Справа № 2а-14785/12/2670
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В. В.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря:
Тур В. В.

представника позивача Ричека В. В.,
представника відповідача Перепелюка О.
В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 липня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Спортивно-оздоровчий комплекс
"Монітор" до державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство
«Спортивно - оздоровчий комплекс
«Монітор» звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до ДПІ у Подільському районі
міста Києва Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень № , № , № та №
від 17.10.2012 р..

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.11.2012 р., яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013р.
позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.06.2014 р. постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28.11.2012 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 р.
скасовано, а справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд в
частині визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 17.10.2012 р. № та № .

Постановою адміністративного суду
міста Києва від 09 липня 2014 р. позовні
вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою позовні
вимоги залишити без задоволення у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, в період з 13.08.2012 р. по 24.09.2012
р. податковим органом,
правонаступником якого є відповідач,
відповідно до наказів № 735 від 03.08.2012 р.
та № 960 від 11.09.2012 р. проведено
документальну планову виїзну
перевірку приватного акціонерного
товариства "Спортивно - оздоровчий
комплекс "Монітор" (правонаступником
якого є позивач) з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
30.06.2012 р.

Перевіркою встановлено, зокрема,
порушення:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті
187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3,
198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість на загальну суму 2 641 140 грн. та
завищено від'ємне значення податку на
додану вартість на суму 743 032 грн.;

- пункту 274.1 статті 274, підпункту 288.5.1
пункту 288.5 статті 288 Податкового
кодексу України внаслідок чого
занижено розмір орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності на загальну суму
296 119,7 грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 407/22-511/30437959 від 01.10.2012 р. на підставі
якого прийнято, в тому числі, податкові
повідомлення - рішення, що є предметом
розгляду даної справи:

- № від 17.10.2012 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на загальну суму 2 641 491 грн., в
тому числі, основний платіж - 2641140, 00
грн., штрафні (фінансові) санкції - 351
грн.

- № від 17.10.2012 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем орендна плата за землю на
загальну суму 345 530 грн.

Так позивач у період, що перевірявся,
мав правовідносини з контрагентами
ТОВ "Медіа-ефект", ТОВ "А-Струм", ТОВ
"Богдан - Електротранс", ТОВ "БК "Рідне
місто", ТОВ "Продтранссервіс".

Висновки акту перевірки про наявність
порушень з боку позивача побудовані на
нереальності господарських відносин
між позивачем та зазначеними
контрагентами.

Також, відповідно до договорів оренди
земельної ділянки від 30.12.2003 р. ЗАТ "СОК
"Монітор" передано в оренду на 2 роки
земельні ділянки за адресою: м. Київ,
вул. Електриків, 29-а, розміром 21 868 м2 (
нормативна грошова оцінка - 13 485 519,02
грн.) та 225 м2 (нормативно грошова оцінка
- 138902,43 грн. ) для реконструкції з
розширенням, подальшої експлуатації та
обслуговування будівлі спортивного
комплексу з благоустроєм прилеглої
території.

14.12.2006 р. між Київською міською радою та
ПрАТ «СОК «Монітор», на підставі
рішення Київської міської ради від
28.09.2006 р. № 82/139 було укладено два
договори про поновлення
вищезазначених договорів оренди від
30.12.2003 р.

Відповідно до п. 2.2 зазначених
договорів річна орендна плата за
земельну ділянку встановлювалась у
розмірі 1,5% від її нормативної грошової
оцінки.

Натомість, податковий орган визначив
таке зобов'язання спірним податковим
повідомленням-рішенням, виходячи з
орендної плати у розмірі 3 % нормативної
грошової оцінки.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
п. 138.4, 138.6-138.9, пп. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п. 138.11
цієї статті: інших витрат, визначених
згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п.
138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141
цього Кодексу; крім витрат, визначених
у п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п. 138.2, 138.11
цієї статті, п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та
інших статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 139.1 ст. 139 ПК України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Приписами пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Порядок оподаткування землі в Україні,
починаючи з 01.01.2011 року, визначається
розділом ХІІІ «Плата за землю» ПК
України. Питання орендної плати за
землю врегульовані статтею 288 ПК
України.

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір
та умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

Зважаючи на те, що колегія суддів
касаційної інстанції погодилася з
судами попередніх інстанцій при
перегляді даної справи в порядку
касаційного провадження про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.10.2012 року № в частині
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) по контрагентам
ТОВ «Медіа Ефект», ТОВ «А-Струм», ТОВ
«БК «Рідне місто», ТОВ
«Продтранссервіс», судом апеляційної
інстанції правомірність винесення
податкового повідомлення - рішення в
цій частині не розглядається, а
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.10.2012 року № в частині
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) по контрагенту
ТОВ «Богдан-Електротранс» колегія
суддів зазначає наступне.

Так між позивачем та ТОВ
«Богдан-Електротранс» укладено
Попередній договір купівлі-продажу
нежилого будинку за № 1148 від 28.04.2011
року, відповідно до якого сторони у
майбутньому, у строк до 31.12.2011 року
зобов'язуються укласти та підписати
договір купівлі-продажу нежилого
будинку, а саме: нежилий будинок (літера
А), що розташований в м. Києві по вул.
Володимирській, 86 загальною площею 489,20
м2.

Відповідно до умов зазначеного
договору на підтвердження дійсних
намірів про наступне укладання
основного договору позивач
зобов'язується перерахувати ТОВ
«Богдан-Електротранс» протягом 6
банківських днів грошові кошти в сумі 15
810 000,00 грн. (в тому числі ПДВ - 2635000, 00 грн.)
в якості аванс.

На виконання вимог Попереднього
договору купівлі-продажу нежилого
будинку за № 1148 від 28.04.2011 року
позивачем перераховано ТОВ
«Богдан-Електротранс» визначену суму
коштів платіжними дорученнями № 3 від
28.04.2011 року, № 4 від 28.04.2011 року, № 5 від
28.04.2011 року, № 6 від 28.04.2011 року, № 7 від
28.04.2011 року, № 8 від 28.04.2011 року, № 9 від
28.04.2011 року, № 10 від 28.04.2011 року, № 11 від
28.04.2011 року та № 12 від 28.04.2011 року (а. с.
161-166 Т. 1).

Факт перерахунку вказаної суми
підтверджується матеріалами справи
(платіжні доручення, податкова
накладна, акт перевірки, письмові
пояснення) та сторонами не
заперечується, а тому дослідження
колегією суддів бухгалтерських
проводок по рахунку 3711 та податкової
декларації за спірний період не
потребує.

Натомість, 28.12.2011 року між позивачем та
ТОВ «Богдан-Електротранс» було
підписано Договір про внесення змін до
Попереднього договору купівлі-продажу
нежилого будинку, відповідно до якого,
зокрема, внесено зміни до пунктів 1.1 та
2.1, а саме: змінено строк, до якого може
бути укладений та підписаний договір
купівлі-продажу нежилого будинку та
визначено зазначений строк до 28.04.2012
року.

Станом на момент проведення
перевірки та винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення
(17.10.2012 р.) основний договір між
позивачем та ТОВ «Богдан-Електротранс»
укладено не було, що також не
заперечується сторонами.

Вирішуючи питання про наявність
перешкод для своєчасності укладення
договору купівлі-продажу, тобто в строк
до 31.12.2011 р., колегія суддів звертає
увагу, що право власності за ТОВ
«Богдан-Електотранс» на нежитловий
будинок зареєстровано Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна 16.03.2010 р.
(реєстраційне посвідчення № 017578).

Незважаючи на це, в судах
господарської юрисдикції розглядався
спір про право на вказаний об'єкт
нерухомості.

Так згідно рішення
господарського суду міста Києва від
26.09.2011 р. у справі № 48/380 ТОВ
«Богдан-Електротранс» визнаний
добросовісним набувачем майна -
нежилого будинку(літера А), що
розташований в м. Києві по вул.
Володимирській, 86, загальною площею 489,20
м2.

Колегією суддів також
встановлено, що рішенням Вищого
господарського суду України від 13.03.2012
р. постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.11.2011 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 26.09.2011 року у справі №48/380
залишено без змін.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що зміни
до Попереднього договору
купівлі-продажу нежилого будинку від
28.12.2011 р., що полягали у продовженні
строку укладення основного договору до
28.04.2012 р. є вимушеним заходом з боку
сторін у зв'язку з судовим провадженням
щодо об'єкту нерухомості та
приймається колегією суддів як такий,
що не може свідчити про відсутність
напряму взаємодії позивача з
контрагентом на реальне здійснення
господарської операції.

Задовольняючи позов в частині
скасування ППР по даним
взаємовідносинам, суд першої інстанції
також дійшов висновку про те, що листом
від 25.04.2012 р. за № 37/1 ПрАТ «СОК «Монітор»
звернулося до ТОВ
«Богдан-Електротранс» з пропозицією
укласти основний договір
купівлі-продажу.

Листом від 26.04.2012 р. № 26/04-12/2 ТОВ
«Богдан-Електротранс» повідомило ПрАТ
«СОК «Монітор» про намір укласти
основний договір купівлі-продажу.
Проте, просило перенести термін
укладення основного договору
купівлі-продажу, у зв'язку із чим
пропонувало укласти відповідний
додатковий договір до попереднього
договору про перенесення строку
укладення основного договору.

Листом від 29.04.2012 р. № 43/2 ПрАТ «СОК
«Монітор» погодилося на пропозицію ТОВ
«Богдан-Електротранс» щодо укладення
додаткового договору до попереднього
договору купівлі-продажу, відповідно
до якого строк укладення основного
договору буде перенесений.

Листом від 25.06.2012 р. № 25/06-12/1 ТОВ
«Богдан-Електротранс» звернулося до
ПрАТ «СОК «Монітор» з пропозицією у
зручний час підписати додатковий
договір до попереднього договору
купівлі-продажу відповідно до якого
строк укладення основного договору
буде перенесений.

25.09.2012 р. між ТОВ «Богдан-Електротранс»
та ПрАТ «СОК«Монітор» був укладений
додатковий договір № 2743 до
попереднього договору № 1148.

Згідно п. 1 додаткового договору від
25.09.2012 р. № 2743, сторони домовилися
вважати поновленим з 28.04.2012 р.
попередній договір № 1148.

Пунктом 2 додаткового договору від
25.09.2012 р. № 2743, сторони внесли зміни до
попереднього договору, відповідно до
яких основний договір має бути
укладений сторонами до 28.04.2013 р.

З огляду на те, що матеріалами справи не
підтверджується, що укладений 25.09.2012 р.
між позивачем та ТОВ
«Богдан-Електротранс» додатковий
договір №2743 до попереднього договору
№1148 був розірваний (припинений) чи в
судовому порядку визнаний недійсним,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що висновки акту перевірки в
частині взаємовідносин позивача з ТОВ
«Богдан-Електротранс» не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

З такою позицією суду першої інстанції
колегія суддів погоджується з огляду
на наступне.

Відповідно до статті 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються про тягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір у майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Зважаючи на вище встановлені
обставини справи, певний період
позивач з незалежних від нього
обставин не міг отримати належне йому
майно шляхом укладення договору
купівлі-продажу у зв'язку з
провадженням в господарських судах
справи щодо встановлення права
власності на це майно.

Після остаточного визнання права
власності на майно за контрагентом
позивача, останній, як пояснив
представник позивача в судовому
засіданні 02.10.2014 р., продовжує
використовувати предмет попереднього
договору у власній господарській
діяльності у зв'язку з необхідністю
уникнення банкрутства шляхом надання
цього майна в оренду.

Представник позивача також
зазначив, що у зв'язку з розширенням
діяльності у сфері культури та спорту,
відпочинку і розваг, придбані
приміщення планувалися ним до
використання розширеними
потужностями. Зважаючи на те, що процес
розширення комплексу триває, у
позивача на даний час відсутня
нагальна потреба вимагати від
контрагента укладення договору
купівлі - продажу.

Внаслідок цього, позивач
періодично погоджується на внесення
змін до попереднього договору з
відтермінуванням строку його
виконання. Натомість, вказані уступки
жодним чином не мають на меті ухилення
від сплати податкових зобов'язань, а
лише свідчать про підтримання лояльних
партнерських стосунків у даній сфері
бізнесу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем доведено правомірність
понесених витрат у вигляді авансового
платежу в розрізі наміру використання
придбаного товару безпосередньо в
господарській діяльності.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
податкове повідомлення-рішення від
17.10.2012 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ
«Богдан-Електротранс» є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва ДПС від
17.10.2012 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем орендна плата за землю на
загальну суму 345530,00 гривень, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позовних вимог з
огляду на наступне.

Відповідно до договорів оренди
земельної ділянки від 30.12.2003 ЗАТ "СОК
"Монітор" передано в оренду на 2 роки
земельні ділянки за адресою: м. Київ,
вул. Електриків, 29-а, розміром 21 868 кв. м. (
нормативна грошова оцінка - 13 485 519,02
грн.) та 225 кв.м. (нормативно грошова
оцінка - 138902,43 грн. ) для реконструкції з
розширенням, подальшої експлуатації та
обслуговування будівлі спортивного
комплексу з благоустроєм прилеглої
території.

Відповідно до умов зазначених
договорів річна орендна плата за
земельну ділянку встановлена у розмірі
1,5 % від її нормативної грошової оцінки
(п. 2.2 Договорів).

Згідно п. 2.6 Договорів оренди, розмір
орендної плати може змінюватися за
згодою сторін шляхом прийняття рішення
Київською міською радою та внесення
змін до договорів.

14.12.2006 р. між Київською міською радою та
ПрАТ «СОК «Монітор», на підставі
рішення Київської міської ради від
28.09.2006 р. № 82/139 було укладено два
договори про поновлення договорів
оренди від 30.12.2003 р. №№85-6-00100, 56-6-00099, які
були зареєстровані Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 28.12.2006 р. за №№ 85-6-00304,
85-6-00303 (копії наявні в матеріалах
справи).

Відповідно до умов договорів про
поновлення договори оренди були
поновлені з 05.02.2004 р.

При цьому, як вбачається із п. 2
договорів про поновлення, умови
договорів оренди, за винятком строку їх
дії залишаються без змін.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про плату за землю" використання землі
в Україні є платним, плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Згідно ст. 13 зазначеного Закону
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

Статтею 19 Закону України "Про плату за
землю" встановлено, що розмір, умови і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за угодою сторін
у договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності).

Згідно з частиною першою статті 15
Закону України "Про оренду землі"
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату належить до істотних умов
договору оренди землі.

Відповідно до пункту 13 Типового
договору оренди землі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2004 № 220 в порядку статті 14 Закону
України "Про оренду землі", розмір
орендної плати переглядається у разі,
зокрема, зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством, та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288
Податкового кодексу України підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки.

Також суд першої інстанції
правомірно врахував постанову
Верховного суду України по справі
№21-443а12 від 11.06.2013 р., в якій зазначено,
що договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що висновки суду першої
інстанції у повній мірі відповідають
встановленим обставинам по справі, а
тому оскаржувана постанова не підлягає
скасуванню.

Доводи апеляційної скарги позицію суду
першої інстанції не спростовують, а
тому апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
в частині оскарження ухвалив рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 липня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спортивно-оздоровчий комплекс
"Монітор" до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 липня 2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І. О.
ГрибанСуддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 07.10.2014
року)

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.