Справа № 823/1089/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1089/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
дочірнього підприємства «Юрія-2»
публічного акціонерного товариства
«Юрія» на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
22.05.2014 у справі за адміністративним
позовом дочірнього підприємства
«Юрія-2» публічного акціонерного
товариства «Юрія» до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Слуцької Лесі
Володимирівни, реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ДП «Юрія-2» ПАТ «Юрія» звернулася до
суду першої інстанції із позовом, в
якому просило: визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Слуцької Лесі
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
20.01.2014 № 10076299; зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Слуцьку Лесю
Володимирівну прийняти рішення про
державну реєстрацію права оренди
земельної ділянки, заявленого ДП
«Юрія-2» ПАТ «Юрія» 09.01.2014 щодо
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:048:0012 площею 6 м2, що
розташована по вул. Чигиринській - вул.
Подолинського на зупинці громадського
транспорту «Консервний комбінат» в м.
Черкаси.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Черкаської міської ради від
20.12.2012 № 3-1456 дочірньому підприємству
«Юрія-2» закритого акціонерного
товариства «Юрія» поновлено договір
оренди земельної ділянки за
кадастровим номером :02:048:0012
площею 6 м2, що розташована по вул.
Чигиринській - вул. Подолинського на
зупинці громадського транспорту
«Консервний комбінат» в м. Черкаси та
на його підставі між Черкаською
міською радою та позивачем укладено
договір оренди від 10.04.2013.

Позивач звернувся до реєстраційної
служби Черкаського міського
управління юстиції Черкаської області
із заявою від 09.01.2014 про державну
реєстрацію права оренди вказаної
земельної ділянки.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Слуцької
Л.В. від 20.01.2014 № 10076299 на підставі статті
24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», пунктів 16 та 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703, у
державній реєстрації права оренди
земельної ділянки було відмовлено у
зв'язку з відсутністю державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що за відсутності
державної реєстрації в Державному
земельному кадастрі земельної ділянки
за кадастровим номером :02:048:0012
площею 6 м2, що розташована по вул.
Чигиринській - вул. Подолинського на
зупинці громадського транспорту
«Консервний комбінат» в м. Черкаси,
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Слуцької
Л.В. від 20.01.2014 №10076299 про відмову у
державній реєстрації права оренди
вказаної земельної ділянки є законним
та обґрунтованим і скасуванню не
підлягає, у зв'язку з чим у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідно до статті 41 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» при
поновленні договорів оренди земельних
ділянок комунальної власності, право
територіальної громади на які
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
реєстрацією права оренди земельної
ділянки.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
частково обґрунтованими, враховуючи
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Пунктом «й» частини 1 статті 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Статтею 41 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачені
особливості державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Так, згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» рішення
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування про передачу
земельних ділянок у власність або
користування (постійне користування,
оренда, користування земельною
ділянкою для сільськогосподарських
потреб (емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 41 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що державна реєстрація
права держави чи територіальної
громади на земельні ділянки, які
сформовані із земель державної чи
комунальної власності, здійснюється
після затвердження в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України, документації із землеустрою,
за якою здійснено таке формування,
одночасно із державною реєстрацією
похідного речового права на такі
земельні ділянки (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» при
поновленні або внесенні змін до
договорів суперфіцію, емфітевзису,
сервітуту, оренди земельних ділянок
державної чи комунальної власності,
право держави чи територіальної
громади на які не зареєстровано
відповідно до цього Закону, державна
реєстрація права власності
здійснюється одночасно з державною
реєстрацією права користування
(сервітут), права користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), права забудови земельної
ділянки (суперфіцій), права оренди
земельної ділянки.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 16 вказаного Закону
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. У разі
здійснення державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки,
похідних від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. Рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) вважається
заявою про здійснення державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку(абз. 7 ч. 1 ст. 16 Закону
№1952).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі:

- договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;
державних актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом;

- рішень судів, що набрали законної
сили;

- інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що державна
реєстрація права оренди на земельну
ділянку державної чи комунальної
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права власності
на цю земельну ділянку.

В свою чергу, п. 10 ст. 791 Земельного
кодексу України передбачає, що
державна реєстрація речових прав на
земельні ділянки здійснюється після
державної реєстрації земельних
ділянок у Державному земельному
кадастрі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» від 07.07.2011
№3613-VІ державний земельний кадастр -
єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах державного кордону
України, їх цільове призначення,
обмеження у їх використанні, а також
дані про кількісну і якісну
характеристику земель, їх оцінку, про
розподіл земель між власниками і
користувачами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру і надання таких відомостей
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
передбачено, що земельній ділянці,
відомості про яку внесені до
Державного земельного кадастру,
присвоюється кадастровий номер.

Згідно з ч.ч. 12, 13 ст. 21 вказаного Закону
органи державної влади (крім Верховної
Ради України) та органи місцевого
самоврядування у строк не пізніше п'яти
робочих днів після прийняття рішень
про затвердження документації із
землеустрою і технічної документації з
оцінки земель, яка згідно з цією
статтею є підставою для внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру, надають центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин,
відповідно до їх компетенції
засвідчені копії вказаних рішень для
внесення відповідної інформації до
Державного земельного кадастру.
Документація із землеустрою і технічна
документація з оцінки земель подається
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин, відповідно
до їх повноважень, визначених цим
Законом, разом з електронним
документом, що містить результати
робіт із землеустрою та оцінки земель.

Подання документації із землеустрою до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, для внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру здійснюється розробником
такої документації, якщо інше не
встановлено договором на виконання
робіт із землеустрою (ч. 16 ст. 21 Закону
№3613).

Частинами 1-3 ст. 24 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
передбачено, що державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється при її
формуванні шляхом відкриття
Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за місцем їх розташування
відповідним Державним кадастровим
реєстратором центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою: особи, якій за
рішенням органу виконавчої влади,
органу місцевого самоврядування
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою, що є
підставою для формування земельної
ділянки при передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи; власника
земельної ділянки, користувача
земельної ділянки державної чи
комунальної власності (у разі поділу чи
об'єднання раніше сформованих
земельних ділянок) або уповноваженої
ними особи; органу виконавчої влади,
органу місцевого самоврядування (у
разі формування земельних ділянок
відповідно державної чи комунальної
власності).

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» орган, що
здійснює ведення Державного
земельного кадастру, одночасно з
державною реєстрацією земельної
ділянки надає органу державної
реєстрації прав інформацію про:
державну реєстрацію земельної ділянки
(дату державної реєстрації, орган, що
здійснив таку реєстрацію); кадастровий
номер, площу, місце розташування
земельної ділянки; кадастровий план
зареєстрованої земельної ділянки в
електронній (цифровій) формі.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті орган
державної реєстрації прав одночасно з
державною реєстрацією речового права
на земельну ділянку надає органу, що
здійснює ведення Державного
земельного кадастру, інформацію про:
суб'єкта права власності на земельну
ділянку, суб'єкта речового права на
земельну ділянку; державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку,
права користування (сервітут)
земельної ділянки, права постійного
користування, права оренди (суборенди)
земельною ділянкою; права користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); права забудови земельної
ділянки (суперфіцій); дату державної
реєстрації, реєстраційний номер
земельної ділянки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно із
зазначенням відомостей про її
кадастровий номер та орган, що здійснив
державну реєстрацію.

Частино 1 ст. 281 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що орган державної
реєстрації прав надає органу, що
здійснює ведення Державного
земельного кадастру, інформацію про:
суб'єкта права власності на земельну
ділянку; суб'єкта речового права на
земельну ділянку; державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку,
права користування (сервітут)
земельною ділянкою, права постійного
користування, права оренди (суборенди)
земельної ділянки; права користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); права забудови земельної
ділянки (суперфіцій); дату державної
реєстрації, реєстраційний номер
земельної ділянки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно із
зазначенням відомостей про її
кадастровий номер та орган, що здійснив
державну реєстрацію.

При цьому згідно ч. 2 вказаної статті
орган, що здійснює ведення Державного
земельного кадастру, надає органу
державної реєстрації прав інформацію
про: державну реєстрацію земельної
ділянки (дату державної реєстрації,
орган, що здійснив таку реєстрацію);
кадастровий номер, площу, місце
розташування земельної ділянки;
кадастровий план зареєстрованої
земельної ділянки в електронній
(цифровій) формі. Інформація, одержана
від органу, що здійснює ведення
Державного земельного кадастру,
вноситься державним реєстратором під
час здійснення державної реєстрації
прав на відповідний об'єкт до розділу
Державного реєстру прав, який містить
відомості про нерухоме майно.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що державна реєстрація як
права власності на земельні ділянки,
так і реєстрація похідних прав,
зокрема, права оренди, здійснюється
лише за умови державної реєстрації
земельної ділянки в Державному
земельному кадастрі.

Державна реєстрація земельної ділянки
- внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера (ст. 1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»).

Колегія суддів звертає увагу, що
апелянтом подано до суду апеляційної
інстанції витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку № НВ-013, який виданий
управлінням Держземагенства у
Черкаському районі Черкаської області
на запит ДП «Юрія-2» ПАТ «Юрія». Зі
змісту вказаного витягу вбачається, що
спірна земельна ділянка 05.06.2013
зареєстрована у Державному земельному
кадастрі управлінням Держземагенства
у Черкаському районі Черкаської
області та зазначеній земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер
:02:048:0012.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскільки позивачем
надано докази державної реєстрації в
Державному земельному кадастрі
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:048:0012 площею 6 м2, то
відповідачем протиправно прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації права оренди вказаної
земельної ділянки, що не було
встановлено судом першої інстанції.

Згідно з п. 52 ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону, яка
передбачає, що державна реєстрація
прав, їх обтяжень у результаті вчинення
нотаріальної дії (надання відмови в
ній) проводиться одночасно з вчиненням
такої дії.

Відповідно до п. 16 та п. 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703
(чинного на час прийняття відповідачем
спірного рішення) за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
та документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що оскільки позивачем
подано до реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області
передбачені чинним законодавством
документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, то відповідачем
протиправно відмовлено в її
проведенні.

В свою чергу, щодо позовної вимоги про
зобов'язання державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Черкаського міського
управління юстиції Черкаської області
Слуцької Лесі Володимирівни прийняти
рішення про державну реєстрацію права
оренди земельної ділянки, заявленого
ДП «Юрія-2» ПАТ «Юрія» 09.01.2014 щодо
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:048:0012 площею 6 м2, що
розташована по вул. Чигиринській - вул.
Подолинського на зупинці громадського
транспорту «Консервний комбінат» в м.
Черкаси, колегія суддів зазначає
наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
прийняття рішення про державну
реєстрацію права оренди земельної
ділянки є дискреційним повноваженням
та виключною компетенцією
уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, а тому позовна
вимога про зобов'язання відповідача
видати дозвіл на зняття та перенесення
ґрунтового покриву є формою втручання
в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Слуцьку Лесю
Володимирівну повторно розглянути
документи, подані дочірнім
підприємством «Юрія-2» публічного
акціонерного товариства «Юрія» для
державної реєстрації права оренди
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:048:0012 площею 6 м2, що
розташована по вул. Чигиринській - вул.
Подолинського на зупинці громадського
транспорту «Консервний комбінат» в м.
Черкаси.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення вимог
апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що
частково підтверджують факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив частково скасувати
її та ухвалити нове рішення, оскільки
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Юрія-2» публічного
акціонерного товариства «Юрія»
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов дочірнього підприємства
«Юрія-2» публічного акціонерного
товариства «Юрія» до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Слуцької Лесі
Володимирівни, реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Слуцької
Лесі Володимирівни про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 20.01.2014 № 10076299.

Зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Черкаського міського
управління юстиції Черкаської області
Слуцьку Лесю Володимирівну повторно
розглянути документи, подані дочірнім
підприємством «Юрія-2» публічного
акціонерного товариства «Юрія» для
державної реєстрації права оренди
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:048:0012 площею 6 м2, що
розташована по вул. Чигиринській - вул.
Подолинського на зупинці громадського
транспорту «Консервний комбінат» в м.
Черкаси.

В іншій частині постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
22.05.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.