Справа № 813/3894/14
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3894/14
Львівський окружний адміністративний
суд
в складі: головуючого-судді
за участі секретаря судового засідання
представників : позивача:
ОСОБА_1,відповідача :Яремчука А.Т.
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в місті Львові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця та скасування
Позивачка ОСОБА_3 звернулось з
адміністративним позовом до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця та скасування
постанов . а саме: згідно змін до позову
від 11 вересня 2014 року :постанови від
05.12.2012 року ВП № 32334227 про стягнення
постанови від 05.12.2012 року ВП № 32334227 про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій у розмірі 53,36 грн.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просить їх задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги заперечив і просить
відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Вислухавши пояснення представників
сторін ,розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.
В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на те, що 10 квітня
2013 року в день розгляду справи
Львівським окружним адміністративним
судом позову про визнання
неправомірними дій державного
виконавця та скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження про
стягнення витрат на провадження
виконавчих дій від 25.02.1013р. ВП №35959838 та
постанови про відкриття виконавчої
провадження про стягнення виконавчого
збору від 25.02.2013 року ВП№35959830, з
матеріалів виконавчого провадження №
ВП 32334227, яке було надано їй на
ознайомлення в залі судового
засідання, стало відомо про те, що
25.04.2012 року постановою старшого
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Яремчука А.Т. відкрито виконавче
провадження №32334227 про примусове
виконання виконавчого листа №6-4324,
виданого 09.11.2011р. Новозаводським
районним судом м.Чернігова, про
стягнення з позивача заборгованості за
кредитним договором № SME0014594 на
загальну суму 174712,71 грн. За тих же
обставинах в той же день, позивач
дізнався про наявність постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 25.04.2012р.
ВП№32334227, постанови про стягнення
виконавчого збору від 05.12.2012р. ВП №32334227,
постанови про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 05.12.2012р.
ВП №32334227 та постанови про закінчення
виконавчого провадження від 29.12.2012р. ВП
№32334227.
Позивач вважає дії старшого державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Яремчука А.Т. з примусового виконання
виконавчого листа №6-4324, виданого
09.11.2011р. Новозаводським районним судом
м.Чернігова такими, що порушують її
права, передбачені діючим
законодавством України, а тому, вважає
такі дії неправомірними, такими, що
винесені з порушенням норм діючого
законодавства України, в зв'язку з чим
підлягають скасуванню.
Як свідчать матеріали справи, на
виконанні у Галицькому відділі
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції на виконанні перебувало
виконавче провадження № ВП 32334227 з
примусового виконання виконавчого
листа № 6-4324 від 09.11.2011 року, виданого
Новозаводським районним судом м.
Чернігова про стягнення солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ
"Альфа-Банк" заборгованості за
кредитним договором № SME0014594, всього на
суму 174712,71 грн.
Відповідно до вимог ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Статтею 17 цього ж Закону
містить перелік документів, які
підлягають виконанню державною
виконавчою службою та на підставі яких
здійснюється примусове виконання
рішень. Зокрема, виконавчими
документами є листи, що видаються
судами, рішення інших органів
державної влади, постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу.

Згідно з вимог ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в ст. 17 цього ж
Закону.

Відповідно до приписів ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, про що на протязі трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій.

Згідно з вимогами ч.5 ст.25 та ч.1 ст.31
Закону України «Про виконавче
провадження», копії постанов
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження мають
надсилатися державним виконавцем не
пізніше наступного робочого дня після
їх винесення боржнику рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Позивач посилається на те, що в
матеріалах виконавчого провадження
№32334227, знаходяться повідомлення №369
про вручення відправлення №7286/9 від
26.04.2012 року та повідомлення №1159 про
вручення відправлення №7287/9 від 22.05.2012
року за адресою проживання позивача.

Згідно відмітки у повідомленні №369
адресат відмовився від отримання
відправлення 28.04.12р., а згідно
повідомлення №1159 відправлення було
вручено за довіреністю чоловіку 24.05.12р.
В даному випадку, позивач стверджує, що
йому нічого не відомо про надходження
на її ім'я зазначених поштових
відправлень. В період з 27.04.12р. по 07.05.12р.
остання знаходилась на стаціонарному
лікуванні в Міській клінічній лікарні
швидкої медичної допомоги і в період з
15.05.12р. по23.05.12р. в 5-й клінічній лікарні.
Тобто, за адресою свого проживання в
день, коли нібито хтось відмовився від
отримання рекомендованого листа,
позивач фізично був відсутній.

Проте, твердження позивача про
порушення державним виконавцем
діючого законодавства, спростовуються
наступним. 25.04.2012 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України „Про виконавче провадження" з
примусового виконання вказаного
виконавчого документа. Вказаною
постановою про відкриття виконавчого
провадження боржнику ОСОБА_3 (позивачу
по справі) надано термін для
самостійного виконання рішення суду в
строк до 02.05.2012р. Дану постанову про
відкриття виконавчого провадження
скеровано кур'єрською службою ТзОВ
«Укркур'єр» поштовим відправленням з
повідомленням про вручення на адресу
боржника, зазначену у виконавчому
документі: АДРЕСА_1.

Суд відзначає, що згідно з ст. 31 Закону,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, суд погоджується з думкою
відповідача про те, що можливе
неотримання боржником з будь-яких
причин постанови про відкриття
виконавчого провадження, якщо вона
була скерована йому на адресу, вказану
виконавчому документі поштовим
відправленням з повідомленням про
вручення, не є підставою вважати, що
боржник з об'єктивних причин не був
ознайомлений з відкриттям виконавчого
провадження. Позивач не наводить
аргументів, а діючим законодавством і
не передбачено заборону державному
виконавцю вчиняти дії у виконавчому
провадженні, коли боржник , за його
словами, не отримав постанови про
відкриття виконавчого провадження, за
вищезгаданої умови, що така постанова
скерована рекомендованим листом з
повідомленням про вручення на адресу
боржника, яка зазначена у виконавчому
документі.

Окрім цього, суд погоджується з думкою
відповідача про те, що усі процесуальні
документи в тому числі і рішення,
винесені судами у справі про стягнення
з позивача заборгованості,
скеровувались сторонам, а отже,
посилання позивача на те, що їй не було
відомо про існування рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова, яким її зобов'язано сплатити
ПАТ «Альфа Банк» 174712,71 грн.
заборгованості, не відповідає
дійсності. В судовому засіданні
представник позивача визнала ,що
позивачка знала про борг і рішення про
стягнення боргу. Тому суд відзначає і
про те, що позивач не міг не знати про
те, що згідно кредитного договору має
непогашену заборгованість.

Ст. 14 ЦПК України встановлено, що судові
рішення, в даному випадку згадане
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом (п.2 даної статті).

Тобто, з дня коли рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова про стягнення
заборгованості з позивача, набрало
законної сили, воно є обов'язковим до
виконання, в тому числі обов'язковим і
для позивача.

Згідно ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних осіб та
роз'яснювати особам, які беруть участь
у виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Позивач посилається на те, що в
результаті порушення державним
виконавцем гарантій, передбачених ст.6
Закону України «Про виконавче
провадження», було допущено порушення
її прав, передбачених ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження» та
обов'язку з виконання рішень
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі, як того вимагає ч. 1 та ч.2 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження». Посилається на те, що їй
нічого не було відомо ні про відкриття
виконавчого провадження, ні про
надання терміну для добровільного
виконання рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова про
стягнення з заборгованості за кредитом
на загальну суму 174712,71 грн.

Позивач стверджує ,що станом на 27.12.2012
року ним самостійно, без вказаній на те
державним виконавцем, було погашено
суму заборгованості, яка визначена
Новозаводським районним судом
м.Чернігова, перед ПАТ «Альфа-Банк». З
огляду на це, в позивача немає підстав
стверджувати про те, що йому не було
відомо про свій обов'язок погасити
заборгованість.

Судом береться до уваги і той факт, що в
позивача було достатньо часу для
такого добровільного погашення,
зокрема з 09.11.2011 року по 25.04.2012 р., тобто з
часу видачі виконавчого листа до часу
відкриття виконавчого провадження,
однак борг погашено лише 27.12.2012 року .

Щодо посилання позивача на те, що така
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в Міській клінічній лікарні
швидкої медичної допомоги з 27.04.12р. по
07.05.12р. і в 5- й клінічній лікарні з 15.05.12р.
по 23.05.12р., суд відзначає про те, що ст.37
Закону України «Про виконавче
провадження», визначені обставини, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження. Серед таких
не передбачено випадку коли боржник
перебуває на лікарняному.

Право державного виконавця
зупинити виконавче провадження,
передбачено ст. 38 цього ж Закону,
зокрема ч.3 п.1, - виконавче провадження
може бути зупинено у разі перебування
боржника на лікуванні у стаціонарному
лікувальному закладі, якщо рішення
неможливо виконати без його участі.
Проте, дане виконавче провадження про
стягнення коштів, можна виконувати без
участі боржника.

Відповідно до вимог п.1 ст. 27, - у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з приписами ст. 28, - у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Позивач вважає, що виконавчий збір
по суті має функції, відповідно до яких,
з одного боку, виконавчим збором
держава компенсує свої витрати по
примусовому виконанню судового
рішення, а з іншого, виконавчий збір
можна розглядати як своєрідну штрафну
санкцію за невиконання боржником у
добровільному порядку вимог
виконавчого документа.

Проте дане твердження позивача не
знаходить свого правового
обґрунтування, оскільки, підстави для
відкриття виконавчого провадження та
для закриття виконавчого провадження,
підстави для прийняття постанови про
стягнення судового збору та інше чітко
визначені нормами Закону України «Про
виконавче провадження», і позивач не
наводить вимогу Закону , яку на його
думку, порушено з сторони державного
виконавця.

В судовому засіданні оглянуто
наступні документи :

-заяву ПАТ «Альфа-Банк» від 12 квітня 2012
року про відкриття виконавчого
провадження та отримання копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

-постанову ВП № 32334227 від 25.04.2012 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,на
підставі якої видано Витяги про
реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об»єктів нерухомого майна
позивачки.

Копію листа начальника Галицького ВДВС
ЛМУЮ від 27.04.2012 року № 7287 , якою було
направлено Держкомзему у м.Львові. УДАЇ
при УМВСУ у Львівській області ,ОКП ЛОР
«БП та ЕО» ,ОСОБА_3 копії постанови про
арешт майна ,що підтверджує здійснення
виконавчих дій , по відкритому
провадженню.

Направлення означених документів , в
тому числі і позивачці,
підтверджується Повідомленням
«УКРКУР»ЄР» №369 про вручення
відправлення ОСОБА_3

Копію листа УДАЇ ГУ МВС України від 01.06
2012 року № 99023ар «Про накладення арешту.

Згідно з приписами п. 3 ст.2 КАС
України, передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог п.1 ст. 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Як свідчать матеріали справи,
оскаржувані дії відповідача вчинені на
підставі і у межах повноважень, в
спосіб, що передбачений законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано.

З огляду на викладене та те, що
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження його позовних вимог, суд
приходить до висновку про
правомірність дій відповідача та
законність винесення зазначених
постанов , а тому адміністративний
позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18, 19, 24, 71-86, 143, 146, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В позові ОСОБА_3 до Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання неправомірними
дій старшого державного виконавця та
скасування постанов - відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та в строки, передбачені ст.186
КАС України та набуває законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України

Суддя
Дем'яновський Г.С.