Справа № 822/1798/14
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1798/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

секретар судового засідання: Марцісь
Ю.А.

за участю:

представника відповідача Малашиної
Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Імпресс-М" на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Імпресс-М" до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання незаконною та скасування
картки відмови та рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імпресс-М"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання незаконними та скасування
картки відмови у митному оформленні
№400050000/2013/00156 від 10.09.2013 та рішення
№400050000/2013/000091/2 від 10.09.2013 про
коригування митної вартості товарів
та стягнення з відповідача зайво
сплачених митних платежів в сумі 7510,67
грн..

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В судове засідання призначене на 01
жовтня 2014 року представник позивача не
прибув, хоча про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги
позивача та просила суд залишити її без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2014 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції з матеріалів
справи встановлено, що відповідно до
контракту №1 від 12.11.2008 ТОВ
"Промекспорт"", Росія, зобов'язалось
поставити позивачу товар в асортименті
та кількості, вказаних у
відвантажувальних специфікаціях, на
умовах - FCA м.Санкт-Петербург, якщо інші
умови не вказані в специфікації (п. 1.1
контракту). Відповідно до умов
контракту товар поставляється силами і
за рахунок покупця (позивача) за
адресою м. Хмельницький,
вул.Тернопільська,19 (п.1.2 контракту);
продаж товару здійснюється за
погодженою продавцем та покупцем
ціною, яка включає вартість упаковки,
маркування, митне оформлення,
оформлення сертифіката походження СТ-1
(п.2.3 контракту); продавець зобов'язаний
підготувати товар до відвантаження у
відповідності до заявки (4.3 контракту);
остаточні асортимент, кількість та
ціна кожної партії товару вказуються в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною контракту (4.5 контракту); право
власності на товару переходять до
продавця в момент передачі товару на
складі продавця покупцю або
перевізнику (п.4.7 контракту). Пунктом 6.1
контракту передбачено, що на кожну
партію товару надаються:
рахунок-фактура в 3-х екземплярах,
сертифікат походження, специфікація на
товар, СМR, пакувальний лист, виданий
продавцем або виробником паспорт
якості, вантажна митна декларація.

10.09.2013 до митного оформлення товару,
який надійшов відповідно до
зовнішньоекономічного контракту №1
від 12.11.2008 року, декларантом позивача
подана ВМД №400050000/2013/014686 митною
вартістю 45916,16 Євро, визначеною за ціною
контракту, яка у гривнях складає 484230,15
грн. (виходячи з курсу 10,545964,0 грн. за 1
Євро на момент подачі). Для
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості окрім контракту,
позивач надав зовнішньоекономічний
договір (контракт) від 12.11.2008 року №1;
рахунок-фактуру №18 від 06.09.2013 року;
специфікацію №18 від 06.09.2013 року до
контракту №1 від 12.11.2008 року; накладну
№18 від 06.09.2013року; СМR №452381; копію
експортної декларації країни
відправлення від 06.09.2013 року;
довідку-калькуляцію транспортних
витрат №47 від 09.09.2013 року.

Після вивчення зазначених вище
документів, встановивши, що подані до
митного оформлення документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують складові митної
вартості товарів та відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті (витрати на
навантаження та обробку оцінюваних
товарів), відповідач 10.09.2013 зобов'язав
позивача у відповідності до пункту 3
статті 53 МК України подати додаткові
документи, а саме: договір з третіми
особами, що пов'язані з договором на
поставку товару, рахунки про
здійснення платежів третім особам на
момент продажу, висновки про вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та /або інформацію
біржових організацій про вартість
сировини, каталоги, специфікації,
прас-листи фірми-виробника товару,
виписку з бухгалтерської документації,
копію митної декларації країни
відправлення.

Представник позивача супровідним
листом ТОВ "Імпресс-М" №133 від 10.09.2013
надав відповідачу додаткові документи
для підтвердження заявленого рівня
митної вартості товару, а саме: 1)
договір поставки товарів з відстрочкою
платежу №215 від 10.11.2008 року, укладений
між заводом виробником ТОВ "Нева Тафт"
та ТОВ "Промекспорт"; 2) рахунок-фактуру
заводу виробника ТОВ "Нева Тафт" №792 від
06.09.2013 року на купівлю тафтингового
покриття для підлоги ТОВ "Промекспорт";
3) товарну накладну №4011 від 06.09.2013 року
на отримання тафтингового покриття
підлоги ТОВ "Промекспорт" від заводу
виробника ТОВ "Нева Тафт"; 4) прайс-лист
виробника ТОВ "Нева Тафт" від 01.01.2013
року; 5) прайс-лист продавця ТОВ
"Промекспорт" від 01.05.2013 року; 6) цінову
довідку Хмельницької
торгово-промислової палати №22-05/516 від
02.09.2013 року про вартість тафтингового
покриття для підлоги.

10 вересня 2013 року відповідач оформив
картку відмови у прийнятті митної
декларації №400050000/2013/00156 та прийняв
рішення про коригування митної
вартості товарів №400050000/2013/000091/2 про
коригування митної вартості товарів,
яким визначив митну вартість товару на
рівні 2,2283 Євро та 2,2331 Євро за м.кв. на
суму 26284,59 Євро та 23192,48 Євро відповідно
з врахуванням транспортних витрат. Не
погоджуючись з цими рішеннями позивач
оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем доведена
правомірність картки відмови у митному
оформленні №400050000/2013/00156 від 10.09.2013 року
і рішення №400050000/2013/000091/2 від 10.09.2013 року.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції та зважає на таке.

З матеріалів справи судом встановлено,
що підставою для оформлення картки
відмови в прийнятті митної декларації
№400050000/2013/00156 та прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів
№400050000/2013/000091/2 від 10.09.2013 року слугувало
те, що подані позивачем документи
містять розбіжності та, водночас, не
містять всіх відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті (відомості про вартість
страхування упаковки або пакувальних
матеріалів та робіт, пов'язаних їх
пакуванням, витрати на навантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язані з
їх транспортуванням до місця ввезення
на митну територію України).

В силу 1 статті 49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу
(частина 1 статті 51 МК України). За
приписами частини 2 статті 51 МК України
митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою. За змістом
частини 2 статті 52 МК України декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації. Приписами частини 6 статті
52 МК України унормовано право
декларанта або уповноваженої ним особи
подавати декларацію митної вартості.
Відповідно до вимог частини 8 статті 52
МК України у декларації митної
вартості наводяться відомості про
метод визначення митної вартості
товарів, числове значення митної
вартості товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (частина 9 статті 52 МК
України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

За змістом частин 1 і 4 статті 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості,
наявності в поданих зазначеними
особами документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний кодекс України визначає
підстави, за наявності яких у митного
органу виникає право вимагати від
декларанта додаткові документи,
перелік яких визначений в частині 3
статті 53 МК України. Такими підставами
є: розбіжності у поданих документах, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення;
наявність в них ознак підробки;
відсутність всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Дослідивши документи, подані позивачем
для підтвердження задекларованої в ВМД
№400050000/2013/014686 від 10.09.2013 митної вартості
товару, суд встановив що зазначені
документи не містили інформації щодо
вартості робіт, пов'язаних із
навантаженням, розвантаженням,
пакуванням товару відповідно до
договору перевезення вантажу від 25.03.2010
року, укладеного позивачем із ТОВ
"Класт", оплата яких є обов'язком
позивача (п. 4.1.3 та 4.1.4 договору ), та
вартості страхування товару.

За вказаних обставин, відповідач
правомірно використав передбачене
статтею 53 МК України право вимагати від
декларанта додаткових документів для
підтвердження заявленої ним митної
вартості.

В силу статтей 632 і 691 Цивільного
кодексу України ціна товару, що
підлягає поставці, визначається
договором.

У відповідності до підпункту 1.6 пункту 1
Положення про форму
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), затвердженого наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України від 06
вересня 2001 року N 201, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 21 вересня
2001 р. за N 833/6024, до умов, які повинні бути
передбачені в договорі (контракті),
відносяться ціна та загальна вартість
договору (контракту).

Частиною 1 статті 35 Конвенції ООН "Про
договори міжнародної купівлі-продажу
товарів" від 11 квітня 1980 року, яка
набула чинності для України 01.02.1991 року,
визначено, що продавець повинен
поставити товар, який за кількістю,
якістю й описанням відповідає вимогам
договору і який затарований чи
упакований так, як це вимагається за
договором.

Відповідно до зовнішньоекономічного
контракту №1 від 12.11.2008 року ціна товару
включає вартість упаковки, маркування,
митного оформлення, оформлення
сертифіката походження СТ-1. Інші
складові вартості товару контрактом та
специфікацією до нього не передбачені.

Пунктом 1.1 контракту №1 від 12.11.2008 року
позивач та його контрагент визначили,
що поставка товару здійснюється на
умовах FCA Санкт-Петербург, Росія.

Згідно з Інкотермс 2000 поставка на
умовах FCA вважається здійсненою, якщо
названим місцем поставки є площі
продавця: коли товар завантажений на
транспортний засіб, наданий
перевізником, що призначений покупцем,
чи іншою особою, що діє від імені
останнього. Продавець зобов'язаний, з
урахуванням положень статті Б.6: нести
всі витрати, пов'язані з товаром, до
моменту здійснення його поставки у
відповідності з статтею А.4; сплатити,
коли це належить, витрати митних
процедур, а також усі мита, податки та
інші збори, що підлягають сплаті при
експорті товару (ст. А.6). Продавець
зобов'язаний за власний рахунок
забезпечити пакування товару,
необхідне для перевезення товару (за
винятком випадків, коли в даній галузі
торгівлі прийнято звичайно
відправляти товари з такими ж
характеристиками, що обумовлені
договором, без упаковки). Пакування
здійснюється в тій мірі, в якій
обставини, що стосуються
транспортування (наприклад, засоби
перевезення, місце призначення), були
повідомлені продавцю до укладення
договору купівлі-продажу. Упаковка
повинна містити належне маркування
(ст.А.9). В силу п.а ст.Б.3 та ст. Б.6
покупець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару від названого місця та сплатити
всі витрати, пов'язані з товаром, з
моменту здійснення його поставки у
відповідності з статтею А.4 (ст.Б.6).

Відповідно до умов поставки FCA
продавець товару, в даному випадку ТОВ
"Промекспорт", Росія , яка здійснює
поставку на своїх площах, несе всі
витрати, пов'язані з товаром, до моменту
здійснення його поставки (до
завантаження товару на транспортний
засіб, наданий перевізником), в тому
числі на пакування, маркування та
завантаження товару на транспортний
засіб, а покупець, в даному випадку
позивач, свою чергу, несе витрати на
перевезення товару від місця поставки.
Крім того, умовами поставки FCA не
передбачені також обов'язки покупця та
/ або продавця щодо страхування товару.

Зазначене підтверджується довідкою
ТОВ "Промекспорт", якою зазначене
товариство повідомило про те, що під
час реалізації товару здійснює
безоплатне його навантаження на
транспортні засоби для всіх покупців, в
тому числі і відповідно до контракту №1
від 12.11.2008 року.

Враховуючи, що ані контрактом №1 від
12.11.2008 року, ані умовами поставки FCA не
передбачений обов'язок позивача
(покупця) щодо оплати вартості робіт,
пов'язаних з навантаженням та обробкою
оцінюваних товарів, та страхуванням,
ані, як складової ціни товару, ані
додатково, то ненадання позивачем
документів, що підтверджують вартість
цих робіт та послуг, не може слугувати
підставою для відмови в митному
оформленні товару, що надійшов
відповідно до зазначеного контракту.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що надані позивачем на
вимогу митного органу додаткові
документи містять розбіжності щодо
ціни товару, придбаного позивачем
відповідно до контракту №1 від 12.11.2008
року.

Власне згідно до документів,
відповідно до яких товар переміщується
через митний кордон України
(специфікації № 18 від 06.09.2013 року до
контракту № 1 від 12.11.2008 року, рахунку -
фактури № 18 від 06.09.2013 року), рівень цін
складав 2,05 Євро/м2 (на тафтинговане
покриття для підлоги) та 2,1 Євро/м2. (на
оброблене тафтинговане покриття для
підлоги) на умовах поставки РСА
Санкт-Петербург.

Відповідно до документів фірми
виробника товару, а саме договору від
10.11.2008 № 215, рахунку - фактури №792 від
06.09.2013 і товарної накладної №4011 від
06.09.2013 ціна вказаного товару складала
відповідно 80 та 82 російських рублі за
кв.м. Ціна, фактично сплачена ТОВ
"Промекспорт" за товар, в подальшому
проданий Позивачу, згідно до рахунку -
фактури №792 від 06.09.2013 року заводу
виробника (ТОВ "Нева ТАФТ") складала
1083853,6 та 1004928,07 рос. рублів відповідно,
що в перерахунку на кількість
поставленого товару становить 94,4 та 96,76
рос.руб/м2 (що у перерахунку становить
2,19 та 2,25 Євро/м2).

Надані позивачем додаткові документи
свідчать про те, що ТОВ "Промекспорт"
здійснив продаж товару позивачу за
ціною, що є нижчою, ніж ціна придання
вказаного товару у його виробника.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції правильно
відхилив як необґрунтовані та не
підтверджені жодними первинними
документами доводи позивача щодо
придбання ТОВ "Промекспорт" товару у
його виробника за ціною без ПДВ.

За змістом частини 3 статті 54 МК України
за результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 5 статті 54
передбачено, що митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
52 МК України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Оскільки документи, надані позивачем
для підтвердження задекларованої
митної вартості, містили розбіжності
щодо ціни товару, то відповідач
правомірно прийняв рішення про
коригування митної вартості.

Вимоги до рішення про коригування
заявленої митної вартості визначені
статтею 55 МК України. В силу положень
частини 2 статті 55 МК України прийняте
митним органом письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити зокрема: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування.

Суд встановив, що спірне рішення
містить всі відомості, зазначення яких
є обов'язковим відповідно до статті 55
МК України.

Для коригування митної вартості
товарів, задекларованих позивачем в
ВМД від 10.09.2013 року відповідач
застосував шостий метод.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність
застосування відповідачем шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості, оскільки позивач не виконав
вимогу відповідача щодо надання
додаткових документів та позбавив
відповідача можливості щодо
застосування 1-5 методів визначення
митної вартості.

В силу частин 2 і 3 статті 57 МК України
основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу (частина 8
статті 57 МК України).

Суд першої інстанції правильно
встановив, що приймаючи спірне рішення
про визначення митної вартості,
відповідач на виконання статті 57 МК
України щодо послідовного
застосування кожного наступного
методу визначення митної вартості,
провів консультацію з декларантом
позивача, встановив неподання
декларантом додаткових документів для
підтвердження митної вартості,
встановив відсутність інформації у
декларанта та митного органу щодо
оформлення ідентичних та подібних
товарів, встановив відсутність основи
для віднімання та додавання вартості.
Факт проведення відповідачем
зазначених у рішенні дій
підтверджується підписом декларанта
позивача на вказаному рішенні.

Позивачем не було подано до митного
оформлення документи, які
підтверджують складові митної
вартості відповідно до вимог частин 2, 8,
9 статті 52 МК України та частин 2, 3
статті 53 МК України, а додаткові
документи для підтвердження митної
вартості позивач не наддав, то перший
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) не міг бути
застосований.

Другий та третій методи не використані
відповідачем у зв'язку з відсутністю
ознак повної ідентифікації товару
(марка, виробник, кількість ввезеного
товару тощо).

Відсутні також були підстави для
застосування четвертого та п'ятого
методів у зв'язку з відсутністю
інформації щодо продажу та умов
продажу ідентичних (подібних) товарів
на Україні у незмінному стані та
інформації щодо вартості матеріалів,
витрат, понесених виробником при
виробництві оцінюваних товарів
відповідно.

Таким чином, відповідачем був
правомірно застосований резервний
метод визначення митної вартості
товару у зв'язку з відсутністю
інформації необхідної для її
визначення іншими методами.

Тому, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Імпресс-М"
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
06 жовтня 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.