Справа № 2а-1670/6393/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/20296/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 18.09.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Інфогео" на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2012

у справі № 2а-1670/6393/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Інфогео"

до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві

старшого державного
податкового ревізору-інспектора Латаш
Марії

Юріївни

головного державного
податкового ревізору-інспектора
Данільченко

Олени Олександрівни

головного державного
податкового ревізору-інспектора
Редько Олени

Василівни

про визнання дій
неправомірними

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Інфогео" звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві, старшого державного
податкового ревізору-інспектора Латаш
Марії Юріївни, головного державного
податкового ревізору-інспектора
Данільченко Олени Олександрівни,
головного державного податкового
ревізору-інспектора Редько Олени
Василівни про визнання незаконними дій
відповідачів щодо кваліфікації в акті
перевірки № 3580/23-1/33891398 від 21.04.2011,
договорів нікчемними, визнання
протиправними дій відповідачів щодо
встановлення порушень у вказаному акті
та зменшення податкових зобов'язань з
прибутку підприємств на загальну суму
9433961 грн. та зменшення валових витрат на
9433961 грн., а також зменшення податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість на загальну суму 1886793 грн. та
податкового кредиту на загальну суму
1886793 грн., а також зобов'язання внести
зміни до акту перевірки, виключивши з
акту протиправні висновки.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.10.2011
позовні вимоги задоволено частково,
визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Полтаві щодо
зменшення ТОВ „Інфогео" податкових
зобов'язань з прибутку підприємств на
загальну суму 9433961 грн. та зменшення
валових витрат на 9433961 грн., а також
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 1886793 грн. та податкового кредиту на
загальну суму 1886793 грн. на підставі акту
про результати виїзної планової
перевірки ТОВ „Інфогео" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2010 у зв'язку із
визнанням угод нікчемними, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2012
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.10.2011
скасовано в частині задоволення
позовних вимог та визнання
протиправними дії ДПІ у м. Полтаві щодо
зменшення ТОВ „Інфогео" податкових
зобов'язань з прибутку підприємств на
загальну суму 9433961 грн. та зменшення
валових витрат на 9433961 грн., а також
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 1886793 грн. та податкового кредиту на
загальну суму 1886793 грн. на підставі акту
про результати виїзної планової
перевірки ТОВ „Інфогео" () з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2010 у зв'язку із визнанням угод
нікчемними, в цій частині прийняли нове
рішення, яким у задоволенні позову ТОВ
„Інфогео" відмовлено, в іншій частині
постанову залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції позивач
оскаржив її в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанцій при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі направлень
№ 319 від 25.03.2011, № 360 від 05.04.2011 та №378 від
08.04.2011, виданих ДПІ у м. Полтаві,
відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п.
82.1 ст. 82 Податкового Кодексу України та
наказу №1147 від 14.12.2011, згідно
плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання проведена планова
виїзна перевірка ТОВ „Інфогео" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2010, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2010 відповідно до затвердженого
плану перевірки та складено акт №
3580/23-1/33891398 від 21.04.2011.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 5.1, ст.5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", занижено
податок на прибуток за 2010 рік в сумі 131250
грн.; пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону, завищено
валові доходи на загальну суму 9433961
грн.; пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 цього ж
Закону, завищено валові витрати на
загальну суму 9433961 грн.; п. 3.1 ст. 3, ст. 4, п.
7.2, п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість", завищено
суму податкового зобов'язання по
податку на додану вартість на загальну
суму 1886793 грн.; пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5, пп. 7.4.1
п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок
на додану вартість", завищено суму
податкового кредиту по податку на
додану вартість на суму 1886793 грн.; ч. 1 ст.
203, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ „Інфогео",
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже є нікчемними
по ланцюгу до вигодонабувача; пп. 4.2.1,
пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п. 19.2 ст.
19 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб", в результаті
чого встановлено порушення вимог
податкового законодавства під час
перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування податку з доходів
фізичних осіб до бюджету на загальну
суму 336 грн.

Позивач був повідомлений про
проведення планової виїзної перевірки
повідомленням № 5409/10/23-139 від 15.03.2011, яке
отримане директором товариства
особисто 15.03.2011.

Направлення №319 від 25.03.2011, № 360 від
05.04.2011 та №378 від 08.04.2011 вручені
директору ТОВ „Інфогео" під розписку
25.03.2011, 05.04.2011, 08.04.2011.

Також судами встановлено, що позивачем
було допущено до перевірки фахівців
відповідача і вказана перевірка була
проведена з відома та в присутності
директора та головного бухгалтера.

Колегія суддів зауважує, що позивач не
скористався своїм правом недопуску
посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної перевірки,
передбаченим п.81.1 ст.81 Податкового
кодексу України.

Крім того, наказ на перевірку № 14.12.2011р.
№1147 року позивачем в судовому порядку
не оскаржувався.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81
посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки за наявності підстав для її
проведення, визначених цим Кодексом, і
фактичної перевірки, яка проводиться з
підстав, визначених цим Кодексом, та за
умови пред'явлення направлення на
проведення такої перевірки, в якому
зазначаються дата видачі, найменування
органу державної податкової служби,
реквізити наказу про проведення
відповідної перевірки, найменування та
реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка
якого проводиться (прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи - платника
податку, який перевіряється), мета, вид
(планова або позапланова), підстави,
дата початку та тривалість перевірки,
посада та прізвище посадової
(службової) особи, яка проводитиме
перевірку. Направлення на перевірку у
такому випадку є дійсним за наявності
підпису керівника органу державної
податкової служби або його заступника,
що скріплений печаткою органу
державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) направлення на
проведення перевірки або пред'явлення
направлення, оформленого з порушенням
вимог, установлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Таким чином, платник податків, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення податковим органом
перевірки щодо нього має захищати свої
права шляхом недопуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки.

Допуск до перевірки нівелює правові
наслідки правових порушень, допущених
податковим органом при призначенні та
проведенні податкової перевірки.

В даному випадку, податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки, а тому як
наказ про призначення перевірки, так і
дії податкового органу з проведення
такої перевірки вичерпали свою правову
дію і не є такими, що порушують права
позивача.

Якщо ж допуск до проведення перевірки
відбувся, в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Таким чином, саме на етапі допуску до
перевірки платник податків може
поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.

Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови
платників податків, спрямовані на
оскарження рішень (у тому числі наказів
про призначення перевірки), дій або
бездіяльності контролюючих органів
щодо призначення та/або проведення
перевірок можуть бути задоволені лише
в тому разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулося допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки проведення відповідної
перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних) оформлюються у формі
акта або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 року №
984 (надалі - Порядок). Відповідно до
пункту 3 Порядку акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

У пункті 6 розділу І Порядку
передбачено, як складається висновок
акта документальної перевірки, зокрема
про те, що зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень.

Відповідно до пункту 6 розділу II
Порядку факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки в зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом (абзац 4
пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу
України).

Таким чином, акт перевірки є носієм
доказової інформації, яка в подальшому
має використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові податків
грошових зобов'язань.

При цьому акт складається посадовими
особами контролюючого органу і не
містить волевиявлення самого органу
щодо виявлених посадовими особами
фактів.

Включення до змісту певних висновків
самі собою не створюють жодних
перешкод для діяльності платника
податків.

Тому ці висновки, а так само і
відповідні дії посадових осіб
контролюючого органу не заважають у
набутті платником податків певних
матеріальних чи нематеріальних благ.

Оскільки, акт перевірки не є тим
рішенням суб'єкта владних повноважень,
який би породжував певні правові
наслідки, був спрямований на
регулювання тих чи інших відносин і мав
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин, та, відповідно, міг бути
предметом розгляду судами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Інфогео" на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2012 у
справі № 2а-1670/6393/11 залишити без
задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Інфогео"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2012 у
справі № 2а-1670/6393/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та порядку,
передбачених статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко