Справа № 802/3078/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2014 р.
Справа № 802/3078/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:Альчука Максима
Петровича,

секретаря судового
засідання:Боровської Т.А.

представника позивача:ОСОБА_3

представника
відповідача:Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом:фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5

до:Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про:визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_5 з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання дій
протиправними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
зв'язку із наявністю у позивача
податкового боргу, Вінницькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією головного управління
Міндоходів у Вінницькій області режим
податкової застави застосовано до
вказаного податкового боргу, а не до
майна платника податків, що, на думку
ОСОБА_5, є порушенням норм чинного
законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити в межах заявлених
позовних вимог, з підстав, викладених в
позовній заяві. Додатково зазначив, що
кошти, до яких застосовано податкову
заставу, не є податковим боргом
позивача у розумінні Податкового
кодексу України, що виключає
можливість застосування тимчасового
заходу забезпечення сплати грошових
зобов'язань.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив у його задоволенні відмовити.
Окремо зазначив, що оскільки за
платником податків рахується
податковий борг, відтак у відповідача
були правові підстави віднести такі
кошти до податкової застави.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, та надавши їм
правову оцінку, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_5
зареєстрований виконавчим комітетом
Вінницької міської ради за адресою
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1
(а.с. 13). Окрім того, з 05.09.1995р. перебуває
на податковому обліку як платник
податків у Вінницькій об'єднаній
державній податковій інспекції
головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Відповідно до витягу з особової картки
платника податків, за позивачем
рахується заборгованість зі сплати
штрафних санкцій за порушення
законодавства про патентування, норм
регулювання обігу готівки та
застосування реєстраторів у розмірі 304
604 грн. (а.с. 29).

Рішенням про опис майна у податкову
заставу за № 194 від 27.03.2014р. податковим
органом вирішено здійснити опис майна
позивача, що перебуває у власності
платника податків, а у разі, якщо на
момент складення акта майно відсутнє
або його балансова вартість менша суми
податкового боргу, - також того майна,
право власності на яке він набуде у
майбутньому (а.с. 27).

На підставі чого, 27.03.2014р. податковим
керуючим складено акт опису майна № 194,
зі змісту якого слідує, що податкову
заставу застосовано до податкового
боргу позивача у сумі 304 604,00 грн. та
включено вказані кошти до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна про
податкові застави (а.с. 28, 30).

Не погодившись з правомірністю
вказаних дій Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління Міндоходів у
Вінницькій області позивач, з метою
захисту своїх прав та законних
інтересів, звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 14.1.175 ч. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 20.1.10 ч. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право
здійснювати контроль за додержанням
законодавства з питань регулювання
обігу готівки (крім банків), порядку
проведення готівкових розрахунків за
товари (послуги), за наявністю ліцензій
на провадження видів господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню
відповідно до закону, торгових
патентів, за додержанням порядку
приймання готівки для подальшого
переказу (крім приймання готівки
банками), за дотриманням суб'єктами
господарювання установлених
законодавством обов'язкових вимог щодо
забезпечення можливості розрахунків
за товари (послуги) з використанням
електронних платіжних засобів.

Також, пунктом 20.1.19 частини 20.1 статті 20
Податкового кодексу України визначено,
що контролюючі органи мають право
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи) за порушення
податкового чи іншого законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 3 Указу Президента України
"Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки" від 12.06.1995р., контроль за
додержанням особами, зазначеними у
статті 1 цього Указу (крім банків), норм
з регулювання обігу готівки в
національній валюті, що встановлюються
Національним банком України,
здійснюють органи державної
податкової служби, державної
контрольно-ревізійної служби,
Міністерства внутрішніх справ України
та фінансові органи, а банками -
Національний банк України.

Як зазначив представник позивача в
судовому засіданні, кошти, віднесені
податковим органом до податкової
застави не є податковим боргом
позивача, оскільки питання щодо
регулювання обігу готівки та
накладення штрафних санкцій за
порушення у даній сфері Податковим
кодексом України не регулюється.

Однак, суд критично ставиться до даних
пояснень, оскільки з аналізу
зазначених вище норм слідує, що саме
Податковим кодексом України контроль
за регулюванням обігу готівки
покладено на відповідача, відтак
штрафні санкції, накладені за
порушення у сфері обігу готівки, у
розумінні п. 14.1.175 ч. 14.1 ст. 14 Кодексу, є
податковим боргом ФОП ОСОБА_5

Надаючи правову оцінку заявленим
позовним вимогам суд також зазначає, що
положеннями п. 2.1 "Порядку застосування
податкової застави органами доходів і
зборів", затвердженого Наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013р. № 572 (далі - Порядок № 572)
визначено, що опис майна у податкову
заставу здійснюється на підставі
рішення про опис майна у податкову
заставу (додаток 1). Таке рішення
приймається керівником органу доходів
і зборів і надається платнику податків,
що має податковий борг.

Пунктом 2.2 Порядку №572 визначено, що
майно, на яке поширюється право
податкової застави, оформлюється актом
опису майна за формою, наведеною у
додатку 2 до цього Порядку. Акти опису
майна реєструються у журналі
реєстрації актів опису майна (додаток
3).

У разі відмови платника податків від
підписання акта опису майна такий опис
здійснюється у присутності не менш як
двох понятих, що визначено п. 2.3 Порядку
№ 572.

Положення п. 2.5 Порядку № 572
встановлено, що до акта опису
насамперед включається ліквідне майно,
яке можливо використати як джерело
погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 2.10 Порядку № 572, опис
майна може бути проведено за даними
органів, які згідно з чинним
законодавством здійснюють реєстрацію
майна.

В порядку дослідження доказів, судом
досліджено акт опису майна від 27.03.2014р.,
зі змісту якого слідує, що при його
складанні відповідачем допущено
порушення вказаних норм, зокрема, не
визначено кількість, одиницю виміру та
вартість майна, до якого застосовано
податкову заставу. Окрім того, позивача
з вказаним актом не ознайомлено та
рішення про опис майна у податкову
заставу від 27.03.2014р. не було надано.

Також суд зазначає, що положення п. 14.1.155
ч. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України
визначають, що податкова застава -
спосіб забезпечення сплати платником
податків грошового зобов'язання та
пені, не сплачених таким платником у
строк, визначений цим Кодексом.
Податкова застава виникає на
підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків
грошового зобов'язання, забезпеченого
податковою заставою, орган стягнення у
порядку, визначеному цим Кодексом,
звертає стягнення на майно такого
платника, що є предметом податкової
застави.

Відповідно до ч. 89.1 ст. 89 Податкового
кодексу України, право податкової
застави виникає у разі: несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку; несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
контролюючим органом, - з дня
виникнення податкового боргу.

У відповідності до ч. 89.2 ст. 89
Податкового кодексу України, з
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-яке майно платника податків, яке
перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

Вказані правові норми містять
імператив стосовно об'єкта податкової
застави, відповідно до яких, таким
об'єктом є виключно майно платника
податків.

З матеріалів справи, а саме з акту опису
майна від 27.03.2014р. та витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна про податкові застави, слідує, що
податковим органом до податкової
застави включено грошові кошти у
розмірі 304 604,00 грн., які, як встановлено
вище, є податковим боргом позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про протиправність дій
відповідача щодо опису податкового
боргу позивача у податкову заставу
згідно акту опису майна № 194 від 27.03.2014
року та її реєстрації у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна про
податкові застави згідно акту опису
майна № 194 від 27.03.2014р.

Так, вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з того, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України та присуджуються
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Вінницькій області щодо
опису майна фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 у податкову заставу згідно акту
опису майна № 194 від 27.03.2014 року та її
реєстрації у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна про податкові
застави згідно акту опису майна № 194
від 27.03.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 36 грн. 54 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Альчук Максим Петрович