Справа № 820/11280/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Справа № 820/11280/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника відповідача Ясінського
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Приватного підприємства "ОСАН"
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014р.
по справі № 820/11280/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Приватного підприємства "ОСАН"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Приватного підприємства "ОСАН" в якому
просив суд стягнути з відповідача на
його користь
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
14864,89 грн. та пені в розмірі 249,76 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства
"ОСАН" ( юридична адреса: м. Харків,
бульвар Івана Каркача, б.2/А, , МФО 351618, рр 7263 у Ф-я АТ
"Укрексімбанк", Харків) на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів (м.
Харків, Держпром, 1 під. 1 пов. к. 16 , одержувач: рр 0003, МФО
851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
14864,89 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот
шістдесят чотири гривні вісімдесят
дев'ять копійок) та пені в розмірі 249,76
грн. (двісті сорок дев'ять гривень
сімдесят шість копійок).

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ч. 3 ст. 18, ч. 3, ч. 5 ст.
19, ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
перегляду справи, що відповідачем
20.02.2014 року було подано до позивача
"Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2013 рік
форми 10-ПІ, в якому зазначив, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
Приватного підприємства "ОСАН" у 2013
році становила 94 особи, а кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених, відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" 4
особи.

Протягом 2013 року Приватним
підприємством "ОСАН" подано лише шість
звітів за формою 3-ПН з вакансіями для
інвалідів - 18.07.2013р., 13.09.2013р., 20.09.2013р.,
18.10.2013р., 22.11.2013р., 27.12.2013р. За інші місяці
2013 року відповідачем звітів надано не
було.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
виконано вимоги ст. ст. 19, 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
створення робочих місць для інвалідів
в кількості визначеній Законом, а тому
позивачем обґрунтовано застосовано до
Приватного підприємства "ОСАН"
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
15114,65 грн. та пеню в сумі 249,76 грн.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" відмова в
укладенні трудового договору з мотивів
інвалідності не допускається, за
винятком випадків, коли за висновком
медико-соціальної експертизи стан його
здоров'я перешкоджає виконанню
професійних обов'язків, загрожує
здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або
продовження трудової діяльності чи
зміна її характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст. 19 вказаного Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до п.п. 2, 4 Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та Законом
України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про
систему оподаткування", а є заходом
впливу на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Частиною другою статті 20 Закону №
875-ХІІ передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він вжив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного
Закону пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Отже, адміністративно-господарські
санкції не можуть застосовуватися до
працедавця в разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Дана правова позиція узгоджується з
практикою Верховного Суду України щодо
розгляду справ даної категорії
(постанова від 08.06.2010 року по справі №
10/72; постанова від 02.02.2010 року справа
№21-1982во09 (номер в ЄДРСР 8089874), постанова
від 22.12.2009 року №21-2151во009 (номер в ЄДРСР
7417998), постанова від 02.04.2013 року у справі
№21-95а13, (номер в ЄДРСР 30604032).

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Пунктом 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №70 від 31.01.2007 року
"Про реалізацію статей 19 та 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що окрім обов'язку подання
звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів, - на роботодавців покладено
обов'язок подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів - до центру зайнятості за
місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року №420 "Про затвердження
форм звітності та інструкцій щодо їх
заповнення" (який втратив чинність
12.07.2013) затверджено Інструкцію щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт
про наявність вакансій", яка
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців.

З 01.01.2013 року втратив чинність Закон
України "Про зайнятість населення" від
01.03.1991, частиною 4 ст. 20 якого було
передбачено, що підприємства, установи
і організації незалежно від форми
власності щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Законом України "Про зайнятість
населення" № 5067-VI від 05.07.2012 року (що діє
з 01.01.2013 року) обов'язок підприємств,
установ та організацій подання
щомісячної звітності центрам
зайнятості населення про наявність
вільних робочих місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, не передбачено. А відтак, з
01.01.2013 у відповідача відсутній
обов'язок щомісячно подавати центру
зайнятості населення звіти про
наявність вільних робочих місць.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті
50 Закону України "Про зайнятість
населення" № 5067-VI від 05.07.2012 року (що діє
з 01.01.2013 року), роботодавець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

На виконання даної норми Закону
Міністерством соціальної політики
України видано наказ від 31.05.2013 N 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання".

Згідно з вимогою пункту 2.1 Порядку
подання звітності N 3-ПН така звітність
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії (й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку
визначено, що у звіті № 3-ПН "Інформація
про попит на робочу силу (вакансії)" у
пункті 3 вказується кількість вакансій,
на які можуть бути працевлаштовані
громадяни, що мають додаткові гарантії
у сприянні працевлаштуванню та
зазначаються категорії таких громадян,
зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує
укомплектувати вакансію самостійно,
без допомоги служби зайнятості, він
також зобов'язаний подати форму № 3-ПН,
при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку
подання цієї звітності, зазначивши у
ній, що не потребує укомплектування
вакансії за сприянням служби
зайнятості.

У випадку якщо вакансія передбачена
штатним розписом, роботодавець має
подавати інформацію за формою № 3-ПН до
внесення відповідних змін у штатний
розпис (лист Міністерства соціальної
політики України від 21.08.2013 року).

Як вбачається із звіту ПП "ОСАН" про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік формою 10-ПІ ,
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача у 2013 році
становила 94 осіб, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів - 4 особи, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених, відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів України"
становить 4 особи.

Судом встановлено, що відповідачем - ПП
"ОСАН", протягом 2013 року до Харківського
міського центру зайнятості подано
шість звітів за формою 3-ПН з вакансіями
для інвалідів - 18.07.2013р., 13.09.2013р., 20.09.2013р.,
18.10.2013р., 22.11.2013р., 27.12.2013р., за інші місяці
2013 року відповідачем звітів надано не
було.

При цьому, як встановлено колегією
суддів, за інші місяці 2013 року
відповідачем до Харківського міського
центру зайнятості звіти форми 3-ПН не
надавались, оскільки кількість
працюючих інвалідів на підприємстві
відповідача відповідала встановленим 4
% квоти, тобто, норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів ПП
"ОСАН" повністю було виконано.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
протягом 2013 року на ПП "ОСАН" працювало
вісім інвалідів: ОСОБА_2 (3 гр., з 01.01.2013 по
05.07.2013 р.) - фактично 6 повних місяців;
ОСОБА_3 (2 гр., з 11.06.2013 по 08.07.2013 р.) -
фактично 1 повний місяць; ОСОБА_4 (3 гр., з
31.07.2013 по 31.12.2013 р.) - фактично 5 повних
місяців; ОСОБА_5 (3 гр., з 01.01.2013 по 31.12.2013
р.) - фактично 12 повних місяців; ОСОБА_6 (2
гр., з 02.09.2013 по 23.09.2013 р.) - фактично 1
повний місяць; ОСОБА_7 (3 гр., з 23.05.2013 по
28.03.2013 р.) - фактично 5 повних місяців;
ОСОБА_8 (2 гр., з 05.02.2013 по 07.10.2013 р.) -
фактично 8 повних місяців; ОСОБА_9 (3 гр.,
з 03.10.2013 по 25.12.2013 р.) - фактично 3 повних
місяці. Вказані обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи копіями наказів про прийняття
на роботу та про припинення трудового
договору (контракту), додатками до
наказів про виплату грошової
компенсації за відпрацьований період,
довідками МСЕК (а.с. 42-70).

Вищезазначене підтверджується листом
Харківського міського центру
зайнятості від 04.06.2014 року, в якому
зазначено, що ПП "ОСАН" 18.07.2013р., 13.09.2013р.,
20.09.2013р., 18.10.2013р., 22.11.2013р., 27.12.2013р.
подавало звіти про наявність вільних
робочих місць для інвалідів. Протягом
2013 року на ПП "ОСАН" за сприянням служби
зайнятості не було працевлаштовано
жодної особи з обмеженими фізичними
можливостями, відмов у
працевлаштуванні працевлаштувало 1
інваліда на посаду охоронця 17.09.2013 року,
відмови у працевлаштуванні за
результатами направлень центру
зайнятості не було. (а.с. 17)

Таким чином, викладене вище свідчить
про інформування відповідачем центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць на підприємстві та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування у встановленому
чинним законодавством порядку.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких базуються її
вимоги або заперечення.

Позивач не надав суду належних доказів
порушення відповідачем вимог Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З приводу твердження суду першої
інстанції про те, що відповідач
самостійно визначив собі
адміністративно - господарські санкції
за не працевлаштування інвалідів, тим
самим визнав свою провину у не
додержані норм ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з долученої до
матеріалів справи копії звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік на ПП "ОСАН" форми
10-ПІ (оригінал оглянуто колегією суддів
в судовому засіданні 30.09.2014 року), який
було подано відповідачем до
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
20.02.2014 року, що підтверджується
печаткою Фонду, у рядку за кодом 06 - сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів (грн.)
відповідачем проставлено прочерк, а
отже вищезазначений висновок суду
першої інстанції не відповідає дійсним
обставинам справи.

З огляду на встановлені у справі
обставини та беручи до уваги те, що
відповідач вжив усіх залежних від
нього заходів щодо створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
він не може бути притягнений до
відповідальності за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування чи відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись. В його
діях відсутня вина як елемент
господарського правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
стягнення з відповідача
адміністративно - господарської
санкції за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів у 2013 році в сумі 14864,89 грн. та
пені в сумі 249,76 грн. є необґрунтованим
та не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
по справі № 820/11280/14 не відповідає
вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "ОСАН" задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 р. по
справі № 820/11280/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства "ОСАН" про
стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
"ОСАН" (,
місцезнаходження: 61106, Харківська
область, м. Харків, б-р Івана Каркача, 2/А)
судові витрати у розмірі 913 (дев'ятсот
тринадцять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст постанови
виготовлений 06.10.2014 р.