.187, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податковий кредит по податку
на додану вартість за період, що
перевірявся, в сумі 125422,00 грн.; п.138 ст.138,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
в результаті чого донараховано податку
з доходів фізичних осіб за період, що
перевірявся, в сумі 19426,26 грн.; п.2 ч.1 ст.7,
ч.3 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

На підставі висновків вказаного акту
перевірки, Вінницькою ОДПІ 29.05.2014 року
прийнято: податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в сумі 24282,82 грн., з них
19426,26 грн. - основного платежу, 4856,56 грн. -
штрафних санкцій (а.с.6); рішення форми
«Р» №, яким застосовано штрафні
санкції за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі 2176,00
грн. (а.с.7).

Як вбачається зі змісту акту перевірки
№1174/1701 від 12.05.2014 року, перевіряючими
при перевірці правильності визначення
позивачем валових витрат,
відображених в декларації про доходи з
даними про суми валових витрат
встановлено, що основним
контрагентом-постачальником позивача
є ТОВ «Діпекстрейд». Так, в ході
проведення перевірки було використано
акт ТОВ «Діпекстрейд» №1623 від 29.04.2013
року з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
ПДВ. В даному акті зазначено, що
відповідно до наданих для перевірки
документів ТОВ «Діпекстрейд» -
покупець, 06.05.2013 року укладено угоду за
№04 із ТОВ «Д.Алекс» - продавець на суму
944732,88 грн. в т.ч. ПДВ 157455,48 грн. Придбаний
товар ТОВ «Діпекстрейд» у ТОВ «Д.Алекс»
на протязі серпня, вересня, жовтня 2013
року було реалізовано наступним
контрагентам, а саме ФОП ОСОБА_4

При цьому перевіряючими встановлено,
що господарські операції ТОВ
«Діпекстрейд» з ТОВ «Д.Алекс» та
подальшої реалізації товарів, не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Вирішуючи по суті існуючий спір щодо
правомірності податкового
повідомлення-рішення № від 29.05.2014
року, суд першої інстанції керувався
тим, що відповідно до пункту 177.2 статті
177 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
між контрагентом позивача - ТОВ
«Діпекстрейд» (покупець) та ТОВ
«Д.Алекс» (продавець) укладено угоду №4
про поставку продукції від 06.05.2013 року.
На виконання умов угоди покупець в
усній формі замовляє продавцю перелік
необхідної продукції. Розрахунки за
товар проводяться в безготівковій
формі по факту отримання товару.
Поставка товару здійснюється силами
продавця за його рахунок. Адресу
поставки повідомляє покупець (а.с.50).

В подальшому, як встановлено судом,
придбаний товар (продукція) у ТОВ
«Д.Алекс» був поставлений ТОВ
«Діпекстрейд», як посередником покупцю
ФОП ОСОБА_4 на підставі договорів
купівлі-продажу від 18.06.2013 року, від
05.07.2013 року, від 09.07.2013 року, від 10.07.2013
року, від 11.07.2013 року, від 17.07.2013 року, від
24.07.2014 року та від 01.08.2013 року (т. 1 а.с.54, 62,
66, 70, 74, 78, 82, 92).

Факт передачі ТОВ «Діпекстрейд» у
власність позивача товару,
підтверджується рахунками та
податковими накладними (а.с.51-119).

Згідно роздруківок по звітах по
дебіторських та кредитних операціях
ФОП ОСОБА_4 за період з червня 2013 року по
грудень 2013 року (а.с.123-132), рахунках,
довіреностей, податкових накладних та
договорів постачання та
купівлі-продажу (а.с.133-215), позивачкою як
продавцем було реалізовано придбаний у
ТОВ «Діпекстрейд» товар наступним
покупцям, що безпосередньо пов'язано із
її видом господарської діяльності
(КВЕД). У зв'язку із чим, валові доходи в
2013 році на загальну суму 739311,70 грн.
сформовані позивачем за рахунок
реалізації цього ж отриманого товару
наступним покупцям. Зазначений факт
безпосередньо вказаний в акті
перевірки.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що під час проведення
перевірки відповідачем взагалі не
досліджувалась діяльність позивача з
його контрагентами (покупцями) по
подальшому використанню товару і
жодних сумнівів по формуванню
податкових зобов'язань з даними
контрагентами у відповідача не
виникло.

Крім того, постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від
21.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20.05.2014 року
(а.с.45-46), досліджувалось питання
господарських взаємовідносин між ТОВ
«Діпекстрейд» та ФОП ОСОБА_4 в період
вчинення господарських операцій щодо
покупки товару у липні 2013 року. Даним
рішенням суду підтверджено вчинення та
реальність факту господарських
операцій (а.с.47-49). Отже, здійснення
позивачем в перевіряємий період
реальної господарської діяльності, що
підтверджується договорами,
первинними документами, свідчить про
відсутність порушення вимог
податкового законодавства.

Оскільки факт господарських
взаємовідносин позивача із
контрагентом, щодо правомірності
діяльності якої і виник сумнів, а саме в
період відображення позивачем в
декларації з податку на додану
вартість по операціям з придбання
товару (з червеня по грудень 2013 року),
суми ПДВ до податкового кредиту та
врахування валових витрат від вказаних
операцій під час обчислення податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності та
обрахування від чистого доходу єдиного
соціального внеску в розмірі 34,7%
підтверджений судовим рішенням та
первинними документами, являється
правомірними.

Стосовно рішення №, суд першої
інстанції з'ясував, що у висновках акту
зазначено про донарахування внеску в
сумі 22496,51 грн., в той час як в
оскаржуваному рішенні штраф
нарахований від іншої суми, розрахунок
якої в акті наведений, а саме від 43521,41
грн. Даний факт встановлений
податковим органом лише після розгляду
скарги (заперечень) ФОП ОСОБА_4 від
19.05.2014 року на акт перевірки від 12.05.2014
року, у зв'язку з чим безпідставно
донараховано єдиний соціальний внесок.
Таким чином, податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 29.05.2014 року винесене Вінницькою
ОДПІ в супереч вимогам податкового
законодавства та підлягає скасуванню.

Оскільки висновок податкового органу
щодо заниження позивачем суми єдиного
внеску в періоді, що перевірявся,
мотивований заниженням чистого
доходу за встановлених вище обставин,
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що рішення форми «Р» № від 29.05.2014
року є необґрунтованим і протиправним.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Разом із тим, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на
наступне.

Відповідно до вимог статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судові витрати, згідно ст. 87 КАС
України, складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції помилково присудив стягнути
з Державного бюджету України на
спеціальний рахунок ДСА України
судовий збір, оскільки така процедура
не передбачена Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.
Підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права (ч.1 ст. 201 КАС
України).

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позову, однак помилково застосував
норми права, відтак рішення суду
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій, - змінити .

Абзац п'ятий резолютивної частини
постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року - виключити.

В іншій частині постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
липня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 03.10.14 .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.