Справа № 612/506/14-а
Суддя: Мороз О. І.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№612/506/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
смт. Близнюки

Близнюківський районний суд
Харківської області у складі,
головуючого судді Мороза О.І., при
секретарі Коняєвій Н.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Лозівському районі
Харківської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання зробити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Лозівському районі Харківської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання зробити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, в якому зазначає,
що вона є головою та суддею Лозівського
районного суду Харківської області у
відставці на підставі Постанови
Верховної ради України від 01 червня 2001
року №1781/ІІІ. Після виходу у відставку
їй було призначено та виплачувалось
щомісячне довічне грошове утримання
відповідно до ст.43 Закону України "Про
статус суддів" в розмірі 88 % заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
голови суду. Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року суддям було значно підвищено
заробітну плату. 04.12.2013 року Постановою
Близнюківського районного суду
Харківської області позов про визнання
дій Управління Пенсійного фонду
України в Лозівському районі
Харківської області неправомірними та
зобов'язання зробити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання з 01.01.2013 року задоволено
частково. Ухвалою колегії суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
року постанову Близнюківського
районного суду Харківської області від
04.12.2013 року залишено без змін. Постанова
суду на теперішній час виконана.

Позивач звернулася до УПФУ із заявою
про перерахунок довічного грошового
утримання з 01 січня 2014 року, однак
відповідачем було відмовлено в
здійсненні перерахунку. Згідно довідки
бухгалтерії Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Харківській
області №131 від 19 лютого 2014 року, з 01
січня 2014 року заробітна плата, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
склала 19488,00 грн. Позивач просить
визнати неправомірною відмову УПФУ в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання працюючого судді
на відповідній посаді з 01.01.2014 року,
зобов'язати УПФУ провести перерахунок
та забезпечити виплату щомісячного
довічного грошового утримання
працюючого судді на відповідній посаді
в розмірі 88%, що складає 17149,44 грн.,
починаючи з 01.01.2014 року до надання нової
довідки про підвищення грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді голови суду, а також допустити
негайне виконання постанови по справі.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву, в якій
просить справу розглянути за її
відсутності, на задоволенні позовних
вимог наполягає.

Представники відповідача Угримова О.Г.
та Ісагова Є.Р. у судовому засіданні
проти задоволення позову заперечували,
посилаючись на обставини, які
викладені в письмових запереченнях на
позов (а.с.43-46).

Зокрема Угримова О.Г. зазначила, що
довічне грошове утримання ОСОБА_1 має
отримувати у розмірі 70% працюючого
судді на відповідній посаді. Крім того,
перерахунок грошового утримання у
разі зміни грошового утримання суддів,
передбачено тільки для суддів
Конституційного суду України.

Представник відповідача Ісагова Є.Р.
посилалась на те, що суд має
застосовувати закон який чинний на
час розгляду справи в тому числі і
матеріальний. Вважає, що позивачем
пропущений шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду.
Крім того суд не має права зобов'язати
відповідача вчинити певні дії на
майбутнє.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши матеріали
справи, в тому числі і письмові
заперечення на позов відповідача, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно ст.22 Конституції України,
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

При прийнятті нових законів, або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

Позивач ОСОБА_1 є суддею Лозівського
районного суду Харківської області у
відставці на підставі Постанови
Верховної Ради України №1781-IIIвід
01.06.2000 року(а.с.5).

Позивач вийшла у відставку в період дії
Закону України "Про статус суддів" від
15.12.1992 року, і їй було призначене
щомісячне довічне грошове утримання,
відповідно до ст. 43 вказаного закону, в
розмірі 88% заробітної плати судді,
працюючого на відповідній посаді.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 129
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів " від 07.07.2010 року, підвищено
заробітну плату (суддівську
винагороду) суддям, позивач звернулася
до Управління Пенсійного фонду України
в Лозівському районі Харківської
області із заявою про перерахунок на
підставі ст. 138 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів"
призначеного раніше розміру грошового
утримання відповідно до діючого
законодавства.

Як вбачається з довідки бухгалтерії
територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Харківській області № 131 від 19.02.2014
року, розмір суддівської грошової
винагороди судді із аналогічною
позивача вислугою років з 01.01.2014 року
складає 19488,00 грн.(а.с.6).

Управлінням Пенсійного фонду України в
Лозівському районі Харківської
області позивачу відмовлено в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання, посилаючись на те,
що Законом України "Про судоустрій та
статус суддів" не передбачено
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
місцевого суду. (Протокол №821 від 10.04.2014
року) (а.с.7)

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч.4 ст.47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Так, призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

При цьому, Закон України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р.
не пов'язує визначення розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді із розміром заробітної
плати, яку суддя отримував до виходу у
відставку.

Внаслідок прийняття Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
збільшено розмір матеріального
забезпечення працюючим суддям та, як
наслідок, щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці.

Виходячи з цих положень Закону, права
на перерахунок довічного грошового
щомісячного утримання позивач не
втратила з прийняттям нового закону,
оскільки пішла у відставку по раніше
діючому закону з правом на перерахунок
довічного щомісячного грошового
утримання і відповідно до
конституційних положень її право не
повинно звужуватися з прийняттям
нового закону.

Посилання Пенсійного фонду в своїй
відмові позивачу в здійсненні
перерахунку на те, що новим законом не
передбачено перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді,
який пішов у відставку до прийняття
нового закону, не ґрунтується на законі
і суперечить Конституції України.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено Закон
№ 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що‚
залишивши незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, закон звузив обсяг
цього права, встановивши граничну межу
для таких виплат суддям (абзац шостий
підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної
частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Відповідно до частини другої статті 70
Закону України "Про Конституційний Суд
України" у разі необхідності
Конституційний Суд України може
визначити у своєму рішенні, висновку
порядок і строки їх виконання, а також
покласти на відповідні державні органи
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення, додержання висновку. У рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року вказано такий порядок
виконання цього Рішення:

- частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

- дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453;

- дія абзацу другого пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Згідно з пп.3,4,5 Рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року положення Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Твердження відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, судом не
беруться до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно з ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
судді, які працюють або працювали у
системі судів загальної юрисдикції, не
повинні ставитись у менш вигідне
становище в питаннях пенсійного
забезпечення, а саме нарахування та
виплати довічного грошового утримання
судді у відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів, суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надана Верховною Радою
України. Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принципи верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, суд приходить до висновку
про протиправність рішення
відповідача від 10.04.2014 року №821 щодо
відмови в перерахунку розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з
урахуванням зміни розміру щомісячної
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, на підставі
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Харківській області від
19.02.2014 року №131(а.с.6).

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України у справі
№ 3рп/2013 від 03 червня 2013 року за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці)
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

Суд відхиляє заперечення відповідача
щодо пропущення позивачем строку
звернення до суду, керуючись наступним.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивач з позовом до суду звернулася
20.06. 2014 року (а.с.3). Зазначає, що її право
на порахунок пенсії у новому розмірі
порушене починаючи із 01.01. 2014 року. Отже
шестимісячний строк не порушено. Крім
того, суд вважає, що про порушення
свого права на перерахунок грошового
утримання позивач дізналася лише
після отримання нею Протоколу №1 від
10.04.2014 року, яким саме і було їй
відмовлено в проведенні цього
перерахунку та рекомендовано у разі
незгоди оскаржити ці дії до суду. Отже
про своє порушене право вона могла
дізнатися лише після отримання цього
Протоколу з дати отримання якого і слід
визначати належний строк звернення до
адміністративного суду.

Оцінюючи заперечення відповідача в
тій їх частині, що суд не може
зобов'язати їх вчинити певні дії на
майбутнє, суд виходить з того, що
згідно ч.1 ст. 2 КАС України, захисту в
адміністративному судочинстві
підлягає лише порушене право, а не те,
що може бути порушено в майбутньому.
Судом же достовірно встановлено, що
неправомірними діями відповідача,
починаючи з 01 січня 2014 року, порушене
право позивача на перерахунок пенсії у
2014 році як це викладено вище.

Заява позивача про звернення постанови
до негайного виконання відповідає
вимогам ч.2 ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доводи відповідача вищезазначених
висновків суду не спростовують.

Вимоги позивача про зобов'язання
відповідача забезпечити їй виплату
щомісячного грошового утримання у
розмірі 17149,44 гривні до надання нею до
Управління Пенсійного фонду України в
Лозівському районі Харківської
області нової довідки про розмір
грошового забезпечення судді,
задоволенню не підлягають. Суд не може
перебрати на себе функцію органу на
який покладено обов'язок визначення
конкретного розміру грошового
утримання. Своїм рішенням суд
встановив цей розмір у відсотковому
виразі.

Крім того суд не може поставити в
залежність дії вищезазначеного
управління від дій особи яка вільна в
наданні чи не наданні певної довідки.

Керуючись ст. 22 Конституції України,
ст.ст. 6-14, 71, 160, 167 КАС України, Законом
України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 року, суд -

П О С Т А Н О В
И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в Лозівському
районі Харківської області щодо
відмови ОСОБА_1 в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання, виходячи з грошового
утримання судді, працюючого на
відповідній посаді, станом на 01.01.2014
року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Лозівському районі
Харківської області провести ОСОБА_1
перерахунок та здійснити виплату
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 88% грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Харківській області від 19 лютого 2014
року за №131 (якою визначена суддівська
винагорода станом на 01.01.2014 року),
починаючи з 01.01.2014 року без обмеження
граничного розміру.

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
адміністративного суду Харківської
області через Близнюківський районний
суд Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням
за наслідками провадження.

Суддя
О.І. Мороз

06 жовтня 2014 року