Справа № 804/15876/14
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 вересня 2014 р.Справа №804/15876/14 Суддя
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Верба І.О.,
розглянувши у місті Дніпропетровську
матеріали адміністративного позову
ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Дніпропетровській
області, начальника Управління,
головного державного санітарного
лікаря м. Дніпропетровська Боброва
Володимира Володимировича про
визнання нечинним Доповнення від 28.08.2014
року №5569, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Дніпропетровській
області, начальника Управління,
головного державного санітарного
лікаря м. Дніпропетровська Боброва
Володимира Володимировича про
визнання нечинним Доповнення від 28.08.2014
року №5569.

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї документів вбачається, що у 2011 році
позивач захворіла внаслідок шкідливих
умов праці та звернулась до
Українського науково-дослідного
інституту промислової медицини за
встановленням професійного характеру
захворювання. Проте, зв'язок
захворювання позивачки із умовами
праці встановлений не був.

З метою повторного розгляду причин
захворювання Український
науково-дослідний інститут
промислової медицини звернувся до
відповідача із запитом від 02.07.2014 року
№08/21-1534, у зв'язку із чим відповідач
склав Доповнення №5569 від 28.08.2014 року до
Санітарно-гігієнічної характеристики
умов праці на ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за
період роботи на ПАТ «Інтерпайп НТЗ» з
01.12.2003 року по 23.06.2011 року та Доповнення
за період роботи на Дніпропетровському
ЮМЗ з 02.01.1978 року по 20.12.1984 року.

Позивач не погоджується із вказаними
доповненнями та звертається до суду з
метою їх оскарження.

Розглянувши матеріали позовної заяви,
суд дійшов висновку про відмову у
відкритті провадження, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку
складання та вимоги до
санітарно-гігієнічних характеристик
умов праці, затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я від 13
грудня 2004 року №614,
санітарно-гігієнічна характеристика
складається лікарем з гігієни праці
закладу державної
санітарно-епідеміологічної служби за
місцезнаходженням підприємства, на
якому працює хворий, на запит керівника
ЛПЗ.

Підставою для складання
санітарно-гігієнічної характеристики
є акт санітарно-гігієнічного
обстеження об'єкта за формою 315/о.
Обстеження проводиться за участі
представників підприємства, первинної
профспілкової організації, членом якої
є хворий, або уповноваженої найманими
працівниками особи з питань охорони
праці, якщо хворий не є членом
профспілки, та робочого органу
виконавчої дирекції Фонду за
місцезнаходженням підприємства.

Відповідно до пункту 70 постанови
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року №1112 «Деякі питання
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»
зв'язок професійного захворювання з
умовами праці працівника визначається
на підставі клінічних даних і
санітарно-гігієнічної характеристики
умов праці.

Згідно із пунктом 72 указаної Постанови
для встановлення діагнозу і зв'язку
захворювання з впливом шкідливих
виробничих факторів і трудового
процесу хворий направляється до
спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу.

Пунктом 74 цієї Постанови визначено, що
у спірних питаннях для остаточного
вирішення питання про наявність
професійного захворювання особа
направляється до Інституту медицини
праці Академії медичних наук (м. Київ).

У разі незгоди хворого або роботодавця
з рішенням Інституту щодо встановлення
діагнозу і зв'язку захворювання із
впливом шкідливих виробничих факторів
і трудового процесу воно може бути
оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Статтею 4 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Після одержання позовної заяви суддя
з'ясовує, чи належить позовну заяву
розглядати в порядку
адміністративного судочинства і чи
підсудна позовна заява даному
адміністративному суду.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. В цій категорії
спорів передбачено, що хоча б однією із
сторін такого спору повинен бути
суб'єкт владних повноважень.

Визначення поняття «справа
адміністративної юрисдикції» наведено
у статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, під якою
розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен
вирішуватись адміністративним судом.

Поняття «суб'єкт владних повноважень»
визначено у статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому ці
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

У випадку, якщо особа у спірних
правовідносинах не здійснює вказаних
владних управлінських функцій (щодо
іншого суб'єкта, який є учасником
спору), то така особа не знаходиться
«при здійсненні управлінських
функцій», та не має встановлених
нормами Кодексу адміністративного
судочинства України необхідних ознак
суб'єкта владних повноважень.

Суд дійшов висновку, що у спірних
правовідносинах відповідач не
здійснює щодо позивача владних
управлінських функцій.

Таким чином, заявлений спір не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, спірні
відносини не носять публічно-правовий
характер, а справа не має встановлених
нормами Кодексу адміністративного
судочинства України ознак справи
адміністративної юрисдикції, та з
урахуванням викладеного повинна
вирішуватись в порядку цивільного
судочинства, що також підтверджується
судовою практикою, зокрема, рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 20 січня 2010 року №6-22885св0 по
аналогічній справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
109 Кодексу адміністративного
судочинства України суд відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 109 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
адміністративній справі №804/15876/14 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Дніпропетровській
області, начальника Управління,
головного державного санітарного
лікаря м. Дніпропетровська Боброва
Володимира Володимировича про
визнання нечинним Доповнення від 28.08.2014
року №5569.

Роз'яснити позивачу, що зазначений спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом
із позовною заявою та усіма доданими до
неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена особою,
яка подала позовну заяву, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у п'ятиденний
строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.О. Верба