Справа № 2а-6964/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/9454/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 по
справі № 2а-6964/10/2670

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлений позов
про скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції від 30.09.2009 №
/0, та наступних в часі податкових
повідомлень-рішень, ухвалених у
порядку адміністративного оскарження
через дріб 1, 2, 3, якими позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 37
731,00 грн. та фінансових санкцій - 18 865,50
грн. за порушення вимог Закону України
"Про податок на додану вартість".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування касаційних вимог
позивач зазначив, що суди не врахували
положення ст. 9 Закону "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", згідно якої у плату
експедитора не включаються витрати
експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, та неправильно
визначили предмет договорів, які були
укладені з замовниками на перевезення
вантажу. Таким чином, на думку позивача,
суд першої інстанції, з думкою якого
погодився апеляційний суд, дійшов
хибного висновку, що він (позивач) є
окремим продавцем всього комплексу
послуг, зокрема й тих, які начебто
придбавались у перевізника за нульовою
ставкою.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Суди встановили, що Державна податкова
інспекція провела планову виїзну
перевірку щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів Підприємцем за
період з 01.01.2007 по 30.06.2009, за
результатами якої складено акт від
25.09.2009. У ході вказаної перевірки
встановлено порушення позивачем пп. 3.1.1
п. 3.1 ст. 3, пп. 6.1.1 п. 6.1, пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6, пп.
7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР),
що полягало у неправомірному
застосування Підприємцем нульової
ставки обчислення ПДВ за період, котрий
перевірявся, що призвело до заниження
позивачем податкових зобов'язань з ПДВ.

На підставі акта перевірки Державна
податкова інспекція прийняла
податкове повідомлення-рішення від
30.09.2009 № /0, яке за наслідками
неодноразового адміністративного
оскарження залишено без змін та, з
метою доведення строків сплати
податкового зобов'язання, ухвалені
наступні в часі податкові
повідомлення-рішення через дріб 1, 2, 3.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що право на
застосування нульової ставки ПДВ
згідно із пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону №
168/97-ВР має платник, який безпосередньо
надає транспортні послуги з
міжнародного перевезення пасажирів та
вантажів, а оскільки позивач
безпосередньо транспортних послуг не
надавав, а діяв на підставі договорів з
замовниками і перевізниками, тобто
виступав як окремий продавець усього
комплексу послуг, то операції з продажу
такого комплексу послуг підлягають
оподаткуванню ПДВ у повному обсязі за
ставкою 20 відсотків.

Так, правове регулювання перевезення
вантажів здійснюється відповідно до
глави 32 Господарського кодексу України
від 16.03.2003 № 436-IV (далі - ГК) та інших
законодавчих актів. Відповідно до ст. 30
Закону України від 10.11.1994 № 232/94-ВР "Про
транспорт" до складу автомобільного
транспорту входять, зокрема,
підприємства автомобільного
транспорту, що здійснюють перевезення
пасажирів та вантажів, рухомий склад
автомобільного транспорту,
транспортно-експедиційні
підприємства.

Згідно з п. 1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
України, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№ 128/2568), транспортна послуга - це
перевезення вантажів та комплекс
допоміжних операцій, що пов'язані з
доставкою вантажів автомобільним
транспортом.

Відповідно до Закону України від 01.07.2004
№ 1955-IV "Про транспортно-експедиційну
діяльність"
транспортно-експедиторська послуга -
це робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування, при цьому експедитор
(транспортний експедитор) - це суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Згідно з пп. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 Закону № 168/97-ВР
об'єктом оподаткування ПДВ є вивезення
товарів (супутніх послуг) у митному
режимі експорту або реекспорту (далі -
експорт), поставки транспортних послуг
по перевезенню пасажирів,
вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону
України. Пунктом 6.1 ст. 6 вказаного
Закону передбачено, що об'єкти
оподаткування, визначені ст. 3 Закону №
168/97-ВР, за винятком операцій,
звільнених від оподаткування, та
операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом,
оподатковуються за ставкою 20
відсотків.

Згідно з пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону №
168/97-ВР при експорті товарів та супутніх
такому товару послуг ставка податку
становить нуль відсотків до бази
оподаткування поставки транспортних
послуг залізничним, автомобільним,
морським та річковим транспортом по
перевезенню пасажирів, багажу,
вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону
України, а саме: від пункту за межами
державного кордону України до пункту
знаходження зовнішнього митного
контролю України; від пункту
знаходження зовнішнього митного
контролю України до пункту за межами
державного кордону України; між
пунктами за межами державного кордону
України, а також авіаційним
транспортом: від пункту за межами
державного кордону України до пункту
проведення митних процедур з пропуску
пасажирів, багажу, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу через митний
кордон на митну територію України
(включаючи внутрішні митниці); від
пункту проведення митних процедур з
пропуску пасажирів, багажу,
вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу через митний кордон за межі
митного кордону України (включаючи
внутрішні митниці) до пункту за межами
державного кордону України; між
пунктами за межами митного кордону
України.

У разі якщо надання транспортних
послуг здійснюється у вигляді
брокерських, агентських, комісійних
операцій з транспортними квитками,
проїзними документами, укладання
договорів або рахунків на
транспортування пасажирів чи вантажів
довіреною особою перевізника, операції
з таких послуг відповідно до абзацу
другого пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР
оподатковуються за повною ставкою.
Базою оподаткування в цьому випадку є
винагорода, отримана довіреною особою
чи агентом за сприяння у продажу послуг
із міжнародного перевезення.

Отже, виходячи із зазначеного Законом
№ 168/97-ВР передбачено, що право на
застосування нульової ставки ПДВ
згідно із пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону №
168/97-ВР має платник, який безпосередньо
надає транспорті послуги з
міжнародного перевезення пасажирів та
вантажів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що право на
застосування нульової ставки ПДВ
згідно із пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону №
168/97-ВР має платник, який безпосередньо
надає транспорті послуги з
міжнародного перевезення пасажирів та
вантажів, тобто нульова ставка ПДВ,
встановлена для перевізника, не
поширюється на послуги, які надає
експедитор.

У ході розгляду справи суди попередніх
інстанцій встановили, що відповідно до
умов укладених договорів
транспортного експедирування
Підприємець (експедитор) за плату від
імені та за рахунок замовника
зобов'язувався організувати
перевезення вантажів у міжнародних
сполученнях транспортом перевізника.
Після здійснення перевезення вантажу
між перевізником та позивачем
складалися акти виконаних робіт
(надання послуг) та податкові накладні.

Таким чином, при укладанні договорів із
замовниками та перевізниками позивач
надавав транспортно-експедиційні
послуги, тобто експедитор не
перепродавав замовнику послуги з
поставки міжнародних перевезень,
визначаючи при цьому свою вартість, а
продавав лише послуги з організації
таких перевезень, які оподатковуються
за ставкою ПДВ - 20 відсотків.

Підприємець безпосередньо
транспортних послуг не надавав, не
здійснював експорт супутніх такому
експорту товару послуг, а діяв на
підставі договору з надання
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення вантажів, тобто виступав
як експедитор.

Із зазначеного вбачається, що суди
попередніх інстанцій надали правильну
правову оцінку встановленим у справі
обставинам та дійшли обґрунтованого
висновку щодо визнання оспорюваних
позивачем податкових повідомлень
рішень Державної податкової служби про
визначення позивачу податкового
зобов'язання з ПДВ та санкцій за його
несплату, прийнятими відповідно до
приписів чинного законодавства.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 по
справі № 2а-6964/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко