Справа № 2а-2440/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р.
Справа № 151899/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі до ОСОБА_1 про стягнення надміру
виплачену пенсію в сумі 46942 грн. 20 коп.,-

В С Т А Н О В
И Л А:

06.06.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення надміру
виплачену пенсію в сумі 46942 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
постановою Вищого адміністративного
суду касаційну скаргу управління
пенсійного фонду було задоволено
частково, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.11.2009 року змінено, в абзаці
четвертому резолютивної частини якої
слова та цифри «01.12.2005 року» замінено
словами «01 грудня 2007 року». В решті
постанову залишено без змін. Оскільки
29.12.2009 року постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
виконано є факт надміру виплаченої
пенсії.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що поворот виконання рішень, а саме
ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2009 року
та відповідно до ст. 265, 266 КАС України,
стане неможливим здійснення
управлінням повороту виконання
судових рішень про присудження виплати
пенсій відповідачу. Крім того, з
бюджету пенсійного фонду України або
для їх відновлення необхідно буде
докласти зусиль, адже поворот
виконання постанови про присудження
виплати пенсій чи інших періодичних
платежів з Державного бюджету України
або позабюджетних Державних фондів у
відносинах публічної служби
допускається у випадку, якщо скасована
постанова була обґрунтована на
повідомлених позивачем завідомо
неправдивих відомостей або поданих ним
підроблених документах.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
скасовуючи постанову апеляційної
інстанції, Вищий адміністративний суд
України не зобов'язав позивача
повернути відповідачу безпідставно
стягнуту з нього за зміненим судовим
рішенням суму пенсії та не визначив
іншого способу і порядку здійснення
повороту виконання судового рішення, а
позивачем не наведено доказів того, що
попередньо винесені постанови були
обґрунтовані на повідомлених ОСОБА_1
завідомо неправдивих відомостях або
поданих ним підроблених документах

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2008 року
частково задоволено апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі, скасовано постанову
Галицького районного суду від 30.12.2008
року та прийнято нову постанову, де
адміністративний позов відповідача
задоволено частково.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 18.11.2010 частково
задоволено касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі і постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2009 року
змінено, в абзаці четвертому
резолютивної частини якої слова та
цифри «з 01.12.2005 року» замінено словами
«з 01 грудня 2007 року». В решті постанову
залишено без змін.

Згідно постанови від 29.12.2009 року
підрозділу примусового виконання
рішень відділу ДВС Головного
управління юстиції в Івано-
Франківській області постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду виконано.

У зв'язку з вище наведеним позивач
вважає, що ОСОБА_1 виплачено надміро
виплачену пенсію.

За правилами ч. 4 ст. 257 КАС України
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Відповідно до п.8 ст.37 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадку фактичного повного виконання
рішення згідно з виконавчим документом

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів вважає, що підрозділ
примусового виконання рішень відділу
ДВС Головного управління юстиції в
Івано- Франківській області діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативними актами України.

Слід також зазначити, що відповідно до
супровідного листа до постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№16501030 від 22.12.2009 року котре надіслано
позивачу зазначено, що сторони
зобов'язанні письмово повідомляти
державного виконавця про виникнення
обставин, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження,
встановлення відстрочки або
розстрочки виконання, зміну способу і
порядку виконання рішення, зміну місця
проживання чи місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи (а.с.7).

А тому колегія суддів вважає, що
позивач мав повідомити державного
виконавця про розгляд справи в
касаційному порядку для зупинення
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі залишити без задоволення, а
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року у справі №2а-2440/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний