Справа № 819/550/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6378/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до першого відділу
Державної виконавчої службі
Тернопільського міського управління
юстиції, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про
визнання дій протиправними ,-

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду першої інстанції з
адміністративним позовом, в якому з
врахуванням заяви про зміну позовних
вимог просила визнати протиправними
дії державного виконавця першого
відділу Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції щодо складання актів від 15.02.2013
року та від 20.02.2013 року про опис майна по
АДРЕСА_1 у м. Тернополі та щодо не
розгляду заяви від 27.02.2013 року. Також
позивач просила визнати протиправними
дії першого відділу Державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції щодо
демонтажу майна, яке належить
позивачці, а саме: торгового кіоску, що
знаходився по АДРЕСА_1 у м. Тернополі.

Постановою від 20 березня 2013 року
Тернопільський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив частково та ухвалив
визнати протиправною бездіяльність
першого відділу Державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції щодо ненадання
ОСОБА_1 відповіді на заяву від 27 лютого
2013 року за вхідним №18/1/1957 від 28 лютого
2013 року. В задоволенні решти позовних
вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку щодо відсутності факту
порушення її права внаслідок складання
державним виконавцем актів опису
майна.

Також суд не взяв до уваги договори
позики, за якими ОСОБА_2 була лише
користувачем майна, а власником майна
була вона - ОСОБА_1.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 09.07.2012 по
справі №13/11/5022-471/2012 задоволено позовом
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_3 та вирішено зобов'язати
суб'єктів підприємницької діяльності
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в
двотижневий термін з дня набрання
рішенням законної сили звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
на якій розміщений торговий комплекс
,,ІНФОРМАЦІЯ_1", шляхом демонтування
торгових кіосків, які знаходяться у
їхньому володінні по АДРЕСА_1, м.
Тернопіль. Вказане рішення набрало
законної сили 01 жовтня 2012 року.

22 жовтня 2012 року за вказаним рішенням
суду Господарський суд Тернопільської
області видав накази про примусове
виконання. 18 січня 2013 року
Господарський суд Тернопільської
області вніс виправлення у п.2
резолютивної частини рішення та у
накази про примусове виконання,
зазначивши дані про стягувача - ОСОБА_3

28 січня 2013 року на підставі заяви
представника стягувача та наказу
Господарського суду Тернопільської
області державний виконавець виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження №36132664 щодо боржника
ОСОБА_2 та надав термін для
добровільного виконання до 04.02.2013 року.

15 лютого 2013 року державний виконавець
здійснив вихід за місцем виконання, а
саме: АДРЕСА_1 з метою проведення
перевірки виконання рішення суду і
встановив, що рішення суду боржником не
виконане: самовільно зайнята земельна
ділянка боржником не звільнена,
демонтування торгового кіоску на
території торгового комплексу
,,ІНФОРМАЦІЯ_1" не відбувалося. В
результаті перевірки виконавець склав
відповідний акт, в якому також
зазначено, що повторна перевірка
виконання рішення суду відбудеться
20.02.2013.

20 лютого 2013 року державний виконавець
здійснив повторний вихід за місцем
виконання з метою проведення перевірки
виконання рішення суду та встановив, що
рішення суду повторно не виконане
боржником: самовільно зайнята земельна
ділянка боржником не звільнена,
демонтування торгового кіоску на
території торгового комплексу
,,ІНФОРМАЦІЯ_1" не відбувалося, про що
виконавець склав відповідний акт.

04 березня 2013 року державний виконавець
виніс вимогу, якою зобов'язав ОСОБА_2 до
07.03.2013 року самостійно звільнити від
майна торговий кіоск, який розміщений
на території торгового комплексу
,,ІНФОРМАЦІЯ_1" та знаходиться у
володінні боржника. Також вказаною
вимогою зобов'язано сторони
знаходитись 07.03.2013 року о 11.00 год. по
місцю проведення виконавчих дій, а
саме: АДРЕСА_1.

07 березня 2013 року державний виконавець
склав акт, відповідно до якого
встановив, що вимога державного
виконавця від 04.03.2013 року не виконана і
станом на 07.03.2013 року боржник на місце
проведення виконавчих дій не з'явився.

Згідно акту державного виконавця від 12
березня 2013 року будівельна організація
демонтувала торговий кіоск, що
знаходився за адресою АДРЕСА_1 та
належав ОСОБА_2 Конструкція і
комплектуючі частини передані на
відповідальне зберігання представнику
стягувача.

28 лютого 2013 року на адресу першого
відділу Державної виконавчої служби
Тернопільського МУЮ надійшло
звернення позивачки - ОСОБА_1 щодо
належності їй на праві приватної
власності двох торгових кіосків за
адресою АДРЕСА_1, якими на підставі
договорів позички користуються ОСОБА_2
та ОСОБА_6. Враховуючи наведене,
позивачка просила відповідача не
вчиняти будь-яких дій щодо вказаних
торгових кіосків і про розгляд
вказаної заяви повідомити її у
письмовій формі.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що долучені до заяви
договори позички не підтверджували
право власності позивача на торгові
кіоски, а інші рішення судів по
вказаному питанню були відсутні. Тому
вирішили заяву ОСОБА_1 до уваги не
приймати та продовжувати виконавчі
дії. Про результати розгляду вказаної
заяви позивача повідомлено не було, в
тому числі письмово.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині визнання протиправними
дій, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідачів з виконання
наказу Господарського суду вчинені на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що встановлений
законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального права та є вірними.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що відповідач діяв у
відповідності до приписів Закону
України ,,Про виконавче провадження".

Крім того, частиною першою статті 2 КАС
України визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

На підставі викладеного апеляційний
суд дійшов висновку, що при розгляді
адміністративним судом спору захисту
підлягає порушене право чи інтерес
позивача.

В силу ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів в чому полягає порушення прав
внаслідок дій відповідача з виконання
рішення суду щодо демонтування
торгового кіоску, який належить ОСОБА_2,
позивач не навела, жодного доказу на
підтвердження її права власності на
демонтований кіоск не надала. В
матеріалах справи наявна лише копія
договору позики торгового кіоску,
укладеного 16 червня 2010 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2. Однак, договір позики не є
документом, який підтверджує право
власності на кіоск.

Підсумовуючи викладене, апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для задоволення позову.
оскільки права позивача діями
відповідача не порушені.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо
невідповідності постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст.195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року у справі № 819/550/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов