Справа № 826/8174/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8174/14
інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Карпушової О.В., Безименної Н.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.08.2014 року по справі за його позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обмежень від 22.05.2014 року № 13256944 таким,
що не відповідає нормам чинного
законодавства України та зобов'язати
здійснити державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення
АДРЕСА_1 та видати відповідне свідоцтво
про право власності на нерухоме майно.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.08.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову про задоволення позову в повному
обсязі. При цьому апелянт посилається
на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Крім того, апелянтом подано заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

З матеріалів справи вбачається,
що повний текст постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.08.2014 року позивачем було отримано
20.08.2014 року.

01.09.2014 року ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, тому, колегія суддів
приходить до висновку, що строк
апеляційного оскарження постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 14.03.2013 року апелянтом не
пропущено, а тому відсутні правові
підстави окремо вирішувати питання
щодо поновлення пропущеного строку.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що 16
травня 2014 року представник позивача
ОСОБА_4 звернувся з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві для
проведення державної реєстрації права
приватної власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

До заяви було надано документи, перелік
яких передбачено карткою прийому заяв
№ 13080959. (а.с. 65).

За наслідками розгляду заяви
позивача та доданих до неї документів,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 22.05.2014 року № 13256944.

Відмова в реєстрації обґрунтована
тим, що подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме:

- згідно з актом прийняття в
експлуатацію замовником будівництва є
Дарницька райдержадміністрація, а
подані документи не дають можливості
встановити перехід майнових прав до
компанії «Київміськбуд», з якою
укладений інвестиційний контракт;

- довідка про сплату коштів за
інвестиційним контрактом видана АКБ
«Аркада», які не є стороною контракту
від 10.08.1999 року № 47-НП;

- документи не дають можливості
встановити факт передачі будинку у
власність інвестора, а також
присвоєння будинку адреси (лист
Дарницької РДА від 05.02.2014 року).

Вирішуючи питання щодо правомірності
спірного рішення, судова колегія
виходить з наступного.

Так, між Управлінням капітального
будівництва Київської міської
державної адміністрації (замовник) та
холдинговою компанією «Київміськбуд»
(інвестор-підрядник) було укладено
інвестиційно-підрядний договір від
21.04.1997 року.

Відповідно до п.1.1 та п. 1.2.
договору, замовник приймає на себе
виконання функцій замовника по
будівництву об'єкта ж.б. 43, нова Дарниця,
І мкрн., в свою чергу,
інвестор-підрядник фінансує і виконує
будівництво.

Фінансування будівництва об'єкта
здійснюється шляхом залучення
інвестором-підрядчиком коштів від
юридичних та фізичних осіб (п. 1.3
договору).

Пунктом 1.4 договору передбачено,
що замовник у двотижневий термін після
укладення угоди на будівництво об'єкту
надає інвестору-підрядчику гарантію
про те, що ним у місячний термін після
введення об'єкта в експлуатацію буде
передано на баланс
інвестора-підрядчика будинок для
подальшого оформлення передачі
квартир у власність особам, які
проінвестували будівництво об'єкту з
довідкою про фактичну вартість
будівництва з урахуванням всіх витрат
замовника.

Пунктом 3.6 договору встановлено,
що термін дії договору - з моменту
складання угоди до оформлення передачі
об'єкта на баланс інвестора-підрядчика.

Системний аналіз умов договору
дає підстави апеляційній інстанції
прийти до висновку, що після введення
об'єкта в експлуатацію УПБ Київської
міської державної адміністрації
повинні передати на баланс ХК
«Київміськбуд» зазначений об'єкт
будівництва.

Проте, матеріали справи, як і
перелік документів, наданих позивачем
до заяви про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, не містять документа,
який підтверджує передачу об'єкта
будівництва на баланс ХК
«Київміськбуд».

Крім того, між АТ ХК
«Київміськбуд», в особі АКБ «Аркада»,
що діє на підставі довіреності
(компанія), та позивачем (довіритель),
було укладено інвестиційний контракт
від 10.08.1999 року № 47-НП про інвестування
у будівництво нежитлових
вбудовано-прибудованих приміщень.

Відповідно до пункту 1.1 контракту,
компанія зобов'язується своїми силами
і засобами, за рахунок залучених від
довірителів коштів, збудувати і
передати довірителю обумовлений об'єкт
інвестування (нежиле приміщення), а
довіритель зобов'язується забезпечити
відповідне фінансування об'єкта
інвестування та прийняти його у свою
власність на умовах цього Контракту.

На виконання умов інвестиційного
контракту № 47 - НП між тими самими
сторонами було укладено додаткову
угоду від 25.02.2000 року № 2, де зазначено
що позивачем на момент укладення цієї
угоди проінвестовано будівництво і
передача об'єкта запланована на 31.07.2000
року по двосторонньому акту прийому -
передачі.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що факт передачі об'єкта інвестування
від ХК «Київміськбуд» (компанії) до
позивача (довіритель) повинен
підтверджуватися актом прийому -
передачі.

Разом з тим, в матеріалах справи,
як і в переліку документів, які були
надані позивачем до заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
вказаний акт прийому-передачі
відсутній.

Даючи правову оцінку
вищевикладеним обставинам справи,
колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом: 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) постанови
органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ст. 4 вищезгаданого
Закону, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4 1 цього Закону.
Право власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини) може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на земельну ділянку, на
якій вони розташовані. Право власності
на квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 9
зазначеного Закону, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

З приписів ч. 1 ст. 697 Цивільного
кодексу України визначено, що
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин. У цьому разі покупець не має
права до переходу до нього права
власності розпоряджатися товаром, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із призначення та
властивостей товару.

Таким чином, у разі укладення
договору купівлі-продажу з
відкладальною умовою право власності у
покупця виникає тільки після оплати
відповідного товару, а тому для
здійснення державної реєстрації права
власності на підставі такого договору,
необхідною умовою є подання особою, що
звернулась за відповідною реєстрацією,
документа, що підтверджує факт
проведення такої оплати.

Частиною 3 статті 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
встановлено, що право на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 зазначеного
Закону державна реєстрація права
власності та інших речових прав
проводиться за місцем розташування
об'єкта нерухомого майна в межах
території, на якій діє відповідний
орган державної реєстрації права
власності та інших речових прав, крім
випадків, установлених абзацами другим
і третім частини п'ятої цієї статті,
тобто крім випадків, коли така
реєстрація проводиться нотаріусом.

Пунктом 4 ст. 24 згаданого Закону
передбачено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби головного управління юстиції у
м. Києві про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
22.05.2014 року № 13256944 відповідає нормам
чинного законодавства України,
оскільки надані позивачем документи
для проведення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції назвав замовником
будівництва Дарницьку
райдержадміністрацію замість
Управління капітального будівництва
Київської міської державної
адміністрації, розцінюються
апеляційною інстанцією критично,
оскільки фактично це допущена судом
описка, проте, дана обставина ніяким
чином не впливає на правомірність
прийнятого рішення.

Доводи апелянта, що саме холдингова
компанія «Київміськбуд», як інвестор -
підрядник за договором, прийняла об'єкт
будівництва після прийняття його в
експлуатацію на свій баланс, колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки фактом підтвердження
передачі об'єкта нерухомості на баланс
підприємства, згідно Порядку передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 жовтня 2002 року № 1521, є акт
приймання-передачі, підписаний
членами комісії та затверджений
керівництвом кожної сторони.

Необґрунтованими є також посилання
апелянта на те, що судом першої
інстанції проведено неналежну оцінку
твердженням відповідача, що довідка
про сплату коштів за інвестиційним
контрактом видана особою, яка не є
стороною контракту, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували право ПАТ АКБ
«Аркада» видавати довідки про сплату
коштів за інвестиційним контрактом від
імені ХК «Київміськбуд».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києві від 15.08.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено
02.10.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.