Справа № 826/10010/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу
представника Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
Вендоліної Алли Миколаївни на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Приватного підприємства
«Акрілат-Хімконтракт» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, картки відмови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Приватне підприємство
«Акрілат-Хімконтракт» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, картки відмови.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів на підставі
необґрунтованих висновків щодо
заявленої позивачем митної вартості
товарів прийнято незаконне рішення про
коригування митної вартості товарів,
що призвело до збільшення їх митної
вартості, оскільки незважаючи на те, що
позивачем було надано весь необхідний
перелік документів, відповідачем без
належного правового обґрунтування
було прийнято рішення про збільшення
митної вартості товарів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
серпня 2014 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправним та
скасовано рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 16.01.2014 року № 100250004/2014/000006/2.
Визнано протиправною та скасовано
картку відмови Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску товару від 16.01.2014
року № 100250004/2014/00006.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
Вендоліна Алла Миколаївна подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову,
якою відмовити у задоволенні позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Акрілат-Хімконтракт» є юридичною
особою, яка здійснює господарську
діяльність, у тому числі
зовнішньоекономічну, пов'язану,
зокрема, з зовнішньою оптовою
торгівлею фармацевтичними товарами.

07 січня 2013 року між компанією «RISEKIND LTD»,
Китай (Покупець) та Приватним
підприємством «Акрілат-Хімконтракт»
(Покупець, Декларант) укладено контракт
№ 13/01-07 та Додаток № 21 від 26.11.2013 року,
відповідно до умов якого, Продавець
зобов'язується прийняти та оплатити
L-Лізин Сульфат у кількості 35,00 тонн за
ціною 940,00 доларів США.

Загальна сума Додатка № 21 від 26.11.2013
року становить 32900,00 доларів США.

Оплата здійснюється на протязі 45 днів з
дати коносамента, умови поставки CIF
Одеса.

Позивачем за митною декларацією ВМД №
100250004/2014/089935, 16.01.2014 року було заявлено
до митного оформлення товар - L-Лізин
Сульфат (сульфат 2,6 -Диамино капронової
кислоти), який являє собою продукт
мікробіологічного синтезу, основна
діюча речовина -L-Лізин Сульфат, форма
випуску - гранули коричневого кольору,
отримані шляхом висушування
ферментативної маси, крім лізину.

16.01.2014 року Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів, м/п «Західний»
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250004/2014/000006/2, згідно якого, митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визнана за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються у зв'язку з
тим, що основні документи, які подані
для підтвердження митної вартості
містять розбіжності та не містять усіх
даних, необхідних для обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

Також була оформлена картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250004/2014/00006
від 16.01.2014 року.

За митною декларацією № 100250000/2014/089947
товар було випущено у вільний обіг
шляхом надання фінансових гарантій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та
карткою відмови відповідача, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Так, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного
кодексу України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього
Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено обов'язок декларанта
подавати додаткові документи (за
наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу ,визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 року №
362 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України та пунктів 6, 7 Методичних
рекомендацій надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України
встановлено, що за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
митний орган визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55 цього
Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Судом першої інстанції було
встановлено, що на виконання
вищевказаного договору, а саме: Додатку
№ 21 від 26.11.2013 року, Продавцем виписано
комерційний інвойс від 26.11.2013 року №
7990-23149 на загальну суму 32900,00 доларів
США, який був сплачений позивачем в
повному обсязі.

Згідно декларації митної вартості №
100000000/2014/089935 від 16.01.2014 року митна
вартість товару заявлена позивачем до
митного оформлення за першим методом
(за ціною договору) 262969,70 грн. (32900,00
доларів США).

Відповідно до п. 8 Контракту № 13/01-07 від
07.01.2013 року Продавець забезпечує
відправлення товару разом із
наступними документами: інвойс,
коносамент, пакувальний лист,
сертифікат походження форма «А»,
виданий Торгово-промисловою палатою,
сертифікат аналізів на партію, листок
безпеки.

При цьому, для підтвердження
визначення митної вартості за першим
методом (за ціною договору) Декларантом
було подано відповідачу наступні
документи: зовнішньоекономічний
контракт № 13/01-07 від 07.01.2013 року;
доповнення до зовнішньоекономічного
контракту № 21 від 26.11.2013 року;
інвойс-рахунок № 7990-23149 від 26.11.2013 року;
платіжне доручення № 1427 від 27.12.2013 року;
міжнародну автомобільну накладну (CMR) №
196 від 14.01.2013 року; прейскурант
(прайс-лист) виробника товару від 25.11.2013
року; коносамент № DAZH 013002 від 26.11.2013
року; пакувальний лист № 7990-23149 від
26.11.2013 року; страховий поліс № PYIE
00017293 від 28.11.2013 року; ветеринарні
свідоцтва форми Ф-1, Ф-2 № Щ30№227250 від
16.01.2014 року; ветеринарні свідоцтва
форми Ф-1, Ф-2 № Щ-30№227349 від 16.01.2014 року;
міжнародний ветеринарний сертифікат №
09791 від 17.09.2013 року; дозвіл на
ввезення в Україну об'єктів
ветеринарно-санітарного контролю №
15-3-1-11/12240 від 27.12.2012 року; сертифікат про
походження товару загальної форми №
ССРІТ124517626 від 26.11.2013 року; лист
виробника стосовно ціни від 30.07.2013 року;
лист від виробника про структуру
компанії від 18.11.2013 року; сертифікат
якості від виробника від 04.12.2013 року;
митну декларація країни відправлення
№ 02545754 від 21.11.2013 року.

Незважаючи на подачу необхідних
документів, передбачених п. 2 ст. 53
Митного кодексу України, митний орган
за результатами розгляду поданих
позивачем документів, відмовив у
визнанні заявленої митної вартості
товарів за ціною договору та виніс
картку відмови в прийняття митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від
16.01.2014 року № 100250004/2014/00006, у зв'язку із
тим, що прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів,
що потребує подання нової ВМД.

Так, відповідачем скориговано митну
вартість товарів про що прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів від 16.01.2014 року №
100250004/2014/000006/2. Митна вартість товару
визначена відповідачем із
застосуванням резервного методу.

В графі 33 цього рішення зазначено, що у
митного органу наявна інформація, яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом. А також не надано
додаткових документів на вимогу
митного органу, а саме: договір із
третіми особами, пов'язаний із
договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору;
виписку із бухгалтерської
документації; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини;
ліцензійний або авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою для продажу
оцінюваних товарів; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

Декларантом були виконані вимоги
митного органу та надано додаткові
документи, що підтверджується описом
вкладення до цінного листа за № 04
4 від 24.01.2014 року, а саме: виписку з
бухгалтерської документації
(податкова накладна № 354 від 26.11.2013
року), висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, виданий Київською
Торгово-промисловою палатою № Ц 804/1 від
25.12.2013 року.

Однак, відповідач своїм листом від
07.02.2014 року за вих. № 1694/1/26-70-61-04 відмовив
позивачу у перегляді рішення про
коригування митної вартості товарів.

Підставою для відмови у перегляді
рішення про коригування митної
вартості товарів було ненадання
позивачем: договору (контракту) з
третіми особами, пов'язаного із
договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунків
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору;
виписку із бухгалтерської
документації; ліцензійний або
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою для продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

В оскаржуваному рішенні відповідач
зазначив, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки документи,
зазначені у частині 2 ст. 53 Митного
кодексу України містять розбіжності (в
інвойсі від 26.11.2013 року № 7990-23149 в описі
товару зазначено, що вміст лізину (в
сухому вигляді): 51%, а в сертифікатах
аналізів від 04.12.2013 року б/н, з
посиланням на вказаний інвойс,
зазначено, що вміст лізину (в сухому
вигляді): 55,85 % та 55,62 %); (у прайс-листі
ціни вказано на умовах СІF Одеса, що
свідчить про суб'єктивне спрямування,
прайс-лист надано від продавця, а не від
виробника).

Митна вартість визначена із
застосуванням резервного методу, з
урахуванням вимог, ст. 64 Митного
кодексу України. Попередні методи не
застосовані: метод 1 - відповідно до
вимог ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України;
методи 2, 3 у зв'язку із відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари; методи 4, 5 - через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем було проведено процедури
консультацій з позивачем щодо
визначення митної вартості товарів, що
зазначається в оскаржуваному рішенні.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що документи, подані ПП
«Акрілат-Хімконтракт» до митного
органу з метою підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів,
відповідають переліку документів,
встановлених частиною третьою статті 53
МК України.

При цьому колегія суддів погоджується
з критичним сприйняттям судом першої
інстанції обгрунтувань правомірності
спірного рішення та картки відмови з
причини ненадання позивачем
прайс-листа виробника з огляду на
наступне.

Прайс-листи продукції складаються
виробником товару у процесі здійснення
його господарської діяльності та не є
технічними, товаросупровідними
документами або документами, що
засвідчують якість товару.

При цьому слід врахувати, що
обов'язкової вимоги щодо отримання від
суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності - виробника товару
прайс-листа чинним законодавством, що
регулює порядок виконання
зовнішньоекономічних операцій, не
передбачено.

Отже, оскільки чинним законодавством
не визначено типової форми
прайс-листів, то останні можуть
викладатися в довільній формі.

Таким чином, відомості, наведені в
прайс-листах фірми-виробника товару, не
мають імперативного характеру, а, отже,
повинні сприйматися митними органами
до уваги як додаткове джерело
інформації для прийняття рішення щодо
правильності визначення митної
вартості.

Також суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
необгрунтованість висновків
відповідача щодо ненадання
декларантом інших додаткових
документів, з огляду на наступне.

Так, декларант надав при митному
оформленні лист від 18.11.2013 року
компанії «BIO-CHEM TEXNOLOGY LIMITED», який містить
інформацію про те, що компанія «RISEKIND LTD»
та компанія «Dahe Bio Technology Development Co. Ltd» на
100% входять до складу компанії «BIO-CHEM
TEXNOLOGY LIMITED», яка, в свою чергу, являється
материнською компанією.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про
необґрунтованість вимоги відповідача
щодо надання договору (контракту) з
третіми особами, пов'язаного із
договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунків
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору,
оскільки контракт з компанією «RISEKIND LTD»
є прямим контрактом.

Компанія «RISEKIND LTD» листом від 14.08.2014
року щодо вмісту лізину повідомила, що
в рахунку-фактурі 7990-23149 від 26.11.2013 року
визначення вмісту лізину необхідно
розуміти так, що під час виготовлення
L-Лізин Сульфат зі стандартним
мінімальним вмістом активного лізину
становить 51 % сухого вмісту, а тому ця
цифра зазначається в рахунку-фактурі.
Активний Лізин, як вміст сухої
речовини, вимірюється в лабораторії в
момент залишення виробничої лінії
перед відправкою для клієнтів
компанії. Тому цифра, яка згадується в
сертифікаті аналізу має фактичне
значення. Фактичне значення, як
правило, є вищим, ніж мінімальне
стандартне значення. Для уникнення
претензій зі сторони клієнтів,
компанія випускає продукт з вищим
вмістом активного Лізину, тому що він
може знизитися протягом тривалого
терміну перевезення та зберігання.

Приймаючи рішення про визначення
митної вартості імпортованого
позивачем товару за другорядним
методом 2 г (резервний), митний орган не
вказав, яким чином митна вартість
товару була визначена саме в такому
розмірі, які складові вплинули на
формування такої вартості, та не
наведено жодних розрахунків, за якими
митним органом було визначено таку
вартість товару, що є порушенням ст. 55
Митного кодексу України.

Окрім того, в рішенні про коригування
митної вартості товару митний орган
чітко не вказав, які відомості в
наданих йому документах викликають
сумніви, в чому вони полягають та яким
чином витребувані документи можуть
вплинути на визначення ціни за
будь-яким методом.

Правова позиція по даному питанню
висловлена Верховним судом України в
постановах від 29 травня 2012 року по
справі №21-91а12, від 11 вересня 2012 року по
справі № 21-262а12, яка винесена у зв'язку з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права і є обов'язковою
для державних органів та судів України,
за змістом яких за умови ненаведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що дані ЄАІС
ДМСУ не можуть мати більше значення
(перевагу), ніж надані декларантом
первинні документи. Розбіжність між
рівнем заявленої митної вартості
товарів та рівнем митної вартості
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, не дає достатніх підстав для
однозначного висновку про заниження
митної вартості імпортованих товарів
та надання митному органу
недостовірних даних.

Той факт, що в ЄАІС ДМСУ наявна
інформація про те, що оцінювані товари
розмитнювалися іншими особами за вищою
митною вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митними органами контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої митної
вартості товарів за основним методом
та її коригування митним органом за
другорядним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору. При цьому
будь-які обставини можуть впливати на
їх ціну (характеристика товару,
виробник, торгова марка, умови та обсяг
поставок тощо).

Відповідно до Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 року № 598, що визначає обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовуються митним
органом при визначенні митної вартості
товарів у Графі 33 зазначаються причини,
через які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу III
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

Посилання на використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби у Рішенні
допускається тільки при визначенні
митної вартості відповідно до положень
статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим
зазначенням номера та дати митної
декларації, яка була взята за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу (стаття 64 Кодексу)
зазначаються докладна інформація та
джерела, які використовувалися митним
органом при її визначенні.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що переконливих
аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
обставин, які б впливали на рівень
задекларованої вартості товарів, не
встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що подані
декларантом позивача документи
необхідно вважати належними та
достатніми для підтвердження та
визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
необґрунтованим, а застосування
резервного методу неправомірним.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з того, що твердження митного
органу про неможливість застосування
обраного позивачем методу визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), є
необґрунтованим та безпідставним, а
документи, подані позивачем до митного
органу, відповідають вимогам чинного
законодавства, необхідним для надання
їм юридичної сили та доказовості, а,
отже, і підтверджують заявлені
позивачем відомості про митну вартість
товарів, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що визначення
відповідачем митної вартості товару та
коригування її у сторону збільшення за
резервним методом здійснено з
порушенням вимог митного
законодавства України, що є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог та визнання
протиправними та скасування рішення
Київської міжрегіональної митниці про
коригування митної вартості товарів №
100250004/2014/000006/2 від 16.01.2014 року та картки
відмови Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів в прийнятті митної
декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 16.01.2014 року №
100250004/2014/00006.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів - Вендоліної Алли
Миколаївни - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.