Справа № 2а-13750/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/23767/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів ВербицькоїО.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової
інспекції у Зміївському районі
Харківської області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.12.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.03.2011

у справі№ 2а-13750/10/2070

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Зміївському районі Харківської
області,

провизнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.12.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.03.2011,позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Зміївському районі Харківської
області № /0 від 19.10.2010 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 404 865,84 грн. (за
основним платежем - 134 955,28 грн., штрафні
санкції - 269 910,56 грн.). В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Державна податкова інспекціяу
Зміївському районі Харківської
областіподала касаційну скаргу, в якій
просить скасувативказані судові
рішеннята ухвалити нове судове рішення
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі. Посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права: пп.3.1.3 п.3.1 ст.3,
пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги ДПІ зазначає, що в ході
дослідження питання походження
реалізованого товару, на підставі
наданих до перевірки накладних на
реалізацію продукції, встановлено, що
ФОП ОСОБА_2 реалізовано в ІІІ кварталі
2009 та І кварталі 2010 згідно видаткових
накладних помідори свіжі, ядро
грецького горіха та насіння тикви
промислової без наявності
підтверджуючих документів на
придбання вищезазначеної продукції, на
загальну суму 999 668, 69 грн.

Відповідач вказує, що в ході перевірки
позивачем не надані документи, що
засвідчують придбання товарів, що
реалізовані ПП «Торгівельна фірма
«ВЕЛЕС», натомість надано письмове
пояснення про відсутність документів
на придбання продукції, що реалізована
ПП «Торгівельна фірма «ВЕЛЕС».

У касаційній скарзі відповідач
наполягає на оформленні розрахункових
операцій із застосуванням будь-яких
документів, які б згідно із
законодавством України підтверджували
факт продажу товарів, надання послуг,
отримання готівкових коштів, зокрема,
касових ордерів, видаткових
відомостей, розрахункових документів,
документів за операціями із
застосуванням платіжних карток, інших
касових документів на підставі п.3.1.
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 №637.

ДПІ також зазначає, що позивачем за
перевіряємий період довідки за формою
1-ДФ до ДПІу Зміївському районі
Харківської області не надавались,
суми нарахованого та виплаченого
доходу громадянам за придбану
продукцію не відображались в порушення
вимог Порядку заповнення юридичними
особами усіх форм власності і
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності довідки
ф.№1-ДФ., затвердженого наказом ДПА
України від 29.09.2003 №451.

Таким чином, за означених обставин
відповідачем проведено нарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб на суму 134 955, 28 грн.

На касаційну скаргу позивачем подані
заперечення, в яких позивач зазначає,
що доводи ДПІ є безпідставними, в
обґрунтування чого вказує, що протягом
перевіреного періоду позивач
здійснював підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування,
що полягала у придбанні та подальшому
перепродажу продуктів харчування. При
цьому як зазначає позивач продукти
харчування закуповувались ним у
приватних підприємців на ринках та в
магазинах. Вважає відсутніми правові
підстави для утримання податку з таких
виплат.

Щодо відсутності підтверджуючих
документів на придбання продукції, що
ніби то підтверджує факт виплати
доходу громадянам, щодо якого позивач є
податковим агентом, позивач пояснює, що
чинне законодавство не вимагає від
фізичної особи-підприємця платника
єдиного податку ведення обліку
товарних запасів та обов'язкової
наявності первинних бухгалтерських
документів на придбаний товар, тому
вважає, що дія наказу ДПА України від
29.09.2003 №451 в частині обов'язку
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок з доходів фізичних осіб до
бюджету від імені та за рахунок
платника податку, як податковий агент,
на нього не поширюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірним
податковимповідомленням-рішенням від
19.10.2010№ /0 позивачу визначено
податковезобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб від
інших видів діяльності, взагальній
сумі 404 865, 84 грн., в тому числі: 134955,28 грн.
основного платежу та 269910,56 грн.
штрафних санкцій.

Правовою підставою прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення від
19.10.2010 №/0 відповідач визначив
пп.3.1.3 п.3.1 ст.3, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону
України №889-ІV від 22.05.2003 «Про податок з
доходів фізичних осіб» із змінами та
доповненнями, п.2.1. ст.2 наказу ДПА
України «Про затвердження форми
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податку, та суму утриманого з
них податку та Порядку заповнення та
надання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку» від 29.09.2003 року №451.

В основу оспорюваного позивачем
податкового повідомлення-рішення від
19.10.2010 №/0 покладено акт про
результати виїзної планової перевірки
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства від
13.10.2010 № 1467/17-0-25/.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
недоведеності податковим органом
факту податкового правопорушення,
оскільки позивач, здійснюючи
діяльність із придбання та подальшого
перепродажу продуктів харчування, не є
податковим агентом при виплаті доходів
іншому суб'єкту підприємницької
діяльності, а положення статті 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин.

Крім того, суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позов в частині
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення дійшли висновків
про відсутність у позивача обов'язку
ведення обліку товарних запасів для
фізичних осіб-підприємців, а також
обов'язкової наявності первинних
бухгалтерських документів на
придбаний підприємцем товар.

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне погодитися з висновками
судів попередніх судових інстанцій
через доведеність ознак
протиправності прийнятого податковим
органом податкового
повідомлення-рішення, що має наслідком
його скасування.

Згідно пп.3.1.3 п.3.1 ст.3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-ІV від 22.05.2003 із
змінами та доповненнями (який був
чинним на час виникнення спірних
відносин), про порушення якого зазначає
відповідач, об'єктом оподаткування
резидента є доходи з джерелом їх
походження з України, які підлягають
кінцевому оподаткуванню при їх
виплаті.

Підпунктом 8.1.1. п.8.1 ст.8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» визначено, що
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Суд касаційної інстанції
погоджується із висновками попередніх
судових інстанцій про безпідставність
застосування до спірних правовідносин
зазначених положень податкового
законодавства, оскільки позивач,
будучи фізичною особою-підприємцем та
платником єдиного податку за період, що
перевірявся, здійснюючи діяльність із
придбання та подальшого перепродажу
продуктів харчування іншим суб'єктам
господарювання не є податковим
агентом, а відтак на нього не
поширюється обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
податку з доходів фізичних осіб до
бюджету від імені та за рахунок
платника податку.

Натомість заслуговують на увагу
висновки попередніх судових інстанцій
про те, що з доходу, отриманого
суб'єктом підприємницької діяльності у
межах здійснення власної
підприємницької діяльності (на власний
ризик), який сплатив єдиний чи
фіксований податок, відсутні підстави
для утримання податку (прибуткового
податку з громадян та податку з доходів
фізичних осіб) у джерела виплати
(позивача по справі), що свідчить про
правильність висновків судів про те, що
положення статті 8 даного Закону в
частині утримання податку у джерела
виплати та інші норми Закону, не можуть
бути застосовані по відношенню до
таких доходів (виручки).

Як наслідок вищевказаних
висновків попередніх судових
інстанцій, із якими погодився суд
касаційної інстанції, судова колегія
вважає необґрунтованими доводи
касаційної скарги про ненадання
позивачем до ДПІ довідок за формою 1-ДФ
про суми нарахованого та виплаченого
доходу громадянам за придбану
продукцію, оскільки в даному випадку
дія Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
29.09.2003 року №451 (який був чинним в період
виникнення спірних правовідносин) в
частині обов'язку для позивача подання
як податковим агентом податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
- на позивача не поширюється.

Зважаючи на викладене, судова колегія
відхиляє доводи касаційної скарги
податкового органу через їх
необґрунтованість та безпідставність,
та вважає за правильне касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Харківської областізалишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
14.12.2010 та ухвалуХарківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.03.2011- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун