Справа № 2а-6677/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р.
Справа № 49207/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю позивача та представника:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Львівській, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_3 області про
визнання нечинним припису №1/25 від
18.02.2010 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

20.07.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним
припису №1/25 від 18.02.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуваний припис є незаконним і
таким, що суперечить прийнятим
рішенням міжвідомчої комісії
Залізничної РА та укладеній угоді про
погодження самочинного будівництва
від 03.02.2010 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що розпорядженням голови
Залізничної РА №346 від 13.05.2010 року був
затверджений висновок міжвідомчої
комісії від 11.05.2010 року та зобов'язано
його демонтувати самочинно розширений
балкон та привести його планування до
попередніх розмірів. Даний висновок та
розпорядження оскарженні ним до
Залізничного районного суду 24.11.2010
року, про що повідомив Львівський
окружний адміністративний суд і заявив
клопотання про зупинення розгляду
справи до вирішення заявленого позову,
однак в цьому йому було відмовлено. А
тому, рішення міжвідомчої комісії від
31.03.2009 року та від 16.03.2010 року не
скасовані, а угода про погодження
самочинного будівництва від 03.02.2010 року
не розірвана і на сьогоднішній день
діюча. Підстави, з яких ОСОБА_3
відмовляє йому у наданні згоди на
експлуатацію балкону є надуманими, що
підтверджено відповідним інсоляційним
висновком.

У ході апеляційного розгляду позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
надали пояснення та просять
задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
розпорядженням Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
від 13.05.2010 року № 346, зобов'язано ОСОБА_1,
власника АДРЕСА_1, в термін до 01.07.2010
року демонтувати самочинно розширений
балкон та привести його планування до
попередніх розмірів 0,85x3,00 м.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
власником квартири у АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16.07.2003 року. У відповідності
до технічного паспорту від 2003 року,
загальна площа квартири становить 32,1
кв.м., у т.ч. площа балкону - 0,8 кв.м..

З технічного паспорту від 02.02.2010 року
вбачається факт проведення позивачем
самовільної добудови балкону,
внаслідок чого його площа склала 1,4
кв.м.. Даний факт самочинності
будівництва позивач визнає у позовній
заяві і цей факт додатково
підтверджується довідкою ОКП ЛОР «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» № 5/2567 від 29.01.2010
року.

Доказів набуття позивачем права
власності на реконструйований балкон
суду не надано.

Роботи були виконані без недоліків
відповідно до технічних висновків за
результатами обстеження. Позивач
проводить погодження проведеного
самочинного будівництва з органами
місцевого самоврядування, проектна
пропозиція була погоджена Залізничним
РВ ГУ МНС України у Львівській області
листом від 15.12.2008 року, Управлінням
архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради листом від 29.12.2008 року, міжвідомчою
комісією Залізничної районної
державної адміністрації протоколом №12
від 31.03.2009 року, Залізничною районною
адміністрацією листом від 28.05.2009 року.
03.02.2010 року позивач уклав угоду з
Львівською міською радою про
погодження самочинного будівництва, за
якою Львівська міська рада
зобов'язалась надати дозвіл на
самочинне будівництво та прийняти його
в експлуатацію за зверненням
забудовника, але лише за умови
дотримання вимог чинного
законодавства, затвердженої
проектно-кошторисної документації,
будівельних нормативів.

Доказів складання позивачем у
відповідності до ДБН
проектно-кошторисної документації, її
затвердження у встановленому порядку
станом на дату розгляду справи у суді
першої інстанції не надано.

За результатами перевірки складено акт
проведення перевірки № 13/01-з від 18.02.2010
року; протокол № 13/01-з від 18.02.2010 року;
припис № 1/25-з від 18.02.2010 року про
демонтаж самочинно влаштованої
частини балкону до квартири АДРЕСА_1.
19.02.2010 року заступником начальника
інспекції ДАБК у Львівській області
винесено постанову № 1/34-з про
накладення штрафу за адміністративне
правопорушення на позивача у розмірі 170
грн., яка була добровільно виконана
позивачем і не оскаржувалась ним.

20.04.2010 року відповідачем проведено
позапланову перевірку на виконання
вимог припису № 1/25-з від 18.02.2010 року про
демонтаж самочинно влаштованої
частини балкону до квартири АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено, що
оскаржуваний припис не виконано,
самочинно влаштовану частину балкону
не демонтовано, інспекцію про
виконання вимог припису не
повідомлено. За результатами
позапланової перевірки складено акт
проведення позапланової перевірки №
43/04-з.

При цьому, розпорядженням Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 13.05.2010р. № 346,
зобов'язано ОСОБА_1, власника АДРЕСА_1, в
термін до 01.07.2010 р. демонтувати
самочинно розширений балкон та
привести його планування до попередніх
розмірів 0,85x3,00 м.. Однак, таке
розпорядження позивачем не виконано.

Правові та організаційні засади
здійснення архітектурної діяльності
визначає Закон України «Про
архітектурну діяльність», який
спрямований на формування
сприятливого життєвого середовища,
досягнення естетичної виразності,
економічної доцільності і надійності
будинків, споруд та їх комплексів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» (в редакції
чинній на момент проведення перевірки)
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури.
Державний контроль та нагляд у системі
центрального органу виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Правові та організаційні основи
планування, забудови та іншого
використання територій визначались на
момент виникнення спірних
правовідносин Законом України «Про
планування і забудову територій».

Відповідно до ст. 31 вказаного Закону
України державний контроль за
плануванням, забудовою, іншим
використанням територій здійснюється
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади з питань
містобудування та архітектури,
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією України та її
територіальними органами, а також
іншими спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади.

Одними з основних завдань
Держархібудінспекції є виконання
дозвільних, реєстраційних функцій та
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
(відповідно до п.3 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 18.10.2006
р. № 1434, чинного на момент проведення
перевірки).

Відповідно до пункту 1 Положення про
державний архітектурно-будівельний
контроль, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.03.1993
року №225, державний
архітектурно-будівельний контроль -це
сукупність організаційно-технічних і
правових заходів, спрямованих на
дотримання законодавства, державних
стандартів, норм і правил,
архітектурних вимог і технічних умов, а
також положень затвердженої
містобудівної документації та
проектів конкретних об'єктів, місцевих
правил забудови населених пунктів
усіма суб'єктами містобудівної
діяльності незалежно від форм
власності під час забудови територій і
населених пунктів, розміщення,
будівництва, реконструкції,
капітального ремонту об'єктів
житлово-цивільного, виробничого та
іншого призначення, реставрації
архітектурних пам'яток, створення
інженерної та транспортної
інфраструктури, виробництва
будівельних матеріалів, виробів і
конструкцій.

Відповідно до покладених на
Держархібудінспекцію завдань видача
замовникам (забудовникам) та
реєстрація в установленому порядку
дозволу на виконання робіт з нового
виробництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту,
впорядкування об'єктів містобудування,
розширення та технічного
переоснащення підприємств (будівельні
роботи) здійснюється її
територіальними органами (пп.1 п.3
Положення про державний
архітектурно-будівельний контроль, пп.5
п. 4 Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію).

Порядок та умови надання дозволу
регулюється Положенням про порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затвердженого
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 05.12.2000 року № 273.

Згідно п.1.1. зазначеного Положення,
дозвіл на виконання робіт з нового
будівництва, розширення,
реконструкції, технічного
переоснащення є документом, що
посвідчує право забудовника
(замовника) на виконання будівельних
робіт, надається інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю. Виконання будівельних робіт
без такого дозволу забороняється.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій», який
був чинний під час проведення
перевірки, здійснення будівельних
робіт на об'єктах містобудування без
дозволу на виконання будівельних робіт
або його перереєстрації, а також
здійснення не зазначених у дозволі
будівельних робіт вважається
самовільним будівництвом і тягне за
собою відповідальність згідно з
законодавством.

Територіальні органи
Держархібудінспекції мають право
давати у межах своїх повноважень
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення фактів порушення вимог
законодавства тощо.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що позивачем не
виконано письмової вимоги посадової
особи органу державного нагляду
(контролю) щодо усунення порушень вимог
законодавства, не зважаючи на те, що
така вимога є обов'язковою для
виконання.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2011 року у справі №2а-6677/10/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний