Справа № 814/429/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

18 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/429/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до адміністративного суду з
позовом, в якому просила скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 25.04.2013 №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з земельного податку з
фізичних осіб у розмірі 2 436,53 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
вона є платником єдиного податку, а
тому звільнена від сплати земельного
податку на підставі ст. 297 Податкового
кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що ФОП ОСОБА_3 є платником
єдиного податку, що підтверджується
свідоцтвом платника єдиного податку
серії НОМЕР_1 з 01.01.2012 з видом
господарської діяльності - здавання в
оренду власного нерухомого майна.

На підставі Свідоцтва про право
власності від 13.12.2004 р. за позивачем
зареєстроване нежитлове приміщення
магазину по АДРЕСА_1.

Вказане приміщення позивач передала в
оренду публічному акціонерному
товариству «Терра Банк» на підставі
договору оренди від 06.10.2010 р. № 1.
Договір діяв з 06.10.2010 до 05.09.2013.

Податковим повідомленням-рішенням, яке
є предметом оскарження, на підставі пп.
54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України ФОП
ОСОБА_3 визначено податкове
зобов'язання з земельного податку з
фізичних осіб у розмірі 2 463,53 грн.

Підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення став
висновок податкового органу, що
позивач не звільнений від
оподаткування податком на землю,
оскільки спірна земельна ділянка не
була отримана ним саме для здійснення
підприємницької діяльності.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції виходив з того, що податкове
законодавство, на відміну від
земельного, не вимагає обов'язкової
реєстрації права власності чи права
користування земельною ділянкою, отже,
у випадку фактичного користування
земельною ділянкою навіть за
відсутності правовстановлюючих
документів на неї, позивач, за умов
здавання в оренду власного нерухомого
майна, як виду підприємницької
діяльності, вважається
землекористувачем у розумінні ст. 269 ПК
України та звільнена від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з земельного
податку.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанції вважає правильним, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним.

Згідно із статтею 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України
визначено, що об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні, та
земельні частки (паї), які перебувають у
власності.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286
Податкового кодексу підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 286.6 статті 286
Податкового кодексу встановлено, що за
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у користуванні
кількох юридичних або фізичних осіб,
податок нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287
Податкового кодексу власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Ця частка визначається
співвідношенням загальної площі
приміщення до спільної площі усіх
квартир і нежитлових будівель у
будинку.

Враховуючи зазначене, власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує земельний податок на загальних
підставах з дати державної реєстрації
права власності на нерухоме майно, з
урахуванням прибудинкової території і
податок сплачується відповідно до
цільового (господарського) призначення
на підставі даних державного
земельного кадастру.

В свою чергу, відповідно до підпункту
297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового
кодексу платники єдиного податку
звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Відповідно до пункту 30.2 статті 30
Податкового кодексу підставами для
надання податкових пільг є
особливості, що характеризують певну
групу платників податків, вид їх
діяльності, об'єкт оподаткування або
характер та суспільне значення
здійснюваних ними витрат.

Згідно із статтею 796 Цивільного кодексу
одночасно з правом найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму. У договорі найму сторони
можуть визначити розмір земельної
ділянки, яка передається наймачеві.
Якщо розмір земельної ділянки у
договорі не визначений, наймачеві
надається право користування усією
земельною ділянкою, якою володів
наймодавець.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Системний аналіз наведених
нормативних положень у їх сукупності
дає підстави для висновку, що
законодавством встановлені дві
обов'язкові умови, за яких суб'єкт
підприємницької діяльності не є
платником плати (податку) за землю:
перебування на спрощеній системі
оподаткування зі сплатою єдиного
податку, про що отримано свідоцтво про
сплату єдиного податку та те, що
земельні ділянки, які є об'єктом плати
за землю, мають використовуватися для
провадження підприємницької
діяльності.

Таким чином, з аналізу наведеного
слідує, що у разі надання в оренду
будівель, споруд або їх частин за
договором оренди, одночасно з правом
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, тобто
підприємницька діяльність наймодавців
провадиться обов'язково за рахунок
здачі в оренду майна і земельної
ділянки, то така фізична
особа-підприємець власник нежитлового
приміщення), будучи платником єдиного
податку, звільняється від нарахування
(сплати) та подання податкової
звітності з земельного податку.

Аналогічну позицію висловлено і
Державною податковою службою України в
Узагальнюючій податковій консультації
щодо плати земельного податку
власниками нежитлових приміщень,
платниками єдиного податку - фізичними
особами - підприємцями, затвердженої
Наказом від 23 листопада 2012 року № 1051.

З огляду на встановлення судом першої
інстанції того, що позивач на час
прийняття податкового
повідомлення-рішення був платником
єдиного податку та власником нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку, яке
використовувалось для провадження
підприємницької діяльності, що
полягала у здачі в оренду будівель, які
розміщені на цій земельній ділянці,
іншому суб'єкту господарювання, - суд
першої інстанції дійшов юридично
правильного висновку про те, що позивач
звільнений від нарахування (сплати) та
подання податкової звітності з
земельного податку.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду п першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
апеляційної скарги порушень судом
першої інстанції норм матеріального
права при вирішенні цієї справи не
допущено. Правова оцінка обставин у
справі дана правильно, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.