Справа № 804/6016/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
14 травня 2014 р. Справа № 804/6016/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представників
відповідача Голик М.О., Кравчук Н.В.,
Путрі А.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлантіс" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.01.2014р. за
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Атлантіс" звернулося
до суду із адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, у якому просить податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів від
протиправним та скасувати.
У обґрунтування позову зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене на
підставі висновків акту перевірки від
20.12.2013р. за № 46/26.1-300012937. Зокрема, за
викладеними у акті висновками
встановлено, що у порушення п. 198.6 ст. 198,
п. 201.10 ст. 201 ПК України підприємством
занижена сума ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті у розмірі 282568,00
гривень. У обґрунтування
протиправності зазначених висновків
позивач вказує на такі обставини, що із
документів, наданих під час проведення
перевірки (видаткові та податкові
накладні, тощо) вбачається надання
товарів та послуг відповідно до
укладеного договору та рух коштів на їх
оплату; позивачем до контролюючих
органів були надані первинні
бухгалтерські документи на
підтвердження господарських операцій
з контрагентами, податкові накладні
були виписані уповноваженими особами
зазначених контрагентів, але
податковим органом належних перевірок
за даними фактами проведено не було.
Позивачем зазначено, що ним зі свого
боку виконані всі вимоги щодо
формування податкового кредиту за
вищезазначеними операціями, до
податкової перевірки надавались усі
первинні документи, дані
бухгалтерського обліку. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, в обґрунтування своєї
позиції зазначив, що дані перевірки
вказують на розбіжності між даними,
заявленими позивачем у декларації та
даними, наявними у органах Міндоходів
України по господарським операціям,
здійсненим у грудні 2012 року між ТОВ
"Атлантіс" та ТОВ «ГЛАСС УПАК».
Позивачем у порушення п.33.1 ст. 33, п.201.10
ст. 201 ПК України включено до складу
податкового кредиту за жовтень 2013 року
суми ПДВ у розмірі 282567,96 грн. по заявам
зі скаргою на постачальників (по
податковим накладних (неотриманих
та/або отриманих з порушенням), перша
подія по яких сталась в періоді іншому,
ніж звітний), тому, на думку
відповідача, позивачем по декларації з
ПДВ за жовтень 2013 року завищено
податковий кредит на 282568,00 гривень. Під
час проведення перевірки, складення
акту перевірки та винесення
оскаржуваного рішення державний орган
діяв у межах чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
подані до суду докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Судом встановлено, що на підставі п. 200.10
ст. 200 ПК України, у порядку ст. 76 ПК
України уповноваженою особою
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів проведено камеральну
перевірку податкової звітності з ПДВ -
декларації з ПДВ за жовтень 2013 року.
Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПК України за
результатами камеральної перевірки у
разі встановлення порушень
складається акт у двох примірниках,
який підписується посадовими особами
такого органу, які проводили перевірку,
і після реєстрації у контролюючому
органі вручається або надсилається для
підписання протягом трьох робочих днів
платнику податків у порядку,
визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За результатами перевірки складено акт
від 20.12.2013р. за № 46/26.1-300012937.
У ході перевірки відповідачем у акті
від 20.12.2013р. за № 46/26.1-300012937 встановлено,
що до декларації за жовтень 2013 року ТОВ
"Атлантіс" було подано додаток 8 (заява
про відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або реєстрації у
Єдиному реєстрі податкових накладних)
за звітний період жовтень 2013 року, до
якого було включено у порушення п.201.10
ст. 201 ПК України податкові накладні
попередніх звітних періодів на
загальну суму ПДВ 282567,96 гривень.
За результатами звірки даних,
заявлених у податковій декларації з
ПДВ за жовтень 2013 року та наявними у
органах Міндоходів України за даними
встановлено, що між ТОВ «ГЛАСС УПАК» та
ТОВ "Атлантіс" існують розбіжності за
грудень 2012 року у сумі 252492,97 грн. За
даними підприємства ТОВ «ГЛАСС УПАК»
обсяг поставки між двома вказаними
підприємствами у грудні 2012 року склав
податкової звітності ТОВ "Атлантіс"
включено суму придбання товарів за
грудень 2012 року 1412839,82 грн., ПДВ - 282567,96
грн. до податкового кредиту в
декларацію з ПДВ за березень 2013 року.
Уточнюючими розрахунками від 24.04.2013р.
зменшило податковий кредит за березень
2013 року на суму ПДВ 282567,96 гривень. ТОВ
"Атлантіс" у порушення п.33.1 ст. 33, п.201.10
ст. 201 ПК України включено до складу
податкового кредиту за жовтень 2013 року
суми ПДВ у розмірі 282567,96 грн. по заявам
зі скаргою на постачальників (по
податковим накладних (неотриманих
та/або отриманих з порушенням), перша
подія по яких сталась в періоді іншому,
ніж звітний), тому, на думку
відповідача, позивачем по декларації з
ПДВ за жовтень 2013 року завищено
податковий кредит на 282568,00 гривень.
Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
податкове повідомлення-рішення
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.
За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення 11.01.2014р. за
198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на
282568,00 гривень та нараховано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 141284,00
Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки обставин та висновків,
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, суд встановив
За даними податкової звітності ТОВ
"Атлантіс" включено суму придбання
товарів за грудень 2012 року 1412839,82 грн.,
ПДВ - 282567,96 грн. до податкового кредиту в
декларацію з ПДВ за березень 2013 року.
Уточнюючими розрахунками від 24.04.2013р.
зменшило податковий кредит за березень
2013 року на суму ПДВ 282567,96 гривень.
Судом встановлено, що до декларації за
жовтень 2013 року ТОВ "Атлантіс" було
подано додаток 8 (заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або реєстрації у Єдиному
реєстрі податкових накладних) за
звітний період жовтень 2013 року по
господарським взаємовідносинам з ТОВ
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За змістом пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.
Згідно з абзацом одинадцятим пункту
201.10 статті 201 ПК України у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.
Таким чином, що платник податку може
включати до податкового кредиту суми
податку по податковим накладним
протягом 365 днів з дати їх виписки, при
цьому скарга на постачальника, який
порушив порядок заповнення та/або
порядок реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі, подається
в тому звітному періоді, в якому суми
податку на додану вартість по вказаних
податкових накладних включені до
складу податкового кредиту.
Згідно із п.п 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 143 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Згідно із положеннями п. 188.1 ст. 188 ПК
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.
До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат та сум
ПДВ до складу податкового кредиту
необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання послуг
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» за № 742/11/13-11 від
02.06.2011р. необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.
Реальність господарських операцій
повинна досліджуватися для з'ясування
підстав виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
У процесі судового розгляду справи, на
підтвердження правомірності включення
до складу податкового кредиту сум ПДВ
по господарських операціям з ТОВ
«ГЛАСС УПАК» позивачем були надані
первинні бухгалтерські документи:
договір, банківські виписки та
Таким чином, судом була досліджено та
підтверджено фактичне здійсненя і
підтвердження належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків - позивача.
Суд зазначає, що у відповідності до ст.
21 ПК України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з
Податковим кодексом України та іншими
законами і нормативними актами.
Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства
від імені якого складений документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
З матеріалів справи встановлено, що всі
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», виписані підприємством, яке
станом на момент спірних правовідносин
є платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.
Оглянуті у судовому засіданні
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагента відповідають
вище переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.
Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позивач виконав вимоги
чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
Враховуючи вищенаведені обставини та
зазначені норми законодавства, суд
вважає, що позивачем у даній справі
було правомірно сформовано податкове
зобов'язання за перевіряємий період із
врахуванням господарських операцій із
За таких обставин, висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК
України не відповідає встановленим по
справі обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів не впливають
на результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд звертає увагу на те, що право
платника податку щодо подання скарги
на постачальника, який порушив порядок
її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкової накладено обмежено 60 днями
з дати виписки податкової накладної
лише з прийняттям Закону України від 24
жовтня 2013 року № 657-VII «Про внесення
змін до Податкового кодексу України
щодо обліку та реєстрації платників
податків та удосконалення деяких
положень», яким абзац одинадцятий
пункту 201.10 статті 201 після першого
речення доповнено наступним змістом:
таке право зберігається за ним
протягом 60 календарних днів, що
настають за граничним терміном подання
податкової декларації за звітний
(податковий) період, у якому не надано
податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі.

З огляду на те, що судом у процесі
судового розгляду справи встановлено
факт включення до податкового кредиту
суми податку по податковій накладній,
яка виписана постачальником до спливу
365 днів, при чому скарга на
постачальника, який порушив порядок
заповнення та/або порядок реєстрації
податкових накладних в Єдиному
реєстрі, подана позивачем в тому
звітному періоді, в якому суми податку
на додану вартість по податковій
накладній включені до складу
податкового кредиту, необґрунтованим є
висновок податкового органу про те, що
позивачем було допущено порушення
вимог пункту 198.6 статті 198 та пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2014р. за
№ прийняте не обґрунтовано, тобто
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення та підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Зважаючи на сукупність викладених
обставин та висновків, позовні вимоги
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2014р. за
№ - визнанню протиправним та
скасуванню.

На підставі положень ст. 94 КАС України
підлягає присудженню з Державного
бюджету України на користь ТОВ
"Атлантіс" судовий збір у розмірі 847,70
гривень.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Атлантіс"
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.01.2014р. за
№ задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів від 11.01.2014р. за № -
визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлантіс" судовий
збір у розмірі 847,70 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
19 травня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 19.05.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В. Ільков О.А.Вовчанська