Справа № 802/3158/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3158/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача:
Левченко О.А.

відповідача:
Шевчук В.О., Волкова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області

до: товариства з обмеженою
відповідальністю "Швейна фабрика
"Браїлівчанка"

про: стягнення заборгованості в
розмірі 22353,70 грн., -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2014 до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
Жмеринська об'єднана державна
податкова інспекція ГУ Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Жмеринська
ОДПІ, позивач) до товариства з
обмеженою відповідальністю «Швейна
фабрика «Браїлівчанка» (далі - ТОВ
«Швейна фабрика «Браїлівчанка»,
відповідач) про стягнення
заборгованості в розмірі 26589,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ
«Швейна фабрика «Браїлівчанка», в
порушення вимог податкового
законодавства, не сплачує належні суми
податків у встановлені законом терміни
і станом на 21.08.2014 за ним рахується
заборгованість перед бюджетом в
розмірі 26589,70 грн.

Представник позивача позов підтримала
та просила його задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представники відповідача щодо позову
заперечували та просили у задоволенні
позовних вимог відмовити з підстав
викладених у запереченнях, що
знаходяться у матеріалах справи
(а.с.41-45).

Заслухавши пояснення представника
сторін, об'єктивно дослідивши докази,
якими вони обґрунтовуються суд дійшов
висновку, що позов задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Швейна
фабрика «Браїлівчанка» перебуває на
обліку у Жмеринській ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області.

Згідно поданих декларацій по податку
на додану вартість відповідач визначив
суму податкового зобов'язання до
сплатити: за лютий 2014 року 43700,00 грн.; за
березень 2014 року - 4510,00 грн.; за квітень
2014 року -7071,00 грн.; за травень 2014 року -
8808,00 грн.; за червень 2014 року - 497,00 грн.

В липні 2014 року відповідачем подано
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправлених
самостійно виявлених помилок за
травень 2014 року у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, згідно якого платником
нараховано 2500,00 грн. податку на додану
вартість, якій підлягає нарахуванню та
75,00 грн. сума штрафу, нарахована
платником самостійно у зв'язку з
виправленням помилки.

Відтак позивач вважає, що станом на
21.08.2014 за відповідачем рахується
податковий борг по податку на додану
вартість в сумі 26589,70 грн.

На виконання п. 59 в ст. 59 ПК України
відповідачу була направлена податкова
вимога № 15-25 від 08.04.2014.

Суд не погоджується з вказаним з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість ТОВ «Швейна фабрика
«Браїлівчанка» перед бюджетом виникла
ще у 2001 року, оскільки в результаті
банкрутства АКБ «Україна» кошти по
сплаті податку на додану вартість не
були зараховані до Державного бюджету.
У подальшому позивач здійснював
зарахування наступних платежів
відповідача в рахунок погашення
вказаної суми, відповідно до п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-III (що діяв на
момент спірних правовідносин).

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України
"Про систему оподаткування" від 25.06.1991 р.
№ 1251-XII (із змінами та доповненнями)
платники податків і зборів
(обов'язкових платежів) зобов'язані
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових) платежів у
встановлені законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

На підставі пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", днем подання до установ
банків платіжного доручення за всіма
видами податкових платежів вважається
день його реєстрації у цих установах.

Відповідно до Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" платіжне доручення -
розрахунковий документ, який містить
доручення платника банку або іншій
установі - члену платіжної системи, що
його обслуговує, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача, при
цьому поточний рахунок - рахунок, що
відкривається банком клієнту на
договірній основі для зберігання
коштів і здійснення розрахунково -
касових операцій за допомогою
платіжних інструментів відповідно до
умов договору та вимог законодавства
України.

На підставі ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні", банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Банк, що обслуговує платника, та банк,
що обслуговує отримувача, несуть перед
платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів.

У розумінні Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" переказ грошей це рух певної
суми грошей з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатором переказу
вважається особа, яка на законних
підставах ініціює переказ грошей
шляхом формування та подання
відповідного документу на переказ або
використання спеціального платіжного
засобу.

Крім того, відповідно до п. 22.4 ст. 22
Закону України "Про платіжні системи та
переказ грошей в Україні" при
використанні розрахункового документу
ініціювання переказу вважається
завершеним з моменту прийняття банком
платника розрахункового документа на
виконання. Банки мають забезпечувати
фіксування дати прийняття
розрахункового документа на виконання.
Що ж до проведення самого переказу
грошей, то це є обов'язковою функцією,
яку має виконувати платіжна система.

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні", якою, зокрема, передбачено
право отримувача на відшкодування
банком, що обслуговує платника, шкоди,
заподіяної йому внаслідок порушення
цим банком строків виконання документа
на переказ. У разі порушення банком, що
обслуговує отримувача, строків
завершення переказу цей банк
зобов'язаний сплатити отримувачу пеню.
В цьому випадку платник не несе
відповідальності за прострочення
перед отримувачем.

Згідно пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8, п. 16.3 ст. 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" виконання платником
зобов'язання по перерахуванню в бюджет
суми податкового зобов'язання
пов'язане з моментом подання в банк
платіжного доручення на перерахування
сум податку. Саме з поданням платником
податків платіжного доручення до банку
Закон України № 2181-ІІІ пов'язує
настання певних правових наслідків.

Зокрема, приписами пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16
вказаного Закону передбачено, що
нарахування пені на суму податкового
боргу закінчується у день прийняття
банком, обслуговуючим платника
податків, платіжного доручення на
сплату суми податкового боргу.
Враховуючи, що момент закінчення
нарахування пені визначено датою
подання платіжного документа до банку,
є підстави вважати, що саме з цим
моментом, а не з датою фактичного
зарахування суми до бюджету, наведена
норма пов'язує погашення (сплату)
податкового боргу платником податку.

За приписами п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-III за
порушення строків зарахування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів або державних
цільових фондів, встановлених
законодавством, з вини банку такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, у
розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до п.п. 16.5.3. п. 16.5 ст. 6 цього ж
закону не вважається порушенням
строків зарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) з вини банку,
якщо таке порушення стало наслідком
регулювання Національним банком
України економічних нормативів такого
банку, що призводить до браку вільного
залишку коштів на такому
кореспондентському рахунку для
здійснення зарахування.

Якщо у майбутньому банк або його
правонаступники відновлюють
платоспроможність, відлік термінів
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) розпочинається
з моменту такого відновлення.

З аналізу наведеного законодавства
випливає, що після прийняття банком
розрахункового документу щодо
перерахування податків до бюджету
податкові зобов'язання вважаються
виконаними і покладення на платника
податків обов'язку повторно сплатити
податки, збори (обов'язкові платежі) та
відповідальності за неперерахування
чи несвоєчасне перерахування банком до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) є таким, що не ґрунтується на
положеннях законодавства.

Таким чином, у податкового органу
відсутні підстави вважати, що не
перераховані банком грошові кошти щодо
сплати податку на додану вартість в
розмірі 26589,70 грн. податковим боргом ТОВ
«Швейна фабрика «Браїлівчанка».

Судом встановлено, що грошові кошти на
сплату податків, нарахованих у картці
особового рахунку платника податків, у
зв'язку з вищевикладеною обставиною до
бюджету не надійшли, наступні платежі у
порядку календарної черговості
настання граничних строків сплати
податкових зобов'язань, зараховувалися
податковим органом у рахунок
необґрунтовано створеної відповідачем
заборгованості.

Жмеринською ОДПІ 15.08.2001 ліквідатору АКБ
"Україна" подано кредиторська вимога на
загальну суму 118168,00 грн., в тому числі і
по платіжному дорученню відповідача
№142. Дані вимоги визнанні за
Жмеринською ОДПІ, що підтверджується
листом уповноваженим ліквідатора
банку АКБ "Україна" у Вінницькій
області від 04.03.2003.

Рішенням Комісії Національного банку
України з питань нагляду та
регулювання діяльності банків від
13.04.2009 №167 "Про виключення Акціонерного
комерційного агропромислового банку
"Україна", АКБ "Україна" виключено з
реєстру банків, кредиторські вимоги,
які були визнані за Жмеринською ОДПІ
залишилися незадоволеними.

Жмеринською ОДПІ протягом 2009-2014 років у
зв'язку з виключенням АКБ "Україна" з
реєстру банків до відповідача була
нарахована пеня за несвоєчасну сплату
податку на додану вартість.

Виходячи із змісту п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Таким чином, позивач, самостійно
визначивши та перерахувавши суми
податку на додану вартість, виконав
своє зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість за визначеними ним
періодами, що, у випадку своєчасної
сплати узгодженого податкового
зобов'язання, виключає застосування до
нього штрафних санкцій та нарахування
пені на підставі ст.ст. 16, 17 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Суд виходить з того, що позивач виконав
свої зобов'язання перед бюджетом,
надіславши до територіального
відділення АКБ "Україна" платіжні
доручення про перерахування податку на
додану вартість.

Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що
грошові кошти на сплату податків,
нарахованих у картках особових
рахунків платника податків, до бюджету
не надійшли, наступні платежі у порядку
календарної черговості настання
граничних строків сплати податкових
зобов'язань були зараховані у рахунок
заборгованості. Аналогічно із
запізненням погашалися щомісячні
податкові зобов'язання за цими
податками, у зв'язку з чим, у
відповідності до вимог ст.ст. 16, 17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ
здійснювалося нарахування пені за
несвоєчасне перерахування до бюджету
сум податкових зобов'язань.

У зв'язку з тим, що сплачена
відповідачем сума з податку на додану
вартість через банк "Україна" в розмірі
26589,70 грн. безпідставно визнана
податковою інспекцією заборгованістю
і безпідставно погашена за рахунок
чергових платежів, а наступні платежі у
порядку календарної черговості
настання граничних строків сплати
зараховані у рахунок існуючої
заборгованості, суд зазначає, що
штрафні санкції за несвоєчасну сплату
податку на додану вартість в розмірі
25217,98 грн., та пеня в сумі 1371,72 грн.
застосовані позивачем необґрунтовано.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 23.01.2014 по справі №2а/0270/3287/11.

За сукупністю наведених вище обставин,
враховуючи, що мотивація та докази, на
які посилається позивач, не дають суду
підстав для постановлення висновків,
які б спростовували доводи
відповідача, а встановлені у справі
обставини не підтверджують позиції
позивача покладену в основу заявлених
вимог, суд дійшов висновку про відмову
в задоволені позову повністю.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, при цьому
частина 2 статті 71 Кодексу передбачає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій,
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно статті 86 цього Кодексу, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Оскільки в задоволенні позову
відмовлено, а також за відсутності
витрат позивача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати (судовий
збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Віятик Наталія Володимирівна