Справа № 2а-463/5/14
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа №
876/6887/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового
засідання: Прокопенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Личаківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 01 квітня 2014 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
вчинити дії,

встановив:

У грудні 2008 року позивач ОСОБА_2
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача Личаківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, в якому, з
урахуванням уточнення та збільнення
позовних вимог, просила : 1) визнати
протиправними дії відповідача по
нарахуванню та виплаті позивачу сум
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку; 2)
стягнути з відповідача на користь
позивача суму недоотриманої допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в загальному розмірі
7836,63 грн. за період з серпня 2007 р. по
квітень 2009 р.; 3) зобов'язати відповідача
призначити допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, відповідно до ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», в редакції, що була чинною до
внесення змін згідно Закону № 107-VI від
28.12.2007 р., з 01.05.2009 р. по 09.07.2010 р. по 557 грн.
щомісячно, з наступним підвищенням
відповідно до підвищення розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Відповідач не погодився із позовними
вимогами, подав суду першої інстанції
письмове заперечення, в якому просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Крім цього, відповідач просив
суд при вирішенні спору врахувати те,
що позивач пропустила строк звернення
до суду за 2007 р..

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 01.04.2014 р.
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача щодо не нарахування та
невиплати позивачу державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі визначеному ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» за періоди з 16.12.2007 р. по
31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р.
по 09.07.2010 р.. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу державної соціальної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі визначеному ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» за періоди з 16.12.2007 р. по
31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р.
по 09.07.2010 р. з врахуванням виплачених
сум. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції від
01.04.2014 року винесена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
з неповним з'ясуванням судом обставин,
що мають значення для справи, а тому
постанова суду підлягає скасуванню з
підстав, наведених в апеляційній
скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
відповідач посилається на те, що судом
першої інстанції безпідставно не
залучено в якості третіх осіб МФ
України, ДК України та Міністерство
праці та соціальної політики України,
оскільки саме вони забезпечують
виділення коштів для виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Також зазначає
апелянт, що беззаперечним є факт
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду,
встановленого ст. 99 КАС України, що
відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог, якщо на цьому наполягає
одна із сторін. Також звертає увагу
апелянт на те, що оскільки у 2007 р. норми
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» не
поширювалися на позивача, а тому
виплата допомоги здійснювалась
відповідачем у розмірах, встановлених
п. 9 Порядку призначення і виплати
допомоги при народженні дитини та
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку особам
застрахованим в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При
здійсненні виплати допомоги у 2008 р.
відповідач керувався ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у редакції, якою було
визначено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні 6 місяців, але не менше 130 грн..
Таким чином, вважає апелянт, що дії
відповідача по нарахуванню та виплаті
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за 2007-2008
рр. відповідають вимогам
законодавства. Однак, на думку апелянта
суд першої інстанції не врахував
зазначених вище обставин справи та
норм законодавства.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, просить апелянт скасувати
постанову суду від 01.04.2014 р. та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що позивач
перебувала на обліку у відповідача, як
застрахована особа, яка здійснювала
догляд за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та з квітня 2007 р.
отримувала відповідну допомогу (а.с. 5,
11).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
громадяни України, в сім'ях яких
виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що
одним з видів такої державної допомоги
сім'ям з дітьми, є допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», право на допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом, має
особа, яка фактично здійснює догляд за
дитиною у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Крім цього, згідно ст.ст. 42, 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має застрахована особа
(один з батьків дитини, усиновитель,
баба, дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.
Така допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що до 1 січня 2008 року - дати
набрання чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»,
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (ст. 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами.

Судом першої інстанції вірно
враховано, що зупинення дії ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» передбачене п. 7 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) щодо встановлення
розміру допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
згідно з Рішенням КС України № 6-рп/2007
від 09.07.2007 р..

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено та враховано, що позивач
звернулась до адміністративного суду з
порушенням річного строку,
встановленого ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на момент звернення до
суду). Оскільки позивачем не наведено і
судом не встановлено підстав для
поновлення пропущеного позивачем
строку для звернення до
адміністративного суду, а тому
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог за період до 16.12.2007 р..

Враховуючи наведене вище, суд
апеляційної інстанції вважає вірним
висновок суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог за період з
16.12.2007 р. по 31.12.2007 р..

Суд апеляційної інстанції також
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з
01.01.2009 р. по 09.07.2010 р., з врахуванням
наступного.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Зокрема, змінами до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40-44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу III Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача конкретних сум спірних
виплат задоволенню не підлягає,
оскільки захист порушеного права
позивача полягає у зобов'язанні
відповідача вчинити кореспондуючі
цьому праву дії.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно та об'єктивно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
01.04.2014 року винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Личаківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 01 квітня 2014 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М.
Судова-Хомюк