Справа № 2а/1224/44/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/60026/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Малиніна В.В.,

Швець В.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Рубіжному Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рубіжному Луганської області на
постанову Рубіжанського міського суду
Луганської області від 08 червня 2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
позовом про визнання дій
неправомірними щодо відмови у виплаті
грошової допомоги у зв'язку із виходом
на пенсію та зобов'язання виплатити
грошову допомогу у розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Постановою Рубіжанського міського
суду Луганської області від 08 червня 2012
року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Рубіжному
Луганської області в частині відмови у
виплаті ОСОБА_4 грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів у
зв'язку з призначенням пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу». Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рубіжному Луганської області
виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року залишено без змін постанову
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 08 червня 2012
року.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рубіжному Луганської області
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 08 червня 2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року та ухвалити нове судове рішення
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 працювала на посаді головного
спеціаліста відділу обліку
надходження платежів Управління
Пенсійного фонду України в м. Рубіжному
Луганської області.

Відповідно до наказу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рубіжне
Луганської області № 7-о від 14.03.2012 року
позивача звільнено з роботи у зв'язку
зі скороченням штату згідно пункт 1
статті 40 КЗпП України. Стаж роботи
позивача на державній службі становить
11 років.

З 22.03.2012 року позивач отримує пенсію
згідно Закону України «Про державну
службу».

25.04.2012 року ОСОБА_4 звернулася до
відповідача із заявою про виплату
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів у зв'язку з
призначенням їй пенсії відповідно до
ст. 37 Закону України «Про державну
службу».

Листом від 28.04.2012 року №2538/10
відповідачем відмовлено ОСОБА_4 у
виплаті вказаної допомоги

Не погоджуючись з вказаною відповіддю,
позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції, з яким погодився
Донецький апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
позивач на час звільнення з посади мала
стаж державного службовця більше 10
років, тому при достроковому виході на
пенсію на підставі ст. 37 Закону України
«Про державну службу» вона має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних окладів.

З такими висновками суду першої та
апеляційної інстанцій погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону
України «Про державну службу» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) державним службовцям
у разі виходу на пенсію за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
30 Закону України «Про державну службу»,
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом Законів про Працю України,
державна служба припиняється у разі
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження
держслужби (для жінок - 55 років згідно
зі статтею 23 цього ж Закону), що по суті
є виходом на пенсію.

Водночас, статтею 38 Кодексу Законів про
Працю України передбачено, що вихід на
пенсію визначається як підстава для
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника.

Норми Закону України «Про державну
службу», якими врегульовані питання
пенсійного забезпечення державних
службовців, не передбачають права на
достроковий вихід на пенсію чи
скорочення пенсійного віку.

Разом з тим, така можливість
передбачена Законом України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні», який визначає
основні засади державної політики щодо
ветеранів праці, інших громадян
похилого віку і спрямований на
формування в суспільстві гуманного,
шанобливого ставлення до них і
забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні» особам передпенсійного віку,
трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, зокрема, у
зв'язку із виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Таким чином, Законом України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» і Законом
України «Про державну службу»
врегульовані різні суспільні
відносини: норми Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» спрямовані на
реалізацію державної політики щодо
ветеранів праці та громадян похилого
віку, а нормами Закону України «Про
державну службу» врегульовано
професійну діяльність державних
службовців щодо практичного
виконання завдань і функцій держави
і цей Закон є спеціальним у згаданих
правовідносинах.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4 була звільнена з
посади головного спеціаліста відділу
обліку надходження платежів
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рубіжному Луганської області у
зв'язку з скороченням штатів
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Під
час призначення пенсії до позивача
застосовано положення статті 21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», якою передбачено додаткову
соціальну гарантію з боку держави для
певної категорії громадян, а саме:
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку за певних умов.

Водночас Конституційний Суд України у
Рішенні від 26 листопада 2013 року
№ 11-рп/2013 роз'яснив, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини 13 статті 37 Законом України «Про
державну службу» з наступними змінами
в системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини 1 частини 2 статті 40
Кодексу Законів про Працю України,
статті 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» з наступними змінами
необхідно розуміти так, що у разі
дострокового виходу на пенсію
державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, яке не
пов'язане з досягненням пенсійного
віку, визначеного в частині першій
статті 37 Законом України «Про державну
службу».

Тобто, грошова допомога, передбачена
вказаним законодавчим положенням, має
разовий характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 1 частини
першої статті 40 КЗпП, не може
нівелювати право державного службовця
на отримання зазначеної грошової
допомоги за умови наявності стажу
державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на
пенсію державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, яке не
пов'язане з досягненням пенсійного
віку, визначеного частиною першою
статті 37 Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону
України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР
«Про Конституційний Суд України»
Конституційний Суд України приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
офіційного тлумачення Конституції та
законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону
рішення і висновки Конституційного
Суду України рівною мірою є
обов'язковими до виконання.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України,
зокрема, у постановах від 3 червня 2014
року (справи №№ 21-22а14, 21-35а14).

Таким чином, рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Рубіжному
Луганської області про відсутність
підстав для виплати позивачу,
передбаченої статтею 37 Закону України
«Про державну службу» допомоги при
звільненні по ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів
про Працю України, є неправомірним.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 222, 224, 231 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рубіжному
Луганської області залишити без
задоволення, а постанову Рубіжанського
міського суду Луганської області від 08
червня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець