Справа № 822/2334/14
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2334/14
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Драчук Т. О. Сапальової Т.В.

секретар судового засідання: Марцісь
Ю.А.

за участю:

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Держземагентства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до управління
Держземагентства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області, в якому просить
визнати дії управління
Держземагенства у
Старокостянтинівському районі, що
виразились у відмові позивачу в
погоджені проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
неправомірними та зобов'язати
відповідача погодити проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності з
наступною передачею у власність
ОСОБА_2, для ведення особистого
селянського господарства.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
17 липня 2014 року у задоволенні
зазначеного вище позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням позивач
оскаржив його в апеляційному порядку.
В своїй апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції, при ухваленні судового
рішення, норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні 01 жовтня
2014 року вимоги апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі просив її
задовольнити.

Відповідач до суду апеляційної
інстанції свого уповноваженого
представника не направив та не
скористався правом регламентованим
положеннями статті 191 КАС України щодо
надання письмових заперечень на
апеляційну скаргу. Про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином. У відповідності до вимог
частини 4 статті 196 КАС України суд
апеляційної інстанції вважає за
можливе проводити розгляд справи за
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, розглянувши та перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Старокостянтинівська районна державна
адміністрація Хмельницької області на
підставі заяви позивача від 29.11.2011 року,
розпорядженням № 28/2012-р від 20.01.2012 року
"Про надання дозволу на розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок з земель державної
власності (землі резерву, запасу
сільськогосподарського призначення)
для ведення особистого селянського
господарства з послідуючою передачею у
приватну власність" надала дозвіл на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок з земель
державної власності (землі резерву,
запасу сільськогосподарського
призначення) для ведення особистого
селянського господарства з
послідуючою передачею у приватну
власність по Сербинівській сільській
раді ОСОБА_2, площею 1,8000 га в тому числі
багаторічних насаджень площею 1,8000 га.

Приватне підприємство "Земпроект" м.
Старокостянтинів за замовленням
позивача розробило проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
запасу сільськогосподарського
призначення державної власності з
послідуючою передачею ОСОБА_2 для
ведення особистого селянського
господарства розташованої за адресою:
Сербинівська сільська рада
Старокостянтинівського району
Хмельницької області.

Розробник проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки-приватне
підприємство "Земпроект" 14.02.2014 року
подало проект на погодження до
управління Держземагенства у
Старокостянтинівському районі.

Відповідач надав заявнику відмову у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки № 041 від
14.02.2014 року, керуючись частиною 6 статті
186-1 Земельного кодексу України, так як
проект землеустрою не відповідає
вимогам пункту 4 статті 116 Земельного
кодексу України та Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)".

Відмова обґрунтована тим, що
відповідно до статті 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Також відповідно довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями,
дана земельна ділянка є землею що
належить колективному
сільськогосподарському підприємству,
тобто розпайована.

Незгода позивача з такою відмовою
слугувала зверненню з цим позовом до
суду.

Відмовляючи повністю в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позов є
необґрунтованим та не доведеним в
судовому засіданні дослідженими
доказами. За переконанням суду першої
інстанції, позивачем в порушення
вимог статті 71 КАС України не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
не погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції
України право власності на землю
набувається та реалізується його
суб'єктами виключно відповідно до
закону. Суб'єктивне право власності на
землю виникає на підставах та у
порядку, визначеному Земельним
кодексом та іншими законами України, що
регулюють земельні відносини.

Як передбачено статтею 33 ЗК України,
громадяни України можуть мати на праві
власності та орендувати земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства,
використання земель особистого
селянського господарства здійснюється
відповідно до закону.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 ЗК України
передбачено, що громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності. Відповідно до
частин 1, 2, 4 статті 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені статтею
121 ЗК України. Так, згідно з пунктом "б"
частини 1 статті 121 ЗК України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для ведення особистого
селянського господарства у розмірі не
більше 2,0 гектара.

Статтею 122 Земельного кодексу України
визначено повноваження органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо передачі
земельних ділянок у власність або у
користування, відповідно до пункту "а"
частини 3 якої районні державні
адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для
сільськогосподарського використання.

Відповідно до статті 123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі: зміни
цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Як встановлено з матеріалів справи за
заявою позивача про відведення йому
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
на території Сербинівської сільської
ради Старокостянтинівського району
Хмельницької області відповідачем
було відмовлено у зв'язку з
невідповідністю проекту землеустрою
вимогам пункту 4 статті 116 Земельного
кодексу України та Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)".

Суд першої інстанції вважає таку
відмову у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки № 041 від 14.02.2014 року такою, що
відповідає нормам чинного
законодавства, яке регулює земельні
правовідносини, тобто вона є
правомірною.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що земельна
ділянка на яку претендує позивач
відноситься до колективної власності
КПАСТ "Левківське" с. Левківка
Старокостянтинівського району, що
підтверджується копією інформаційної
довідки з державної статистичної
звітності № 02-04-12/1069 від 09.07.2014 року та
копією державного акту на право
колективної власності на земельну
ділянку серії ХМ № 018 від 11 вересня 2005
року.

Довідка Сербинівської сільської ради
№ 191 від 11.07.2014 року свідчить про те, що
рішенням членів СГК "Левківський" на
загальних зборах (протокол № 1 від
21.03.2003 року) до Реєстру майна загального
користування яке не підлягає паюванню
віднесені багаторічні насадження,
тобто земельна ділянка на яку
претендує позивач є майном загального
користування членів ліквідованого СГК
"Левківський" і ніяким чином не може
вважатися землями державної власності,
жодного правового документу відносно
цього немає.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що згідно з протоколу №1 від 21 березня
2003 року загальних зборів трудового
колективу СГК "Левківський" земельна
ділянка на яку претендує позивач не
підлягає паюванню. Натомість спірна
відмова управління Держземагенства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області ґрунтується на
тому, що земельна ділянка на яку
претендує позивач розпайована.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 71 кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення. Позивач повною мірою
довів обставини, на яких ґрунтуються
його вимоги. Відповідачем не
спростовано твердження позивача
стосовно неправомірності дій
відповідача у відмові позивачу в
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведене, вимоги позову в
частині неправомірності дій
відповідача обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання відповідача погодити
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності з наступною
передачею у власність ОСОБА_2, для
ведення особистого селянського
господарства, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити таке.

Суд не вправі втручатися в дискреційні
повноваження органу державної влади.
Діяльність органів державної влади
регулюють закони та підзаконні акти,
які дають суб'єктам владних
повноважень можливість користування
певною свободою розсуду при вирішенні
питань і встановлюють лише межі такої
свободи, тобто наділяють їх
дискреційними повноваженнями.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
без порушень принципу розподілу влади.

Тобто, позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача погодити
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності з наступною
передачею у власність ОСОБА_2, для
ведення особистого селянського
господарства передбачають втручання в
діяльність суб'єкта владних
повноважень, який уповноважений
приймати відповідні рішення, тоді як,
суд не може підміняти собою суб'єкта
владних повноважень щодо реалізації
ним власних повноважень, наданих
законодавством.

Така позиція суду щодо неможливості
суду підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму № 13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, приймаючи
замість нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Оскільки, питання щодо погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки є виключною
компетенцією відповідача, як суб'єкта
владних повноважень, а тому суд вважає
за необхідне з урахуванням вимог
частини 2 статті 11 КАС України з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про які він
просить, зобов'язати управління
Держземагенства у
Старокостянтинівському районі
повторно розглянути проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності з
наступною передачею у власність ОСОБА_2
для ведення особистого селянського
господарства.

Суд першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним вище обставинам,
зібраним по справі доказам та не вірно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, неправильно вирішив
спір відмовивши у задоволенні вимог
позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовують встановлені судом першої
інстанції обставини та узгоджуються з
нормами права, що регулюють спірні
правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу на
підставі статті 202 КАС України потрібно
задовольнити, скасувавши оскаржувану
постанову суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Держземагентства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, - скасувати та ухвалити нове
рішення .

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати дії управління
Держземагенства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області щодо відмови
ОСОБА_2 в погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки неправомірними.

Зобов'язати управління
Держземагенства у
Старокостянтинівському районі
повторно розглянути проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності з
наступною передачею у власність ОСОБА_2
для ведення особистого селянського
господарства.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "06" жовтня 2014 р. .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Драчук Т. О.

Сапальова Т.В.