Справа № 809/2812/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" вересня 2014 р.
справа № 809/2812/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

позивача: фізичної особи ОСОБА_1 - не
з'явилася,

представника відповідача: Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи ОСОБА_1 до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області про визнання дій незаконними
щодо не виконання виконавчого листа,
зобов'язання до вчинення дій та
стягнення 1 000,00 гривень моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом ухвалою від
28.08.2014 року відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач, ОСОБА_1) до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області (надалі по тексту - відповідач)
про визнання дій незаконними щодо не
виконання виконавчого листа,
зобов'язання до вчинення дій та
стягнення 1 000,00 гривень моральної
шкоди.

Позов мотивовано тим, що відповідач
протиправно в грудні 2013 року і серпні
2014 року повернув без виконання
виконавчі листи, видані 10.02.2011 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом у справі
№2а-1260/10/0970. Вважає, що не існує жодних
правових підстав для не виконання
таких листі в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 з державного бюджету
присуджених коштів. У зв'язку з
вказаним просить визнати незаконними
такі дії відповідача, зобов'язати
негайно виконати виконавчі листи, а
також стягнути 1 000,00 гривень моральної
шкоди.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подавши до суду 11.09.2014 року письмову
заяву, в якій просив справу розглянути
без його участі (а.с. 14).

Відповідач позовні вимоги не визнав,
подавши письмове заперечення проти
позову (а.с. 18-20).

У судовому засіданні 12.09.2014 року
представник відповідача пояснила, що
після надходження до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області у 2011 році виконавчих листів
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду по справі
№2а-1260/10/0970 про стягнення на користь
ОСОБА_1 з державного бюджету України 1
000,00 гривень моральної шкоди та 109,79
гривень понесених судових витрат, їх
виконання було зупинено у зв'язку із
зверненням до суду із заявою про
роз'яснення судового рішення. Після
того, як відповідач дізнався, що
постанова Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
01.12.2010 року у справі №2а-1260/10/0970
не набрала законної сили, в грудні 2013
року позивачу повернуто виконавчі
листи. За наслідками повторного
звернення в серпні 2014 року
відповідачем на підставі пункту 9
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або боржників, повернув
ОСОБА_1 оригінал виконавчого листа.
Вважає, що дії органу Казначейства є
правомірними, просила в задоволенні
позову відмовити.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 26.09.2014 року о
09:30 годин, не з'явилася, хоча у
відповідності до вимог частини 3 статті
150 Кодексу адміністративного
судочинства України під розписку
попереджена про дату, час і місце
судового засідання з розгляду справи.
До початку судового засідання, яке
розпочате о 09:32 години,
представник відповідача причини своєї
неявки не повідомила, із клопотаннями
про відкладення розгляду справи, чи
розгляду без участі відповідача, до
суду не зверталася.

Відповідно до приписів частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
150 Кодексу адміністративного
судочинства України, продовжено
розгляд справи за відсутності
відповідача на підставі частини 4
статті 128 коментованого Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника відповідачів,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши зібрані по справі докази, в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Аналіз коментованої статті закону
свідчить, що якщо судове рішення
ухвалено не на користь суб'єкта владних
повноважень (стягувач) боржником є
орган державної влади або місцевого
самоврядування, рішення дії чи
бездіяльність якого визнана судом
протиправною, а судові витрати
присуджуються (стягуються) з
відповідних бюджетів (державного чи
місцевого), в залежності від того, з
якого бюджету фінансується і
утримується такий орган.

Як з'ясовано судом постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 01.12.2010 року
у справі №2а-1260/10/0970 позов ОСОБА_1
задоволено частково. Судом визнано
протиправними дії начальника
Косівського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області Філіповича Р.І. щодо розгляду
звернень ОСОБА_1 від 01.06.2004 року та 21.06.2004
року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з
державного бюджету України 1
000,00 гривень моральної шкоди та 109,79
гривень понесених судових витрат.

Постанова суду в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 з державного бюджету
України 109,79 гривень понесених судових
витрат набрала законної сили на
підставі постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.03.2014 року у справі 107262/11
(а.с. 43-45).

У зв'язку із несвоєчасним зверненням
відповідача у справі №2а-1260/10/0970 із
апеляційною скаргою,
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом за заявою
ОСОБА_1 10.02.2011 року видано виконавчі
листи про стягнення на його користь з
державного бюджету України
присуджених коштів.

Вивченням матеріалів адміністративної
справи №2а-1260/10/0970 встановлено, що судом
у відповідності до пункту 2 частини 3
статті 87, частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
присуджено ОСОБА_1 понесені ним
витрати, які пов'язані із прибуттям до
суду.

Судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України
(частина 5 статті 124 Конституції
України).

Гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
''Про виконавче провадження'', та
особливості їх виконання визначено
положеннями Закону України ''Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень''.

Відповідно до положень частин 1 і 2
статті 3 коментованого Закону
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№845 від 03.08.2011 року затверджено Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів або
боржників (надалі по тексту - Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів №845),
за змістом пункту 1 якого цей Порядок
визначає механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (далі -
рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Пунктами 3 і 6 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів №845 визначено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
Казначейством та його територіальними
органами (далі - органи Казначейства) у
порядку черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

У разі прийняття рішення про стягнення
коштів стягувач подає органові
Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення
коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету.

Із матеріалів справи з'ясовано, що
18.08.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області із
клопотанням про виконання двох
виконавчих листів щодо стягнення на
його користь з державного бюджету
України 1 000,00 гривень моральної шкоди
та 109,79 гривань понесених судових
витрат. У вказаному листі позивач
вказав номер банківського рахунку та
найменування банківської установи (а.с.
32).

20.10.2011 року Головне управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області
звернулося до Івано-Франківського
окружного адміністративного суду із
заявою про роз'яснення постанови суду
від 01.12.2010 року у справі
№2а-1260/10/0970 в частині стягнення з
державного бюджету України понесених
ОСОБА_1 судових витрат в сумі 109,79
гривень (а.с. 31).

Як з'ясовано судом здійснити розгляд по
суті даної заяви у строк, визначений
статті 170 Кодексу адміністративного
судочинства України, не представилось
можливим, так як справа №2а-1260/10/0970 була
скерована в Львівський апеляційний
адміністративний суд. Її розгляд
відбувся після повернення справи в
травні 2014 року.

Положеннями підпункту 1 пункту 11,
пункту 12 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів №845 регламентовано,
що відкладення безспірного списання
коштів здійснюється, серед іншого, у
разі звернення до органу, який видав
виконавчий документ, за роз'ясненням
рішення про стягнення коштів чи зміни
порядку і способу його виконання.

Безспірне списання коштів і їх
перерахування стягувачам здійснюються
після усунення обставин, що були
підставою для відкладення безспірного
списання таких коштів

Відповідно до пункту 9 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів №845
орган Казначейства, серед іншого,
повертає виконавчий документ
стягувачеві у разі, коли рішення про
стягнення коштів не набрало законної
сили, крім випадків.

За інформацією Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області дізналося,
що незважаючи на видачу судом
виконавчого листа, постанова суду від
01.12.2010 року у справі №2а-1260/10/0970 станом
на 2013 рік не набрала законної сили, у
зв'язку із її несвоєчасним оскарженням
відповідачем у вказаній справі до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, який відкрив
апеляційне провадження (а.с. 30).

У зв'язку із вказаним та тим, що
постанова суду від 01.12.2010 року у справі
№2а-1260/10/0970 не набрала
законної сили, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області
на підставі пункту 9 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів №845, листом від
25.12.2013 року повернуло ОСОБА_1 виконавчий
лист про стягнення з державного
бюджету України 109,79 гривень понесених
судових витрат (а.с. 7).

Враховуючи наведене суд не вбачає
порушень законодавства при поверненні
25.12.2013 року позивачу виконавчого листа
у справі №2а-1260/10/0970.

В той же час, судом з'ясовано, що ОСОБА_1
31.07.2014 року повторно звернувся до
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області із заявою
про виконання виконавчого листа у
справі №2а-1260/10/0970 щодо стягнення з
державного бюджету України 109,79 гривень
понесених судових витрат, подавши
оригінал такого виконавчого листа (а.с.
23).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1
відповідач листом від 05.08.2014 року
№15-15/476-5009 на підставі пункту 9 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів №845
повернув без виконання оригінал
виконавчого листа Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 року у справі 2а-1260/10/0970, оскільки
виконавчий документ пред'явлено до
виконання з пропущення установленого
строку.

З даного приводу суд зазначає, що за
змістом абзацу 7 пункту 6 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів №845
виконавчі документи пред'являються до
виконання протягом одного року з дня,
що настає за днем набрання рішенням про
стягнення коштів законної сили, якщо
інше не передбачено законом.

Як з'ясовано судом вище, постанова
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду у справі
№2а-1260/10/0970 в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 з державного бюджету
України 109,79 гривень понесених судових
витрат, у відповідності до частини 5
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, набрала законної
сили на підставі постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.03.2014 року у справі 107262/11.

Встановлені судом у справі обставини
дають можливість дійти однозначного
висновку про протиправність дій
відповідача щодо повернення
виконавчого листа
№2а-1260/10/0970 від 10.02.2011 про стягнення на
користь ОСОБА_1 з державного бюджету
України 109,79 гривень понесених судових
витрат, з підстав викладених в листі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області №15-15/476-5009
від 05.08.2014 року, так як станом на липень
2014 року строк пред'явлення вказаного
виконавчого листа до виконання не
минув.

Вирішуючи позовну вимогу про
зобов'язання Головне управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області
негайно виконати виконавчий лист, суд
зазначає наступне.

Як з'ясовано судом в серпні 2014 року
відповідач поверну ОСОБА_1 оригінал
виконавчого листа №2а-1260/10/0970 від 10.02.2011
року про стягнення на його користь з
державного бюджету України 109,79 гривень
понесених судових витрат.

Відтак, на час вирішення судом справи у
відповідача такий виконавчий лист
відсутній, що позбавляє його
можливості вчинення відповідних дій та
прийняття рішень.

Слід відмітити, що за змістом абзацу 3
частини 3 статті 3 Закону України ''Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень'' стягувач має право
повторно звернутися до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
рішення суду у визначені частиною
другою цієї статті строки, перебіг яких
починається з дня отримання стягувачем
повідомлення центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Аналогічно, пунктом 10 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів №845
визначено, що стягувач має право
повторно надсилати органові
Казначейства повернутий виконавчий
документ у встановлений пунктом 6 цього
Порядку строк, перебіг якого
починається з дня отримання стягувачем
виконавчого документа.

Таким чином, суд визнавши протиправним
повернення виконавчого листа з підстав
пропущення строків на звернення його
до виконання, вважає, що позивач має всі
правові підстави у відповідності до
коментованих норм Закону і Порядку
повторно звернутися до органу
Казначейства у встановленому порядку.

Необхідно зазначає, що вирішуючи спір
по суті суд не може приймати рішення
зобов'язального характеру про вчинення
відповідачем певних дій, реалізація і
здійснення яких залежить від
відповідних дій позивача. Невиконання
позивачем таких дій може спричинити
невиконання визначеного судом
обов'язку.

У зв'язку з вказаним, в цій частині
позовних вимог слід відмовити.

В частині виконання судового рішення
від 01.12.2010 року і виконавчого листа про
стягнуто на користь ОСОБА_1 з
державного бюджету України 1 000,00
гривень моральної шкоди, суд зазначає,
що в цій частині судове рішення
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.03.2014 року
скасоване та прийнято нове, - в
задоволенні такої вимоги відмовлено.

У зв'язку із вказаним відсутні правові
підстави для його виконання органами
Казначейства.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Іван-Франківській області 1 000,00 гривень
моральної шкоди, то в цій частині в
позові належить відмовити з огляду на
таке.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначений в статті 23 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Окрім того, правове регулювання
відшкодування моральної шкоди в
спірних правовідносинах також
здійснюється частиною 1 статті 1167
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої моральна шкода, спричинена
фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Суд зазначає про те, що в пункті 9
постанови ''Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди'' №4 від 31.03.1995 року,
Пленум Верховного Суду України
роз'яснив, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням
інших обставин. Зокрема, враховуються
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, добровільне - за
власною ініціативою чи за зверненням
потерпілого спростування інформації
редакцією засобу масової інформації.
При цьому, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Разом з тим, позивачем не подано суду
відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України будь-яких доказів в
підтвердження вищевказаних обставин
та розрахунку моральної шкоди. Вказане
позбавляє суд можливості встановити
факт завдання позивачу моральної шкоди
такими рішеннями, діями, бездіяльністю
відповідача та провести розрахунок її
розміру згідно вимог статті 23
Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів пункту 15
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів №845, дії органів Казначейства
з виконання виконавчих документів
можуть бути оскаржені до Казначейства
або суду.

Враховуючи вище наведене, позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
частині протиправності дій
відповідача щодо безпідставного
повернення виконавчого листа
№2а-1260/10/0970 з підстав пропущення
строків на пред'явлення до виконання, в
решті вимог позивача суд відмовляє.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області щодо повернення виконавчого
листа №2а-1260/10/0970,
виданого 10.02.2011 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом, про
стягнення на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України 109,79 гривень
понесених судових витрат, з підстав
викладених в листі Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області №15-15/476-5009 від 05.08.2014 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 01.10.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.