Справа № 802/2556/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2556/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю:

представника позивача: Будника О.К.,

представника відповідача: Бабія Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року позивач звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просив суд залишити її
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року - без змін.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
товариство з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" зареєстроване Липовецькою
районною державною адміністрацією 25
квітня 2003 року.

На підставі направлення № 96 від 12
травня 2014 року виданого Іллінецькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
Каспрук Тетяною Михайлівною головним
державним ревізором-інспектором
відділу податкового аудиту
Іллінецької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78, п. 81.1 ст. 81. п. 82.2 ст. 82
Податкового кодексу України № 2755-УІ
від 02 грудня 2010 року та наказу
Іллінецької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області № 189
від 08 травня 2014 року проведена
позапланова виїзна перевірка
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з питань перевірки правових
відносин з товариством з обмеженою
відповідальністю "Альгавар" за період з
01 листопада 2011 року по 30 листопада 2011
року; приватним підприємством
"Експрес-Хелп" за період з 01 березня 2012
року по 31 березня 2012 року; товариством з
обмеженою відповідальністю "Ферко" за
період з 01 березня 2013 року по 31 березня
2013 року; товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" за
період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня
2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 104/22/32359396
від 23 травня 2014 року.

Позивачем були подані заперечення № 41
від 05 червня 2014 року на зазначений акт
перевірки.

Проте, згідно відповіді на заперечення
№ 1441/15-22 від 18 червня 2014 року висновки
описані в акті про результати
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства № 104/22/32359396 від 23 2014 року
залишено без змін.

На підставі зазначеного акту перевірки
18 червня 2014 року Іллінецькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 79692 грн. в тому числі за
основним платежем на суму 53128 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 26564 грн. та № про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 5735 грн..

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позивачем як під час перевірки, так і
під час розгляду даної справи по суті
підтверджено факт реальності
господарських операцій первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства, а відповідачем не
доведено правомірність оскаржуваних
рішень. Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Судом встановлено, що в ході проведення
перевірки податковим органом зроблено
висновок про відсутність
фінансово-господарської діяльності
товариства та відповідно про те, що
взаємовідносини між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Альгавар",
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ферко" здійснювалися
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства і не
були спрямовані на настання реальних
правових наслідків.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки з огляду на наступне.

Оцінюючи взаємовідносини позивача з
ТОВ "Альгавар", ТОВ "Ферко" та ТОВ "Мірада
плюс" суд виходить із того, що в межах
дослідження питання про правомірність
формування податкового кредиту,
визначення суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, варто враховувати наявність,
по-перше, належних договорів на надання
певних послуг, по-друге, відповідних
документів на підтвердження виконання
таких договорів та зв'язку понесених
витрат з господарською діяльністю
підприємства, по-третє, податкової
накладної на оплату послуг, платіжних
доручень, видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що видами діяльності,
які мало право здійснювати товариство
з обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" за період, що
перевірявся, які він фактично
здійснював є вирощування зернових та
технічних культур, виробництво
продуктів борошномельно-круп'яної
промисловості, оптова торгівля зерном,
насінням та кормами для тварин; інші
види оптової торгівлі, діяльність
автомобільно-вантажного транспорту та
складське господарство.

02 листопада 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Альгавар"
(Постачальник) в особі директора
Бігуна Д.І. та товариство з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" (Покупець) в особі директора
Шунди А.В. уклали договір поставки
нафтопродуктів № 24.

Пунктом 1.1. даного договору визначено,
що на умовах договору Постачальник
зобов'язується поставити і передати у
власність Покупцю, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його вартість в порядку та на умовах
даного договору. Якість товару повинна
відповідати вимогам державних
стандартів, або технічних умов, що
діють на території України та
підтверджують сертифікатом
відповідності (якості) підприємства -
виробника (п. 1.2 договору).

Асортимент, ціна, кількість та загальна
вартість товару визначається в
рахунках-фактурах Постачальника або
видаткових накладних при поставці
кожної партії (п. 2.1 договору). Пунктом 2.4
договору визначено, що ціна товару
включає транспортні витрати пов'язані
з доставкою товару від місця
відправлення до місця призначення,
вказаного Покупцем. За узгодженням
сторін поставка може здійснюватись на
умовах - самовивіз.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
шляхом 100% передоплати не пізніше трьох
банківських днів з дати отримання
повідомлення від Постачальника про
готовність відвантаження товару та
рахунку-фактури, шляхом безготівкового
перерахування зазначеної у рахунку
загальної суми вартості товару на
розрахунковий рахунок постачальника
(п. 31. договору).

Товар передається Покупцю протягом
п'яти банківських днів з дня отримання
коштів на розрахунковий рахунок
Постачальника. Поставка товару Покупцю
може здійснюватись Постачальником як
одноразово так і окремими партіями.

Товар вважається переданий
Постачальником і прийнятим покупцем по
якості - відповідно до технічних умов
та інших нормативно-технічних актів
(паспорт та/або сертифікат
заводу-виробника) по кількості -
відповідно до товарно-транспортних або
накладних документів (накладна та/або
акт приймання-передачі, довіреність) на
товар у відповідності з вибраним
базисом поставки товару. Покупець
проводить прийомку товару по кількості
і якості у відповідності з умовами
"Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
і обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України" (п. 5.4-5.5 договору).

Так, в товарно-транспортній накладні у
графі авто підприємство зазначено ПП
ОСОБА_5, реквізити підприємства
відсутні, що унеможливлює
ідентифікувати особу перевізника.
Товарно-транспортна накладна
скріплена мокрими печатками ТОВ
"Липовецький елеватор" та ТОВ
"Альгавар", а печатки ПП ОСОБА_5 немає,
також не вказано густину
нафтопродукту, температуру, масу
нафтопродукту, що транспортується. В
товарно-транспортній накладній у графі
прийняв водій відсутній підпис особи,
що відповідає за прийняття товару.
Видаткова накладна заповнена з
порушенням, а саме здав та прийняв
посади осіб відповідальних за
здіснення господарської операції і
правильність її оформлення, не можливо
ідентифікувати посадових осіб, які
отримували товарно-матеріальні
цінності. Податкова накладна - не
встановлено фактичне місцезнаходження
ТОВ "Альгавар" та порушено порядок
оформлення податкової накладної в
частині неправильного заповнення
позиції місцезнаходження продавця.
Тому надані ТОВ "Липовецький елеватор"
первинні документи та
товарно-транспортні накладні
оформлені з порушенням та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ
"Альгавар" підтверджується: видатковою
накладною № 36 від 02 листопада 2011 року;
платіжним дорученням № 1644 від 02
листопада 2011 року; податковою
накладною № 2 від 02 листопада 2011 року;
товарно-транспортною накладною на
відпуск нафтопродуктів (нафти) N P 36.

Окрім того, придбане пічне паливо
використано ТОВ "Липовецький елеватор"
для роботи сушарок зерна, які працюють
на пічному паливі, що підтверджується
звітом № 45-11 про рух нафтопродуктів на
складі ПММ з 01 листопада 2011 року по 04
листопада 2011 року та розрахунком
витрат пічного палива на сушку однієї
планової тони з 01 листопада 2011 року по 30
листопада 2011 року.

Окрім того, як зазначено в акті
перевірки та представником
відповідача, що для перевірки були
надані товарно-транспортна накладна,
видаткова накладна та податкова
накладна, які не відповідають вимогам
законодавства.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" суд
зазначає наступне.

01 серпня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Мірада
плюс" (Виконавець) та товариства з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" (Замовник)
укладено договір про надання
транспортних послуг № 1048/тр.

Пунктом 1.1. договору визначено, що
виконавець зобов'язується за плату та
за рахунок Замовника організувати
виконання транспортних послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
залізничним або автомобільним
транспортом. Згідно з заявою Замовника
Виконавець може також надавати
додаткові послуги: вивантаження
вантажу та здавання вантажоодержувачу;
перевірка кількості та стану вантажу,
зважуванню вантажів, визначення якості
товару (за результатами досліджень
спеціалізованих лабораторій) підбір
зразків товару; сплата мита, зборів та
витрат, покладених на Замовника,
виконання митних формальностей,
одержання інших необхідних документів
(пункт 1.2. договору).

За надання послуг Виконавець виставляє
Замовнику рахунок по ставкам, згідно
додатків підписаних сторонами, що є
невід'ємною частиною даного договору.
Оплата проводиться Замовником на
підставі виставленого рахунку.
Розрахунки між Виконавцем та
Замовником здійснюються в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця по
кожному додатку окремо. Загальна
договірна ціна за Договором не є
фіксованою, її розмір в кожному
окремому випадку визначається видом та
обсягом наданих транспортних послуг і
встановлюється у відповідних Додатках
до цього договору (п. 3.1. -.3.4 договору).

Як зазначено в акті перевірки та
представником відповідача, що для
перевірки були надані
товарно-транспортні накладні,
видаткова накладна та податкова
накладна, які не відповідають вимогам
законодавства.

Так, в товарно-транспортних накладних у
графі "до подорожнього листа №" не
зазначено самого номера подорожнього
листа, реквізити авто підприємства
відсутні, що унеможливлює
ідентифікувати особу перевізника.
Товарно-транспортні накладні
скріплені мокрими печатками СПД ОСОБА_8
без реєстраційних даних та ПАТ
"Свобода", печатки "Мірада плюс" немає. В
товарно-транспортній накладній у графі
прийняв "водій експедитор" відсутній
підпис особи, що відповідає за
прийняття товару. Податкова накладна
заповнена з порушенням - не встановлено
фактичне місцезнаходження ТОВ "Мірада
плюс" та порушено порядок оформлення
податкової накладної в частині
неправильного заповнення позиції
місцезнаходження продавця. Тому надані
ТОВ "Липовецький елеватор" первинні
документи та товарно-транспортні
накладні оформлені з порушенням та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ "Мірада
плюс" підтверджується
товарно-транспортними накладними, які
містяться в матеріалах справи та
досліджувались судом першої інстанції.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з товариством з обмеженою
відповідальністю "Ферко" суд зазначає
наступне.

27 березня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ферко"
(Виконавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" (Замовник) укладено договір №
27/03/13Н про надання послуг.

Пунктом 1.1 договору визначено, що
виконавець зобов'язується за плату та
за рахунок Замовнику організувати
виконання транспортних послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
залізничним або автомобільним
транспортом. Згідно із письмовою
заявою Замовника Виконавець може також
надавати додаткові послуги:
вивантаження вантажу та здавання
вантажоодержувачу, перевірка
кількості та стану вантажу, зважуванню
вантажів, визначення якості товару (за
результатами досліджень
спеціалізованих лабораторій) підбір
зразків товару, сплата мита, зборів та
витрат, покладених Замовника,
виконання митних формальностей,
одержання інших необхідних документів
(п. 1.2. договору).

За надання послуг Виконавець виставляє
Замовнику рахунок по погодженим
ставкам. Оплата проводиться замовником
наступним чином: протягом трьох
банківських днів з дати отримання
рахунку-фактури. Розрахунок між
Виконавцем та Замовником здійснюється
в національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок виконавця.
Загальна договірна ціна за Договором
не є фіксованою, її розмір в кожному
окремому випадку визначається видом та
обсягом наданих транспортних послуг.
Датою оплати вважається дата
надходження грошових коштів на рахунок
Виконавця (п. 3.1-3.4).

Як зазначено в акті перевірки та
представником відповідача товариство
з обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" відповідно до
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних суму ПДВ по
взаємовідносинах з ТОВ "Ферко" у
розмірі 22096,09 грн. за березень 2013 року
включило до складу податкового кредиту
в березні 2013 року та відобразило у
розділі ІІ "Податковий кредит"
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів додаток 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість за відповідний період. Також,
податковий орган посилається на акт №
643/22-40 від 16 серпня 2013 року "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Ферко" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ "Честерхауз", ТОВ ""Квентін" та
подальшої реалізації придбаних у ТОВ
"Честерхауз" та ТОВ "Квентін"
товарно-матеріальних цінностей за
період березень 2013 року. Також
відповідачем зазначено, що за
результатами перевірки не
підтверджено обсяги проведених
операцій ТОВ "Ферко" з постачання
товарів (робіт, послуг) на адресу ТОВ
"Липовецький елеватор". В зв'язку з чим
реальність господарських операцій між
ТОВ "Липовецький елеватор" та
підприємствами-постачальниками
відсутня, а наслідком податкового
обліку є лише фактичний рух активів
тому у ТОВ "Липовецьций елеватор" не
було підстав для податкового обліку
вказаних операцій.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ "Ферко"
підтверджується товарно-транспортними
накладними, які містяться в матеріалах
справи.

Щодо виявлених помилок в оформлені
товарно-транспортних накладних то суд
звертає увагу на те, що наявність
помилки в оформленні певних документів
сама собою не може бути підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків в
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Згідно з п.1 "Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997
року, товарно-транспортна накладна
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Крім того, суд бере до уваги, що
товарно-транспортна накладна є
документом, що підтверджує
транспортний процес і відсутність
належним чином оформленої ТТН не може
бути доказом невиконання сторонами
договору постачання, враховуючи, що
факт реальності такої операції
підтверджується іншими документами
первинного бухгалтерського обліку.

Відповідач також ставить під сумнів
реальність господарської операції
через відсутність сертифікатів,
посвідчень якості на товар, які б
свідчили про загальні характеристики
та якість поставленого товару. Однак,
зазначені документи не є документами
первинного бухгалтерського обліку, які
враховуються при формуванні
податкового обліку платника податків.
Тому їх неподання під час перевірки не
може слугувати підставою для висновку
про нереальність спірних
господарських операцій

Також необхідно зазначити, що
Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Положення
щодо надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Щодо посилань представника
відповідача на те, що фактичне
місцезнаходження ТОВ "Альгавар" та ТОВ
"Мірада плюс" не встановлено то ТОВ
"Липовецький елеватор" порушено
порядок оформлення податкової
накладної затвердженої наказом № 1379
від 01 листопада 20111 року в частині
неправильного заповнення "позиції
місцезнаходження продавця".

Форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом державної
податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПКУ).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПКУ).

Однак, суд звертає увагу на те, що
відповідно до роз'яснень
інформаційного листа № 1936/11/13-11 від 01
листопада 2011 року Вищого
адміністративного суду України,
документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо. При
цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Крім того, представником позивача
надано виписку з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців Серії ААБ № 301821,
відповідно до якого товариство з
обмеженою відповідальністю "Альгавар"
знаходиться за адресою: вулиця Вишнева,
11, офіс, 314, с. Софіївська Борщагівка,
Києво-Святошинський район, Київська
область.

Також судом оглянуто, витяг відомостей
з Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців,
відповідно до якого товариство з
обмеженою відповідальністю "Мірада
плюс" знаходиться за адресою: проспект
40-річчя Жовтня, 93, офіс, 638, м. Київ. В
наданому витязі не міститься записів
про відсутність підприємства за
юридичною адресою.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", відомості про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням повинні міститися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Положенням частини першої статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" передбачено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Щодо посилань в акті перевірки на акт
перевірки ДПІ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві № 477/3-22-08-38515541
від 04 листопада 2013 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки товариства з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків з 01 липня 2013 року
по 30 вересня 2013 року на акт перевірки
ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 546/3-22-08-34804835 від
25 листопада 2013 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Альянс Агротрейдс" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період діяльності з 01 січня
2012 року по 31 липня 2013 року та на акт №
643/22-40 від 16 серпня 2013 року "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Ферко" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ "Честерхауз", ТОВ "Квентін" та
подальшої реалізації придбаних у ТОВ
"Честерхауз" та ТОВ "Квентін"
товарно-матеріальних цінностей за
період березень 2013 року

Так, суд звертає увагу, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки в силу приписів Податкового
кодексу України не являється актом
перевірки, а лише в рамках проведення
перевірки конкретного суб'єкта
господарювання може зафіксувати факт
неможливості отримання підтвердження
або спростування певних юридичних
фактів.

Варто відмітити, що податковим
законодавством не ставиться в
залежність отримання результатів
перевірок контрагентів суб'єкта
оподаткування від підтвердження
правомірності нарахування сум податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру такого податкового кредиту.

Суд відзначає, що наявні в матеріалах
судової справи та досліджені в ході
судового розгляду первинні документи
позивача по взаємовідносинам з ТОВ
"Альгавар", ТОВ "Мірада плюс" та ТОВ
"Ферко" (договір, податкові накладні,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні) за
формою та змістом відповідають вимогам
законодавства, що пред'являються до
первинних документів, належні докази
недостовірності даних в цих документах
відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до ст. 201 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. В силу вимог частини 4 та
частини 5 статті 203 ЦК України правочин
має вчинятись у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. За
правилами, встановленими у статті 205 ЦК
України, правочин вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним чинне законодавство не
передбачає.

Таким чином, головною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом, а не
актами податкової перевірки.

Виходячи з вищенаведеного суд
приходить до висновку, що правочини між
ТОВ "Липовецький елеватор" та ТОВ
"Альгавар", ТОВ "Мірада плюс" та ТОВ
"Ферко" не можуть бути визнаватися як
нікчемні в розумінні положень статті 203
ЦК України, оскільки вони відповідають
волевиявленню та внутрішній волі їх
учасників і спрямовані на реальне
настання правових наслідків, а їх зміст
не суперечить чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральні засади суспільства. Водночас
посилання на не типовість
господарської операції не може бути
свідченням її нікчемності чи
фіктивності (удаваності).

Отже, твердження відповідача з
посиланням на матеріали перевірки про
те, що діяльність позивача була
спрямована на здійснення операцій без
наміру настання цивільно-правових
наслідків, а з метою отримання права на
податковий кредит, судом оцінюються
критично, оскільки воно ґрунтуються на
припущеннях. Факт наявності у сторін
правочинів протиправного умислу при їх
укладенні, відповідачем не доведено.

Таким чином, судом дослідженні всі
обставини, які підтверджують рух
активів в процесі здійснення
господарських операцій, реальні зміни
майнового стану платника податків,
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарських операцій, зв'язок між
фактом придбання товарів, надання
послуг та господарською діяльністю
позивача. Саме такі обставини слід
встановлювати судам з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній інформаційному листі від 02
червня 2011 року №742/11/13-11.

Тому, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 13
серпня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
06 жовтня 2014 року.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.