Справа № 823/2992/14
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

02 жовтня 2014 року м. Черкаси
справа № 823/2992/14

Суддею Черкаського окружного
адміністративного суду Трофімовою Л.В.
перевірено матеріали
адміністративного позову у справі
№823/2992/14

за позовом ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1.)

до Генеральної прокуратури України
(надалі - відповідач 1), прокуратури
Черкаської області (надалі - відповідач
2)

про визнання незаконними дій органів
прокуратури, скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі зі
стягненням коштів, прийнято ухвалу.

ОСОБА_1, звернувшись до суду з
адміністративним позовом до
Генеральної прокуратури України,
прокуратури Черкаської області,
просить:

- визнати незаконними дії
прокуратури Черкаської області з
організації його звільнення;

- визнати незаконними рішення
колегії прокуратури Черкаської
області від 22.05.2014;

- визнати незаконним та скасувати
наказ Генерального прокурора України
від 30.08.2014 №7 дк;

- поновити позивача на посаді
прокурора Черкаського району
Черкаської області з 30.08.2014;

- стягнути з прокуратури
Черкаської області заробітну плату за
час вимушеного прогулу;

- стягнути відповідачів 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди в рівних
частках;

- рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за один місяць допустити до
негайного виконання.

30.09.2014 до суду надійшла позовна заява за
вх. №16302/14, що була розподілена судді
Гараню С.М. Згідно розпорядження від
01.10.2014 №240 у зв'язку із хворобою та
перебуванням на лікарняному судді
Гараня С.М. (заява від 01.10.2014) здійснено
повторний розподіл адміністративної
справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує чи відповідає позовна заява
вимогам, встановленим ст.106 цього
Кодексу. Вивчивши матеріали позовної
заяви, суддя встановив, що вона не
відповідає вимогам ст.106 КАС України з
огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.106 КАС України
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог згідно з ч.4 ст.105 цього
Кодексу і виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, а у
разі подання позову до декількох
відповідачів - зміст позовних вимог
щодо кожного з відповідачів. Під
змістом позовних вимог розуміється
визначення способу захисту свого
права, свободи чи інтересу згідно з ч.4
ст.105 КАС України, що має формулюватися
максимально чітко і зрозуміло.
Прохальна частина позовної заяви
містить вимоги з описками та без
конкретизації суми, а саме: «стягнути з
прокуратури Черкаської області
заробітну плату за час вимушеного
прогулу; стягнути відповідачів 10000 грн.
на відшкодування моральної шкоди у
рівних частках».

У прохальній частині позовної заяви
наявна вимога про відшкодування
моральної шкоди. Суддя зазначає, що при
заявленні вимоги про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено: у чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується. Позивачем
не зазначено з яких міркувань останній
виходив, визначаючи розмір моральної
шкоди, не надано доказів на
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних страждань або
втрат немайнового характеру.
Позивачеві необхідно уточнити позовні
вимоги, зазначивши конкретні суми до
стягнення, як за час вимушеного
прогулу, так і щодо шкоди, із
обґрунтуванням причинного зв'язку та
вини кожного з відповідачів.

Відповідно до ч.ч.3, 4 п.2 та ч.1 п.8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8.02.1995 №100 з
наступними змінами середньомісячна
заробітна плата обчислюється, виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством,
календарних днів, що мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до п.4 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження згідно з
чинним законодавством не враховуються
виплати за час, протягом якого
зберігається середній заробіток
працівника (за час виконання державних
і громадських обов'язків, щорічної і
додаткової відпусток, відрядження
тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

Разом з тим згідно Рекомендації №R (80) 2
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам (прийнята Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді
заступників Міністрів) стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч.3 ст.2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
визначеними законом критеріями.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - критеріями здійснення
адміністративного судочинства є
принципи судочинства, а у публічних
спорах суд перевіряє дії
(бездіяльність), рішення суб'єкта
публічної адміністрації у порядку ч.3
ст.2 КАС України.

Предмет та мета Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
вимагають, щоб її положення
тлумачились та застосовувались у такий
спосіб, щоб зробити її вимоги не просто
теоретичними або ілюзорними, але й
практичними та ефективними. Вирішення
проблем тлумачення національного
законодавства є завданням
національної влади (Вайт і Кенеді проти
Німеччини, заява №26083/94, §54, ЄСПЛ 1999-1).

Згідно ст.17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори з
приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби. Публічна служба (п.15
ст.3 КАС України) - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, інша державна служба.

Позивач формує позовну вимогу «визнати
незаконним рішення колегії
прокуратури Черкаської області від
22.05.2014», проте не зазначає якої саме
частини рішення стосується порушення
прав та інтересів позивача у зв'язку із
його прийняттям, чи має рішення
управлінський (рекомендаційний)
характер, чи є ознаки
публічно-правового спору, оскільки
згідно ст.18 Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII колегії
прокуратур є дорадчим органом (позивач
не зазначає чи був членом колегії, яке
рішення стосовно нього було прийнято
22.05.2014).

Позивач просить: «визнати незаконними
дії прокуратури Черкаської області з
організації його звільнення», проте не
зазначає у чому вбачається
«організація» звільнення, зважаючи на
функції управління та повноваження
прокурорів згідно ст.3 «правові основи
діяльності прокуратури» та ст.6
«принципи організації і діяльності
прокуратури» Закону України «Про
прокуратуру».

У позові зазначено, що Дисциплінарний
статут прокуратури України «не є
нормативним актом, який визначає
підстави звільнення».

Законом, що регулює правові,
організаційні та соціально-економічні
умови реалізації права громадян на
проходження служби в органах
прокуратури є Закон України «Про
прокуратуру». Частиною 3 ст.48
зазначеного Закону визначено, що за
порушення закону, неналежне виконання
службових обов'язків чи скоєння
ганебного вчинку прокурори і слідчі
несуть відповідальність згідно з
Дисциплінарним статутом прокуратури
України, що затверджується Верховною
Радою України. Стаття 2 Дисциплінарного
статуту прокуратури України вимагає
від працівників прокуратури особисто
додержувати вимог закону, сприяти
своєю діяльністю утвердженню
верховенства закону.

Згідно із ч.2 ст.106 КАС України на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
позивач надає докази, а у разі
неможливості - зазначає докази, що не
може самостійно надати із зазначенням
причин неможливості надання таких
доказів.

Позивачем не зазначено щодо дати та
обставин повідомлення уповноваженого
органу про тимчасову непрацездатність.
Позивачем не надано доказів тих
обставин, що відповідачами були
порушені права позивача і дані
порушення призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають додаткових зусиль
для організації свого життя.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Відповідно до
ст.237-1 КЗпП України відшкодування
власником моральної шкоди працівнику
проводиться у разі, якщо порушення
законних прав призвели чи могли
призвести до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають для нього додаткових зусиль
організації свого життя.

До матеріалів справи не надано довідку
заробітної плати позивача за два
останні місяці роботи перед
звільненням (чи інший відповідний
період) та відомостей щодо наявності
дійсного допуску та доступу до
державної таємниці.

Охорона державної таємниці - це
комплекс організаційно-правових,
інженерно-технічних, криптографічних
та оперативно-розшукових заходів,
спрямованих на запобігання
розголошенню секретної інформації та
втратам її матеріальних носіїв (ст.1
Закону України «Про державну
таємницю»). Відповідно до ст.5 Закону
України «Про державну таємницю»
забезпечення охорони державної
таємниці відповідно до вимог режиму
секретності в державних органах,
органах місцевого самоврядування, на
підприємствах, в установах і
організаціях, діяльність яких
пов'язана з державною таємницею,
покладається на керівників зазначених
органів, підприємств, установ і
організацій. Статтею 28 Закону
передбачено обов'язки громадянина щодо
збереження державної таємниці.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України
«Про державну таємницю» скасування
раніше наданого допуску до державної
таємниці можливе у разі виникнення або
виявлення обставин, передбачених ст.23
цього Закону, зокрема, невиконання
громадянином обов'язків щодо
збереження державної таємниці, яка
йому довірена або довірялася раніше.
Підпунктами 2.2, 4.1 Інструкції про
порядок надання, переоформлення та
скасування допуску до державної
таємниці у системі Служби безпеки
України, затвердженої наказом Голови
СБУ від 27.09.2002 №340/ДСК передбачено
скасування раніше наданого допуску до
державної таємниці у разі виявлення
обставин невиконання громадянином
обов'язків щодо збереження державної
таємниці.

У наказі Служби безпеки України від
28.11.2008 №841 «Про затвердження форм звіту
про стан забезпечення охорони
державної таємниці та інструкцій щодо
порядку їх заповнення і подання»
зазначено, що завданням Інструкції є
визначення єдиних форм звітності
органів законодавчої, виконавчої та
судової влади, органів прокуратури
України, інших органів державної
влади, організацій усіх форм
власності, об'єднань громадян, що
провадять діяльність, пов'язану з
державною таємницею. Звіт та
пояснювальна записка (у разі її
складання) підписуються (на
останньому аркуші) керівником
установи і начальником РСО, які
несуть відповідальність за повноту і
достовірність даних, своєчасне їх
подання.

Законом України «Про прокуратуру» та
Дисциплінарним статутом прокуратури
України передбачено, що застосування
дисциплінарних стягнень до підлеглих
працівників є виключною компетенцією
відповідного прокурора за наявністю
передбачених законодавством підстав
для застосування такого стягнення.

Разом з тим, п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України
передбачає розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу за виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, що перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само у
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

У позовній заяві, де йдеться про
розпорядження органу служби безпеки
від 28.08.2014 №165д наголошено: «підстав для
скасування наданого допуску не має»,
«тому я мав можливості оскаржити
незаконні дії», а відтак необхідно
надати докази відповідних результатів
розгляду звернень, заяв, скарг щодо
зазначених позивачем обставин.

Позивачем не обґрунтовано та не
доведено доказами причинний зв'язок
між стверджуваною шкодою та
оспорюваними порушеннями з
виокремленням відповідних сум щодо
кожного з відповідачів.

Суддя зазначає, що позивачем до
позовної заяви надано
ксерокопії/фотокопії: трудової книжки
АА№559410, листка непрацездатності серії
АГО №439751, картки платника податків, що
не засвідчено у встановленому порядку.

Постановою КМУ від 30.11.2011 №1242
затверджено Типову інструкцію з
діловодства, де передбачено порядок
видачі копій документів (далі -
Інструкція). Зокрема, згідно п.76
Інструкції установа може засвідчувати
копії лише тих документів, що
створюються в ній, а також у випадках,
передбачених в абзаці другому цього
пункту. Копія документа виготовляється
і видається тільки з дозволу керівника
установи, його заступників або
керівника структурного підрозділу. У
разі підготовки документів для надання
судовим органам, під час вирішення
питань щодо прийняття громадян на
роботу, навчання, засвідчення їх
трудових, житлових та інших прав у
взаємовідносинах з установою, а також
під час формування особових справ
працівників установа може виготовляти
копії документів, виданих іншими
установами (копії дипломів, свідоцтв
про одержання освіти тощо). Пунктом 77
Інструкції визначено, що напис про
засвідчення документа складається із
слів «Згідно з оригіналом»,
найменування посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціалів (ініціалу імені) та прізвища,
дати засвідчення копії і
проставляється нижче реквізиту
документа «Підпис».

Згідно ч.2 ст.106 КАС України на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
позивач надає докази, а у разі
неможливості - зазначає докази, які не
може самостійно надати, із зазначенням
причин неможливості надання таких
доказів.

Позивач просить визнати незаконним та
скасувати наказ Генерального
прокурора України від 30.08.2014 №7 дк,
витребувати оригінал наказу від 30.08.2014
№7 дк. Суддя зазначає, що із наданої у
додатках до позовної заяви
фотокопії/ксерокопії наказу від 30.08.2014
вбачається, що номер наказу є 79 к і не
вбачається буква «д», тому доцільно
надати відповідні письмові пояснення
щодо зазначених обставин з уточненням
(зміною) позовних вимог, враховуючи, що
запис №09 копії трудової книжки
містить посилання на наказ №79 к від
30.08.2014 Генеральної прокуратури України.

Позивачем до позовної заяви додано
клопотання про витребування доказів.
Клопотання позивача не є його
позовними вимогами і вирішуються на
стадії відкриття провадження чи
підготовки справи до розгляду
відповідною ухвалою суду. У випадку
заявлення клопотання про витребування
доказів необхідно зазначати причин
неможливості подання таких доказів та
обставини, що можуть бути підтверджені
такими доказами. Позивач просить
витребувати із прокуратури
Кіровоградської області копію
постанови про порушення кримінальної
справи, проте не зазначає ні дати ні
номеру постанови та не зазначає, які
обставини справи може бути
підтверджено зазначеним доказом щодо
предмету спору (у матеріалах позовної
заяви прокуратура Кіровоградської
області не визначено учасником спору).

Згідно із п.2 ч.1 ст.106 КАС України у
позовній заяві зазначаються ім'я
(найменування) позивача, поштова
адреса, а також номер засобу зв'язку,
адреса електронної пошти, якщо такі є.
Згідно п.3 ч.1 ст.106 КАС України у
позовній заяві зазначаються ім'я
(найменування) відповідача, посада і
місце служби посадової чи службової
особи, поштова адреса, а також номер
засобу зв'язку, адреса електронної
пошти, якщо такі відомі. У позовній
заяві повинні бути зазначені точні і
докладні відомості про позивача,
відповідача, їх представників. Це має
важливе значення для повідомлення
осіб, які беруть участь у справі,
(особливо враховуючи терміни розгляду
справи) та забезпечення їх явки у
судове засідання. Позивачем у
порушення вказаних положень не
зазначено адреси електронної пошти
щодо себе та не повідомлено інформації
про її відсутність, не зазначено номеру
засобу зв'язку, адреси електронної
пошти щодо відповідача 1 та відповідача
2 та не зазначено чи така інформація
позивачеві відома.

Відповідно до змісту п.4 ч.1 ст.106 КАС
України позовна заява повинна містити
інформацію про те, які саме права,
свободи або інтереси, на думку
позивача, були порушені діями та
рішеннями, відповідно прокуратурою
Черкаської області та Генеральною
прокуратурою України.

Суддя зазначає, що усі документи, що
надаються позивачем до суду, повинні
також містити їх копії відповідно до
кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно ч.1 ст.108 КАС України суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, встановлених
ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу
про залишення позовної заяви без руху з
наданням позивачу строку до 07
листопада 2014 року для усунення
недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 106, 108 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Генеральної
прокуратури України, прокуратури
Черкаської області про визнання
незаконними дій органів прокуратури,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі зі стягненням
коштів залишити без руху.

Надати позивачу строк до 07 листопада 2014
року для усунення недоліків позовної
заяви.

Роз'яснити позивачу, що у разі
невиконання вимог цієї ухвали позовна
заява буде вважатись неподаною та
повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Черкаський
окружний адміністративний суд в
порядку, передбаченому статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя

Л.В.Трофімова