Справа № 2-а-6630/11/1527
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2012-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2012 р.м.ОдесаСправа № 2-а-6630/11/1527

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мунтян О.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Димерлія О.О. та
Єщенка О.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 26 серпня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "дітям
війни", -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги "дітям війни".

В обґрунтування позову зазначалося, що
позивач являється пенсіонером та має
статус дитини війни. Відповідно до
діючого законодавства дітям війни
пенсія підвищується на 30 % мінімальної
пенсії за віком. Зазначена надбавка не
нараховувалась та не виплачувалась
позивачу, чим відповідач порушив його
конституційні права.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 серпня 2011 року позовні
вимоги за період з 01.01.2006 року по 21.12.2010
року залишені без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою по
справі ухвалою, ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
порушено процесуальний закон. У зв'язку
з викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
ухвали суду першої інстанції і
прийняття нової постанови із
задоволенням позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів не знаходить підстав
для її задоволення.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером, перебуває на обліку в
Головному Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області та має
статус дитини війни.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають статус дитини війни, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про соціальний захист дітей
війни».

На підставі ст. 6 названого Закону дітям
війни пенсії або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України, а також ч.
2 ст. 3 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», відповідно до якої
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зупинення
дії ст. 6 названого Закону на 2007 рік,
передбачене п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 року від 22 травня 2008 року,
положення Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
стосується виплати доплати «дітям
війни» визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Як зазначено вище, згідно наведеним
нормам Закону, позивач. має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
має обраховуватися підвищення до
пенсії позивачу не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Будь-якими
іншими діючими нормативно-правовими
актами розмір мінімальної пенсії за
віком не визначається.

На підставі викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячного
підвищення пенсії виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Безпідставними є посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеного
підвищення пенсії у вказаному розмірі,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені статтею 46
Конституції України та Законом України
«Про соціальний захист дітей війни».

Разом з цим, позивач звернувся за
захистом порушеного відповідачем
права на отримання допомоги лише 22
червня 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Із врахуванням наведених положень
чинного законодавства України, а також
зазначених рішень Конституційного
Суду України, висновок суду першої
інстанції про залишення без розгляду
вимог позивача щодо зобов'язання
відповідача здійснити нарахування
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
за період з 01.01.2006 року по 21.12.2010 року є
правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу місцевого суду -
без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 26 серпня 2011
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Димерлій О.О.

суддя
Єщенко О.В.