Справа № 2а-3422/11/2070
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/40327/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної
митниці, Державної митної служби
України, треті особи - Голова Державної
митної служби України, начальник
Харківської обласної митниці про
визнання наказу незаконним, скасування
наказів, поновлення на посаді та
стягнення коштів за касаційною скаргою
Харківської обласної митниці на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 9 червня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що наказом Державної митної служби
України «Про припинення перебування на
державній службі» від 12 березня 2011 року
№390-к позивача за порушення Присяги
державних службовців було звільнено з
посади інспектора пасажирського
відділу митного поста
«Харків-аеропорт» Харківської
обласної митниці. Підставою для
видання зазначеного наказу стали
результати проведеної відповідно до
наказу Харківської обласної митниці
від 21 лютого 2011 року № 180 службової
перевірки. На думку позивача, порушення
Присяги державною службовця він не
допускав, відповідачами порушено
визначену Дисциплінарним статутом
митної служби України процедуру
звільнення працівника митного органу.
Крім того, всупереч вимогам частини
третьої статті 40 Кодексу законів про
працю України позивача було звільнено
з роботи в період його тимчасової
непрацездатності. Просив визнати
незаконним та скасувати наказ
Державної митної служби України «Про
припинення перебування на державній
службі» від 12 березня 2011 року №390-к в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
ОСОБА_1; скасувати наказ Державної
митної служби України «По особовому
складу» від 12 березня 2011 року №148-к;
поновити позивача на посаді інспектора
пасажирського відділу митного поста
«Харків-аеропорт» Харківської
обласної митниці; виплатити позивачу
середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 9 червня
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ
Державної митної служби України «Про
припинення перебування на державній
службі» від 12 березня 2011 року №390-к в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
ОСОБА_1

Скасовано пункт 2, підпункт 3.2 пункту 3
наказу Державної митної служби України
«По особовому складу» від 12 березня 2011
року №148-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора
пасажирського відділу митного поста
«Харків-аеропорт» Харківської
обласної митниці.

Стягнуто з Харківської обласної
митниці на користь ОСОБА_1
середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 11 275,06 грн.

Постанову суду допущено до негайного
виконання в частині поновлення на
роботі та стягнення середньомісячної
заробітної плати в межах суми за один
місяць у розмірі 3867,68 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року апеляційні скарги
Харківської обласної митниці та
Державної митної служби України
залишено без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 9 червня 2011
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Харківської обласної митниці, судами
порушення норм чинного матеріального
та процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував на державній службі в
митних органах України з 3 травня 1993
року, на час звільнення позивач займав
посаду інспектора пасажирського
відділу митного поста
«Харків-аеропорт» Харківської
обласної митниці.

Наказом Державної митної служби
України «Про припинення перебування на
державній службі» від 12 березня 2011 року
№390-к припинено перебування
ОСОБА_1 на державній службі в митних
органах України за порушення Присяги
державних службовців на підставі
статті 17, пункту 6 частини першої статті
30 Закону України «Про державну службу».

Підставою для видання зазначеного
наказу стали результати проведеної
відповідно до наказу Харківської
обласної митниці «Про проведення
перевірки» від 21 березня 2011 року № 180
службової перевірки дотримання
посадовими особами Харківської
обласної митниці вимог чинного
законодавства під час проведення
митного оформлення лікарських засобів
та виробів медичного призначення, щодо
яких запроваджено державне
регулювання цін, внаслідок якої
встановлено факт безпідставного,
документально необґрунтованого
корегування митної вартості товару
«цепефім» - лікарського засобу у
вигляді порошку для приготування
розчину для ін'єкцій.

Коригування митної вартості
здійснювалось головним інспектором
ВКМВ Харківської митниці Мальцевою
О.Я., відповідно до рішення про
визначення митної вартості №
800000006/2010/001544/1 від 6 травня 2010 року
прийнятого нею, рівень митної вартості
скориговано з 147,5 доларів США за
кілограм до 1849 доларів США, тобто у 12,5
разів.

Всього після прийняття рішення про
визначення митної вартості
№800000006/2010/001544/1 від 6 травня 2010 року ТОВ
«Конарк Інтелмед» було оформлено 5
вантажних митних декларацій на цей же
товар.

Загальна сума коригування митної
вартості склала 72 069 583, 91 грн за рівнем,
визначеним у вказаному рішенні. При
цьому пакет документів, відповідно до
якого приймалось вказане рішення, не
містив будь-якого документального
обґрунтування визначення митної
вартості, що є порушенням вимог статей
259, 267-273 Митного кодексу України в
частині визначення митної вартості
товарів лише на основі даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

Контроль за коригуванням рівня митної
вартості товару інспектором ВКМВ
Мальцевою О.Я. здійснював відповідно до
своїх посадових обов'язків заступник
начальника ВКМВ ОСОБА_1 Позивач
визначив її відповідальною за розгляд
спірного питання щодо визначення
шляхом накладення резолюції на
запиті від 5 травня 2010 року № 388.
Після проведення головним інспектором
Мальцевою О.Я процедури коригування
рівня митної вартості товару позивач
не перевірив документального
обґрунтування та підстави для
коригування, чим порушив вимоги
пунктів 2.2, 2.3 та 2.17 Посадової
інструкції заступника начальника
відділу контролю митної вартості
Харківської митниці, затвердженої
начальником Харківської митниці
Прудніковим М.І. 23 травня 2008 року.
Негативним наслідком безпідставного,
документально необґрунтованого
коригування рівня митної вартості
товару стала можливість формування
імпортером штучно завищеного рівня
оптової ціни лікарського засобу
«цефепім» на внутрішньому ринку.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року №
92-IV (чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - МК) посадові особи
митної служби України, вперше прийняті
на службу до митних органів, приймають
Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону № 3723-XII:
«Повністю усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто як порушення Присяги, так і
інше дисциплінарне правопорушення
можуть бути наслідком недотримання,
порушення державним службовцем
правових, етичних (моральних) норм.
Водночас, дисциплінарне
правопорушення, не за порушення
присяги, пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14
Закону № 3723-XII за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону № 3723-XII регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів митного
контролю, здійснюється згідно з цим
Законом, якщо інше не передбачено
законами України.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII.

Відповідно до частини другої статті 410
зазначеного Кодексу у митній службі
України діє Статут, який
затверджується законом.

Дисциплінарний статут митної служби
України, чинний на час існування
спірних правовідносин, був
затверджений Законом України від 6
вересня 2005 року №2805-ІV.

В абзаці першому преамбули Статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули
Статуту зазначено, що регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Наказом Державної митної служби
України від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 4 лютого
2011 року за № 154/18892; далі - Інструкція).
Пунктом 1.1 Інструкції визначено
приводи, підстави, мету, порядок
призначення і проведення службового
розслідування, прийняття за ним рішень,
виконання цих рішень, формування
матеріалів службового розслідування у
справі, а також права та обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час їх проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Аналіз спеціальних і загальних норм,
наведених у статті 21, частині першій
статті 22, статті 31 Статуту, статтях 14, 17,
30 Закону № 3723-XII, свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 23
Статуту, частині другій статті 9 Закону
№ 3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, МК,
а в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна
відповідальність посадових осіб
митної служби врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту. Норми Закону №
3723-XII можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту, оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, тому неможливість
застосування до посадової особи митної
служби України дисциплінарних
стягнень аж до звільнення з митного
органу має бути мотивовано. Розділом 4
Статуту визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги мають бути
порушення, встановлені внаслідок
ретельного службового розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи викладене, звільнення
позивача на підставі пункту 6 частини
першої статті 30 Закону України «Про
державну службу» не можна визнати
законним та обґрунтованим.

При цьому суд першої інстанції,
задовольняючи позовну вимогу про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, визначив розмір
такого заробітку з порушенням вимог
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від
24 березня 1995 року № 108/95-ВР
середній заробіток працівника згідно з
визначається за правилами,
закріпленими у Порядку.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є розрахована
згідно з абзацом першим пункту 8 цього
Порядку середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац другий
пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення
якого відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку».

Апеляційний суд зазначеної помилки не
виправив.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості провести відповідні
розрахунки, оскільки це пов'язано з
дослідженням доказів у справі, а тому у
цій частині справа підлягає
направленню на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 225, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської обласної
митниці задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 9 червня 2011
року змінити. Скасувати зазначену
постанову в частині оплати вимушеного
прогулу позивача та направити справу у
цій частині на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

В решті постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 9
червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.