Справа № 366/1520/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Тетервак
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання здійснити перерахунок
і виплату одноразової компенсації,
щорічної допомоги на оздоровлення та
грошової допомоги, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іванківського
районного суду Київської області від 26
травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд
із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області, в
якому просив визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок і
виплату йому щомісячної грошової
компенсації у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
мінімальної заробітної плати та
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. ст. 37, 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період,
починаючи з 1996 року по 2013 рік включено,
а також одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 45
мінімальних заробітних плат,
передбаченої інвалідам ІІ групи
статтею 48 цього Закону. Також, позивач
просив зобов'язати відповідача
проводити нарахування та виплату
зазначених щомісячної грошової
компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до приписів
приведених норм в майбутньому.

Ухвалою Іванківського районного суду
Київської області від 26 травня 2014 року
адміністративний позов в частині вимог
про перерахування та виплату
щомісячної грошової компенсації у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів місцевого виробництва,
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 1996 року по 22.11.2013 року, а також в
частині вимог про перерахунок і
виплату одноразової компенсацію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, залишено без
розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а ухвала суду - без
змін з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про залишення позовної заяви без
розгляду на підставі ст. 100 КАС України
з причин пропуску позивачем строку на
звернення до адміністративного суду,
встановленого ст. 99 КАС України.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Відповідно до положень статті 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Зі змісту адміністративного позову
вбачається, що в ньому позивач оскаржує
дії відповідача щодо нарахування та
виплати йому одноразової компенсації
за шкоду, заподіяну здоров'ю, щорічної
допомоги на оздоровлення та щомісячної
грошової компенсації за обмеження в
споживанні продуктів місцевого
виробництва, передбачених ст. ст. 37, 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Із матеріалів справи вбачається, що
одноразова компенсація за шкоду,
заподіяну здоров'ю, була нарахована
позивачу 20.08.2003 року, що
підтверджується довідкою відповідача
№01-1614 від 13.05.2014 року, щорічна допомога
на оздоровлення відповідачем
нараховувалась, починаючи з 2006 року до
2014 року включно (з моменту
постановлення позивача на облік в
Управлінні), щорічно, а щомісячна
грошова компенсація у зв'язку з
обмеженням в споживанні продуктів
місцевого виробництва - щомісячно,
починаючи з 2006 року по 2014 рік.

Матеріали справи свідчать, що
позивачем не заперечується фактичне
проведення виплати вказаних
компенсацій та щорічної соціальної
допомоги у наведених у довідці
розмірах в дати їх нарахування.

Разом з тим, позовні вимоги заявлені
ОСОБА_2 шляхом звернення до суду лише
20.05.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
суду про те, що позивачем щодо частини
вимог пропущено встановлений ст. 99 КАС
України строк звернення до
адміністративного суду.

За приписами частини 2 вказаної норми
початком перебігу вищевказаного
строку звернення до суду визнається
день, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач про
порушення своїх прав з боку
відповідача мав дізнатись у момент
отримання відповідних виплат у меншому
ніж встановлено законом розмірі та не
був позбавлений можливості своєчасно
звернутись із відповідним позовом до
суду за захистом своїх прав.

При цьому, колегія суддів не враховує
посилання позивача на положення Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку», яким у
частині 1 статті 76, визначено, що право
на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, не обмежується строком
давності, позаяк предметом даного
публічно-правового спору є не
відшкодування ядерної шкоди, а
правомірність дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень щодо
нарахування одноразової та регулярних
грошових виплат соціального
призначення. З тих же підстав колегія
суддів не враховує покликання апелянта
на положення Віденської Конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від 21.05.1963 року.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС
України встановлено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів поважності причини
пропущення строку звернення позивача з
вимогами, що виходять за межі
шестимісячного строку, встановленого
ст. 99 КАС України, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про залишення цих вимог без
розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги
спростовуються висновками суду першої
інстанції, матеріалами справи та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
місцевий суд допустився помилки у
визначенні кінцевої дати залишення
позову без розгляду. Так, суд виходив із
того, що позов було заявлено 22.05.2014 року.
Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що позовна заява подана
засобом поштового зв'язку 20.05.2014 року,
що підтверджується відтиском штампу
поштового відділення на конверті (а.с.
15).

Апеляційний суд наголошує, що частиною
9 статті 103 КАС України встановлено, що
строк не вважається пропущеним, якщо до
його закінчення позовна заява, скарга,
інші документи чи матеріали або
грошові кошти здано на пошту чи
передані іншими відповідними засобами
зв'язку.

Не врахування положень зазначеної
норми зумовило помилку в обчисленні
шестимісячного строку звернення до
суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС
України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів доходить висновку про
необхідність зміни ухвали суду першої
інстанції в частині кінцевої дати
вимог, що залишаються без розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право змінити ухвалу
суду, якщо місцевим судом допущено
помилкове застосування норм
процесуального права, що не призвело до
не правильного вирішення справи чи
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Іванківського районного суду
Київської області від 26 травня 2014 року -
змінити, замінивши в резолютивній
частині судового рішення дату « 22
листопада 2013 року» датою « 20 листопада
2013 року».

У решті ухвалу Іванківського районного
суду Київської області від 26 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук