Справа № 875/179/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2014 року м.
Київ справа № 875/179/14

№А/800/99/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Олендера І.Я.,

суддів
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

за участю секретаря
Бруй О.Д.,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Васильченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку апеляційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Центральної виборчої
комісії про визнання протиправною та
скасування постанови Центральної
виборчої комісії № 1292 від 28 вересня 2014
року, провадження в якій відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану
через представника ОСОБА_2 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В :

1 жовтня 2014 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до Київського апеляційного
адміністративного суду, як суду першої
інстанції, із даним позовом, в якому
просив визнати протиправною та
скасувати постанову Центральної
виборчої комісії № 1292 від 28 вересня 2014
року «Про відмову в реєстрації
кандидатів у народні депутати України
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7» у
частині відмови ОСОБА_4 в реєстрації
кандидатом у народні депутати України
в одномандатному виборчому окрузі № 101
на позачергових виборах народних
депутатів України 26.10.2014 року, та
зобов'язати зареєструвати кандидата у
народні депутати України ОСОБА_4 в
одномандатному виборчому окрузі № 101.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що не
зазначення в заяві про самовисування
таких обов'язкових реквізитів, як
зобов'язання у разі обрання народним
депутатом України припинити
діяльність, яка відповідно до
Конституції України та законів України
несумісна з мандатом народного
депутата України, та не зазначення
контактного телефону у автобіографії
не може вважатись помилками чи
неточностями в розумінні частини
третьої ст. 60 Закону України «Про
вибори народних депутатів» № 4061-VI від
17.11.2011 року (далі - Закон), оскільки ці
вимоги прямо передбачені законом і
обов'язок їх внесення до заяви та
автобіографії покладено на особу, яка
подає документи щодо реєстрації
кандидатом у депутати.

У поданій апеляційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішення
суду першої інстанції, як такого, що
ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

У доводах апеляційної скарги скаржник
зазначає, що всі необхідні документи
були надані, а той факт, що заява про
самовисування не містить зобов'язання
у разі обрання народним депутатом
України припинити діяльність, яка
відповідно до Конституції України та
законів України несумісна з мандатом
народного депутата України та не
зазначення контактного телефону у
автобіографії, не може свідчити про
відсутність документів. Тобто це є
помилка, що в силу вимог ч. 3 ст. 60 Закону
не є підставою для відмови в реєстрації
кандидата.

У судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав і
просив задовольнити її у повному
обсязі, а представник відповідача
вважав, що дану апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника
позивача і представника відповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
і правильність правової оцінки
обставин справи та застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що дана апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

23 вересня 2014 року позивачем ОСОБА_4
подано до Центральної виборчої комісії
заяву про реєстрацію його кандидатом в
народні депутати України на
позачергових виборах до Верховної Ради
України, що призначені на 26 жовтня 2014
року, в порядку самовисування в
одномандатному виборчому окрузі № 101.

Постановою Центральної виборчої
комісії від 28 вересня 2014 року № 1292 «Про
відмову в реєстрації кандидатів у
народні депутати України ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7», позивачу
відмовлено у реєстрації кандидатом у
народні депутати України в
одномандатному виборчому окрузі № 101.

Зазначена постанова Центральної
виборчої комісії в частині відмови в
реєстрації позивача вмотивована тим,
що заява про самовисування ОСОБА_4
суперечить вимогам п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 55
Закону, оскільки не містить
зобов'язання у разі обрання депутатом
припинити діяльність чи скласти
представницький мандат, який,
відповідно до Конституції України та
законів України, несумісний з мандатом
народного депутата України або
зазначення того, що така діяльність не
здійснюється та автобіографія
позивача не містить відомостей щодо
контактного номера телефону.

З огляду на зазначені обставини
відповідач дійшов висновку про
наявність підстав для відмови в
реєстрації позивача кандидатом у
народні депутати України, відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 60 Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Конституції
України порядок проведення виборів
народних депутатів України
встановлюється законом.

Організація і порядок проведення
виборів народних депутатів України
визначені Законом України «Про вибори
народних депутатів України».

Статтею 52 Закону встановлено, що право
висування кандидатів у депутати у
одномандатних округах реалізується
виборцями через партії або шляхом
самовисування у порядку, передбаченому
цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону
Центральна виборча комісія реєструє
кандидата у депутати, який балотується
в одномандатному окрузі в порядку
самовисування, за умови пред'явлення
ним особисто одного із документів,
передбачених пунктами 1 або 2 частини
третьої статті 2 цього Закону, та
отримання нею таких документів:

1) заяви про самовисування, датованої
днем подання документів для реєстрації
його кандидатом у депутати до
Центральної виборчої комісії, із
зобов'язанням у разі обрання депутатом
припинити діяльність чи скласти
представницький мандат, які відповідно
до Конституції України та законів
України несумісні з мандатом народного
депутата України, та згоду на
оприлюднення біографічних відомостей
у зв'язку з участю у виборах, а також із
зобов'язанням у разі обрання депутатом
протягом місяця після офіційного
оприлюднення результатів виборів
передати в управління іншій особі
належні йому підприємства та
корпоративні права у порядку,
встановленому законом (або
зазначенням, що таких немає);

2) автобіографії кандидата в депутати,
на паперовому носії та в електронному
вигляді, що обов'язково повинна
містити: прізвище, власне ім'я (всі
власні імена) та по батькові (за
наявності), число, місяць, рік і місце
народження, громадянство із
зазначенням часу проживання на
території України, відомості про
освіту, трудову діяльність, посаду
(заняття), місце роботи, громадську
роботу (у тому числі на виборних
посадах), партійність, склад сім'ї,
адресу місця проживання, контактний
номер телефону, відомості про
наявність чи відсутність судимості;

3) декларації про майно, доходи, витрати
і зобов'язання фінансового характеру
кандидата у депутати відповідно до
статті 57 цього Закону;

4) документа про внесення грошової
застави відповідно до статті 56 цього
Закону;

5) 4 фотографії кандидата розміром 4 х 6
сантиметрів на паперових носіях та в
електронному вигляді;

6) ксерокопії першої та другої сторінок
паспорта громадянина України
кандидата.

Центральна виборча комісія в силу п. 2 ч.
1 ст. 60 Закону відмовляє в реєстрації
кандидата (кандидатів) у депутати в
разі відсутності документів,
зазначених у частині першій статті 54 чи
частинах першій або другій статті 55
цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті
55 Закону Центральна виборча комісія
видає особі, яка подала документи,
зазначені у частині першій або частині
другій цієї статті, довідку про їх
прийняття. Довідка має містити перелік
прийнятих документів, число, місяць і
рік, а також час їх прийняття, посаду і
прізвище особи, яка прийняла документи.

Згідно з довідкою про прийняття
документів, наявною у матеріалах
справи, 23 вересня 2014 року для
реєстрації кандидатом у народні
депутати України в одномандатному
виборчому окрузі № 101 відповідно до
частини другої статті 55 Закону ОСОБА_4
особисто пред'явлено паспорт та подано,
а Центральною виборчою комісією
прийнято, такі документи: заява про
самовисування кандидатом у народні
депутати України; автобіографія
кандидата в депутати на паперовому
носії та в електронному вигляді;
документ про внесення грошової
застави; 4 фотографії кандидата
розміром 4х6 сантиметрів на паперовому
носії та в електронному вигляді;
ксерокопії першої та другої сторінок
паспорта громадянина України
кандидата; передвиборна програма
кандидата у депутати на паперовому
носії та в електронному вигляді.

При цьому, у заяві про самовисування
для реєстрації ОСОБА_4 кандидатом у
народні депутати до Центральної
виборчої комісії не зазначено
зобов'язання у разі обрання народним
депутатом України припинити
діяльність, яка відповідно до
Конституції України та законів України
несумісна з мандатом народного
депутата України, а у автобіографії не
міститься відомостей щодо контактного
номера телефону.

Закон містить детальний опис вимог, які
ставляться до документів, що подаються
для реєстрації кандидата в депутати,
зокрема докладно деталізований зміст
кожного з документів, які повинні
засвідчувати певні обставини.

Відтак, відсутність будь-яких із
обов'язкових складових змісту
документів має розглядатись у
відповідних випадках, як порушення
вимог ст. 55 Закону, однак правові
наслідки недотримання таких вимог є
різними з огляду на те яки саме
відомостей бракує у поданих
документах.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 в заяві про самовисування надав
згоду на оприлюднення його
біографічних відомостей і зазначив про
відсутність у нього іншого
представницького мандату, який
відповідно до Конституції України та
законів України несумісний з мандатом
народного депутата, а також
відсутність належних йому підприємств
і корпоративних прав.

Разом із тим, у відповідній заяві
позивачем не зазначено зобов'язання у
разі обрання його народним депутатом
України припинити діяльність чи
скласти представницький мандат, які
відповідно до Конституції України та
законів України несумісні з мандатом
народного депутата України.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 55 Закону випливає,
що особа повинна подати заяву, в якій
чітко зазначити про прийняття на себе
зобов'язань припинити діяльність чи
скласти представницький мандат, які
несумісні зі статусом народного
депутата.

Також особа має взяти на себе
зобов'язання щодо передачі в
управління іншій особі належних їй
корпоративних прав.

При цьому як альтернатива останньому
зобов'язанню (тобто зобов'язанню щодо
передачі належних особі корпоративних
прав особі) допускається зазначення в
заяві про те, що заявник не має у
власності корпоративних прав.

Відповідне застереження за змістом
вказаної законодавчої норми
стосується виключно того, чи має особа
корпоративні права. Якщо таких прав у
заявника не має, то він не повинен
заявляти про обов'язок передати ці
права іншій особі після обрання його
народним депутатом.

Разом із тим, альтернативи
декларуванню зобов'язання щодо
припинення несумісних із статусом
народного депутата діяльності чи
представницького мандату вказана вище
норма не містить. У ній не зазначено (на
відміну з ситуацією з корпоративними
правами), що за відсутності
представницького мандату або
наведення несумісної з депутатством
діяльності особа може не зазначити про
відповідні зобов'язання.

Таким чином, зазначення в заяві про
самовисування зобов'язання припинити
несумісні зі статусом депутата
діяльність чи скласти представницький
мандат є безумовним обов'язком особи.

Відсутність у відповідній заяві
зобов'язання припинити діяльність чи
скласти представницький мандат, які
відповідно до Конституції України та
законів України несумісні з мандатом
народного депутата України, а також
передати в управління іншій особі
належні йому підприємства та
корпоративні права у порядку,
встановленому законом (або
зазначенням, що таких немає) свідчить
про оформлення документу не належним
чином, та відповідно дає підстави
вважати, що документ відсутній.

Особа, яка має намір балотуватися
кандидатом у народні депутати, має
керуватися виключно нормами Закону,
які є чіткими, конкретними і
зрозумілими.

Таким чином, заява про самовисування
подана позивачем для реєстрації його,
як кандидата у народні депутати
України, у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 55 Закону
не відповідає визначеним Законом
вимогам, оскільки у заяві про
самовисування відсутнє одне з
обов'язкових за Законом зобов'язань і
це виключає можливість розглядати
відповідний документ як такий, що
відповідає вимогам Закону до його
змісту.

Поряд із цим дослідивши автобіографію
ОСОБА_4 додану до документів для
реєстрації кандидатом у народні
депутати до Центральної виборчої
комісії, колегія суддів дійшла
висновку, що не зазначення у
автобіографії контактного номеру
телефону могло бути усунено як
виправлення помилок чи неточностей
згідно з ч. 3 ст. 60 Закону і це не є
підставою для відмови у реєстрації
кандидатом у народні депутати.

Однак, враховуючи викладене, зважаючи
на обставини, встановлені на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
постанови Центральної виборчої
комісії № 1292 від 28 вересня 2014 року «Про
відмову в реєстрації кандидатів у
народні депутати України ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7» у частині
відмови в реєстрації кандидата у
народні депутати України ОСОБА_4 в
одномандатному виборчому окрузі № 101
на позачергових виборах народних
депутатів України 26.10.2014 року, оскільки
зазначення в заяві про самовисування
зобов'язання припинити несумісні зі
статусом депутата діяльність чи
скласти представницький мандат є
безумовним обов'язком особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За вказаних обставин, зважаючи на
правильне застосування Київським
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального права, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про
відсутність підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 172, 177, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2014 року у справі № 875/179/14 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска