Справа № 826/5409/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5409/14
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Всеукраїнської громадської
організації «Фінансова грамота
України» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Фінансова грамота
України» до Національного банку
України, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Родовід банк»,
про визнання протиправною та
скасування постанови, визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Всеукраїнська
громадська організація «Фінансова
грамота України» (далі - Позивач, ВГО
«ФГУ») звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Національного банку України
(далі - Відповідач, НБУ), третя особа -
публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк» (далі - Третя особа, ПАТ
«Родовід Банк»), про: визнання
протиправною бездіяльності
Національного Банку України щодо
неприведення у відповідність до вимог
чинного законодавства України
Постанови правління Національного
банку України № 471 від 23.12.2011 року «Про
затвердження Положення про порядок
реєстрації, видачі ліцензії,
регулювання діяльності санаційного
банку та нагляду за ним»; визнання
Постанови правління Національного
банку України № 471 від 23.12.2011 року «Про
затвердження Положення про порядок
реєстрації, видачі ліцензії,
регулювання діяльності санаційного
банку та нагляду за ним» нечинною, як
такої, що не відповідає правовому акту
вищої юридичної сили, а саме Закону
України «Про банки і банківську
діяльність»; зобов'язання
Національного банку України
розглянути питання про відкликання
банківської ліцензії санаційного
банку, створеного на базі Публічного
Акціонерного Товариства «Родовід
банк».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.07.2014 року у задоволенні позову
відмовлено повністю. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що
Позивач не є суб'єктом правовідносин,
на які поширюється дія постанови
оскаржуваної постанови НБУ, а тому не
має права на звернення до суду з
вказаним позовом. Крім того, суд
зазначив, що ВГО «Фінансова грамота
України» не доведено наявності підстав
для відкликання банківської ліцензії
ПАТ «Родовід Банк».

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити
повністю. При цьому посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Наголошує на помилковості висновків
Окружного адміністративного суду м.
Києва про відсутність порушень прав
Позивача оскаржуваною постановою НБУ.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та
наполягав на задоволенні вимог
останньої у повному обсязі.

Відповідач наполягав на залишенні
апеляційної скарги без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, будучи належним чином
повідомленою про дату, час та місце
судового розгляду, у судове засідання
не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи вказану справу по суті,
Окружний адміністративний суд м. Києва
встановив, що відповідно до статей 15, 55
Закону України «Про Національний банк
України» та 66, 67, 86-1 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», а також
з урахуванням розпорядження Кабінету
Міністрів України від 14.09.2011 року №880-р
«Про утворення санаційного банку», з
метою забезпечення безпеки та
стабільності банківської системи
Правлінням Національного банку
України постановою від 23.12.2011 року № 471
затверджено Положення про порядок
реєстрації, видачі ліцензії,
регулювання діяльності санаційного
банку та нагляду за ним (далі -
постанова №471). Зазначена постанова
зареєстрована в Мін'юсті України 18.01.2012
року за №59/20372.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 15.06.2012 року
Відповідачем видано ПАТ «Родовід Банк»
ліцензію санаційного банку №1,
зареєстровану в НБУ за №16.

Крім іншого, як вбачається з матеріалів
справи, до президента ВГО «Фінансова
грамота України» 14.02.2014 року звернулася
ОСОБА_2 із заявою, в якій просила
перевірити законність функціонування
санаційного банку ПАТ «Родовід банк», з
яким в останньої існують договірні
відносини. Заява була вмотивована тим,
що з відкритих джерел у ЗМІ особі стало
відомо, що Третя особа як санаційний
банк працює поза межами законодавства.

Судом першої інстанції також
встановлено, що до президента ВГО
«Фінансова грамота України» із заявою
від 24.01.2014 року звернулася ОСОБА_3, в
якій просила перевірити законність
функціонування санаційного банку ПАТ
«Родовід банк», з яким остання мала
договірні відносини та у якому
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у м. Києві було проведено
перевірку дотримання законодавства
про захист прав споживачів та складено
відповідний акт від 06.08.2013 року.

ВГО «Фінансова грамота України» листом
від 26.02.2014 року №1/2 звернулася до Голови
НБУ, в якому просила скасувати
(відкликати) ліцензію санаційного
банку №1 від 15.06.2012 року ПАТ «Родовід
Банк», зареєстровану НБУ за №16 з
моменту втрати чинності статті 86-1
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» та ініціювати перед КМ
України питання щодо визнання дії
розпорядження КМ України від 14.09.2011
року №880-р «Про утворення санаційного
банку» з моменту втрати чинності ст. 86-1
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Листом від 18.03.2014 року №18-113/10990
Відповідач повідомив Позивача про те,
що зміна законодавства не є підставою
для ліквідації створених на законних
засадах юридичних осіб. Крім того, НБУ
зазначив, що пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» визначено, що
санаційний банк, утворений до набрання
чинності цим Законом, продовжує
провалити свою діяльність у порядку,
встановленому нормативно-правовим
актом Національного банку України,
погодженим з Кабінетом Міністрів
України та Комітетом Верховної Ради
України з питань фінансів і
банківської діяльності, податкової та
митної політики.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз приписів
ст. ст. 2, 6, 17, 171 КАС України, ст. 44, п. 4
розділу Х Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
прийшов до висновку, що Позивач не може
бути суб'єктом оскарження постанови
№471, а підстави для відкликання
банківської ліцензії ПАТ «Родовід
банк» відсутні.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України
право оскаржити нормативно-правовий
акт мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи, які є
суб'єктом правовідносин, у яких буде
застосовано цей акт.

Як вірно зауважив суд першої інстанції,
пунктом 21 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ» від 06.03.2008 року
№2 визначено, що за правилами частини
другої статті 171 КАС України право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи - суб'єкти
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна
довести факт застосування до неї
оскаржуваного нормативно-правового
акта або те, що вона є суб'єктом
відповідних відносин, на які
поширюється дія цього акта. Приписи
зазначеної частини можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, якщо суд встановить, що
оскаржуваний акт до особи не
застосовувався і вона не перебуває у
відносинах, до яких цей акт може бути
застосовано. У такому разі суд не
проводить перевірку
нормативно-правового акта на предмет
його протиправності (законності та
відповідності правовим актам вищої
юридичної сили).

Отже, суд, перш ніж давати оцінку
правомірності оскаржуваного
нормативно-правового акта, повинен,
насамперед встановити, по-перше, чи є
позивач є особою, до якого застосовано
оспорюваний акт, по-друге, чи особою,
яка є суб'єктом правовідносин, у яких
буде застосовано цей акт.

Оцінюючи висновки Окружного
адміністративного суду м. Києва про
відсутність у Позивача підстав для
звернення до суду із вказаним позовом у
зв'язку з неналежністю останнього до
кола суб'єктів, до яких постанова №471
застосовувалася або може бути
застосована, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 14.09.2011 року №880-р (далі -
розпорядження №880-р) відповідно до
статті 86-1 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», з урахуванням
рішення Експертно-аналітичної ради з
питань участі держави у капіталізації
банків та на підставі подання
Національного банку, узгодженого з
Комітетом Верховної Ради України з
питань фінансів і банківської
діяльності, податкової та митної
політики, вирішено утворити санаційний
банк на базі публічного акціонерного
товариства «Родовід банк» (далі -
санаційний банк), який набуде статусу
такого банку з моменту видачі йому
Національним банком ліцензії
санаційного банку, з наданням йому
права здійснювати лише операції,
передбачені зазначеною ліцензією.

Пунктом 2 вказаного розпорядження
доручено Міністерству фінансів за
участю Національного банку
забезпечити вжиття заходів щодо:
внесення в установленому
законодавством порядку змін до Статуту
публічного акціонерного товариства
«Родовід банк» для забезпечення
виконання пункту 1 цього розпорядження;
проведення санаційним банком у строк,
що не перевищує п'ять років, роботи з
активами державних банків та банків, у
капіталізації яких взяла участь
держава.

Як вже було зазначено раніше, постанова
№471 була прийнята Відповідачем у
відповідності до ст. ст. 15, 55 Закону
України «Про Національний банк
України» та ст. ст. 66, 67, 86-1 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», а також з урахуванням
розпорядження КМ України №880-р.

При цьому, аналіз приписів постанови
№471 дає підстави для висновку, що
останнє містить положення щодо умов і
правил діяльності санаційного банку з
особливостями, встановленим
зазначеною постановою. Тобто,
зазначене положення стосується чітко
визначеного кола осіб - санаційного
банку ПАТ «Родовід банк».

Відтак посилання Апелянта про те, що
оскаржувана постанова №471 порушує
права та інтереси невизначеного кола
споживачів є необґрунтованими,
оскільки, як було зазначено вище,
остання стосується виключно
діяльності та функціонування ПАТ
«Родовід банк», а тому не може бути
предметом оскарження особами, які не
суб'єктами правовідносин, що нею
врегульовані, як то передбачено ст. 171
КАС України.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції,
не ставлячи під сумнів право ВГО
«Фінансова грамота України» на
звернення, зокрема, до
адміністративного суду про захист прав
та інтересів як організації, так і її
учасників і споживачів, зазначає, що у
даній справі предметом оскарження є
нормативний акт, який в силу своєї
правової природи не порушує права та
інтереси інших, ніж окреслено в ньому
осіб, у зв'язку з чим приходить до
висновку про обґрунтованість
твердження суду першої інстанції про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог у вказаній частині.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що Позивач,
вказуючи на невідповідність
оскаржуваної постанови №471 акту вищої
юридичної сили та вимагаючи визнати
протиправними дії НБУ щодо
неприведення постанови №471 до вимог
чинного законодавства не зазначив, у
чому саме полягає така невідповідність
вимогам Закону України «Про банки і
банківську діяльність».

Крім іншого, відповідно до ст. 86-1 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (у редакції, що діяла до
22.09.2012 року) Кабінет Міністрів України
за поданням Національного банку
України, узгодженим з Комітетом
Верховної Ради України з питань
фінансів і банківської діяльності, має
право створити санаційний банк, який не
є учасником Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб.

Основним завданням санаційного банку є
захист інтересів вкладників
(кредиторів) банків.

Банк набуває статусу санаційного з
моменту видачі йому Національним
банком України ліцензії санаційного
банку та має право здійснювати лише
операції, передбачені цією ліцензією.

Порядок видачі ліцензії санаційного
банку, регулювання діяльності та
нагляд за санаційним банком
здійснюються в порядку, передбаченому
нормативно-правовими актами
Національного банку України,
погодженими з Кабінетом Міністрів
України та Комітетом Верховної Ради
України з питань фінансів і
банківської діяльності.

Так, як було вірно встановлено Окружним
адміністративним судом м. Києва,
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який набрав чинності 22.09.2012 року було
внесено зміни до Закону України «Про
банки і банківську діяльність» та
виключено, зокрема, статтю 86-1 вказаного
Закону.

Крім того, абзацом 5 п. 10 розділу Х
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
приписано Національному банку України
протягом шести місяців з дня
опублікування цього Закону привести
свої нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом.

Разом з тим, згідно п. 4 розділу Х
вказаного Закону санаційний банк,
утворений до набрання чинності цим
Законом, продовжує провадити свою
діяльність у порядку, встановленому
нормативно-правовим актом
Національного банку України,
погодженим з Кабінетом Міністрів
України та Комітетом Верховної Ради
України з питань фінансів і
банківської діяльності, податкової та
митної політики.

Наведені вище норми підтверджують,
по-перше, необхідність продовження
діяльності санаційного банку, по-друге,
необхідність правового регулювання
нормативно-правовим актом НБУ,
погодженим з КМ України та Комітетом ВР
України з питань фінансів та
банківської діяльності, податкової та
митної політики, питань діяльності
санаційного банку, яким і є постанова
№471.

Що стосується доводів Апелянта про
неможливість поширення на діяльність
санаційного банку положень Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», зокрема, в частині
відкликання банківської ліцензії,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно п. 1.1 затвердженого постановою
№471 Положення про порядок реєстрації,
видачі ліцензії, регулювання
діяльності санаційного банку та
нагляду за ним це Положення розроблено
відповідно до Закону України «Про
банки і банківську діяльність» та
інших нормативно-правових актів, у тому
числі нормативно-правових актів
Національного банку України (далі -
Національний банк), а також з
урахуванням розпорядження Кабінету
Міністрів України від 14.09.2011 № 880-р «Про
утворення санаційного банку».

Відповідно до п. 1.6 постанови №471
припинення діяльності санаційного
банку здійснюється відповідно до
законодавства України.

Діяльність санаційного банку
припиняється у зв'язку з: а) ліквідацією
за ініціативою власників санаційного
банку, у тому числі у зв'язку із
закінченням установленого строку
діяльності; б) ліквідацією за рішенням
Національного банку; в) продажем
приватним інвесторам (з відкликанням
ліцензії санаційного банку).

Системний аналіз наведених норм дає
підстави для висновку, що постановою
№471 регулюється виключно особливості
діяльності санаційного банку, у той час
як Законом України «Про банки і
банківську діяльність» врегульовані
всі інші правовідносини, що стосуються
діяльності такого банку, у тому числі й
порядок відкликання банківської
ліцензії.

У зв'язку з чим колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для відкликання банківської
ліцензії ПАТ «Родовід банк».

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації «Фінансова
грамота України» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Фінансова грамота
України» до Національного банку
України, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Родовід банк»,
про визнання протиправною та
скасування постанови, визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Василенко Я.М.

Шурко О.І.