Справа № 815/1864/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1864/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представник апелянта - ОСОБА_1;

представники відповідачів -
Масловський М.О., Ільченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 16
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, Суворовського районного
відділу Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про скасування наказу про
звільнення, поновлення на службі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач,
ОСОБА_4) звернувся до суду із позовом, в
якому просив:

- скасувати наказ начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області (далі -
ГУМВС України в Одеській області) від 10
квітня 2013 року №157о/с в частині
звільнення його, як майора міліції з
посади старшого дільничного
інспектора міліції сектора дільничних
інспекторів міліції Хаджибеївського
відділу міліції Суворовського
районного відділу Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області (далі - Суворовський
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській
області) 12 квітня 2013 року згідно п. 64 «є»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України;

- поновити на посаді старшого
дільничного інспектора міліції
сектора дільничних Інспекторів
міліції Хаджибеївського відділу
міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області;

- стягнути з ГУМВС України в Одеській
області середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 12 квітня 2013 року
по день поновлення на роботі;

- стягнути з ГУМВС України в Одеській
області середній заробіток за весь
період затримки розрахунку;

- стягнути з ГУМВС України в Одеській
області грошову компенсацію в рахунок
компенсації невикористаної щорічної
відпустки;

- стягнути з ГУМВС України в Одеській
області витрати на правову допомогу у
розмірі 4384,80 грн.

В обґрунтування позивач зазначив, що
відповідачами не дотримано процедури
звільнення, а оскаржуваний наказ є
протиправним та прийнятим без
встановлення дійсних обставин справи.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з тим, що судом першої
інстанції не досліджено у повному
обсязі докази, які істотно впливають на
розгляд справи та порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляції позивач
зазначив, що суд першої інстанції не
надав належної правової оцінки факту
того, що ГУМВС України в Одеській
області при винесенні спірного наказу
не дотримано вимоги чинного
законодавства та як наслідок незаконно
звільнено.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник апелянта в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представники відповідачів в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
проти апеляційної скарги заперечили та
просили рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді старшого
дільничного інспектора міліції
сектора дільничних інспекторів
міліції Хаджибеївського відділу
міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області.

Висновком службового розслідування
від 08 квітня 2013 року, проведеним на
підставі рапорту начальника сектора
ДІМ Хаджибеївського ВМ Суворовського
РВ майора міліції ОСОБА_5 встановлено,
що у період із 05 квітня 2013 року по 08
квітня 2013 року ОСОБА_4 був відсутній на
службі без поважних причин, оскільки не
надав доказів про свою
непрацездатність у вказаний вище
період.

Так, неодноразове відвідування
посадовими особами відповідача місця
проживання позивача з метою
встановлення причин невиходу на
роботу, результатів не дали, його дома
не було, а його дружина повідомила, що
місцезнаходження чоловіка її невідомо.

Крім того, з поліклініки сектору
медичного забезпечення ГУМВС України в
Одеській області 08 квітня 2013 року
надійшла відповідь за №17/157 на запит
від 05 квітня 2013 року за №31/8, в якій
повідомлялось, що ОСОБА_4 перебував на
лікарняному з 01 квітня 2013 року по 04
квітня 2013 року (а.с.52).

Наказом начальника ГУ МВС України в
Одеській області від 08 квітня 2013 року
№697 та на підставі наказу цієї ж
посадової особи від 10 квітня 2013 року
№157 о/с майора міліції ОСОБА_4 звільнено
з органів внутрішніх справ у запас з 12
квітня 2013 року за п.п. «є» п.64 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни - невихід на службу тривалий
час без поважних причин.

Підставою для видання наказу та
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ стало не забезпечення
останнім, належним чином дорученої
ділянки роботи, низькі показники в
службовій діяльності, не приділенні
належної уваги підвищенню знань та
професійної майстерності, не наданні
на перевірку зошиту зі службової
підготовки, безпідставному невиходу на
службу без поважних причин з 05 квітня
2013 року по 08 квітня 2013 року.

Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області неодноразово
направляв листи на адресу позивача з
вимогою з'явитись до відділу кадрового
забезпечення для отримання витягу з
наказу, припису та трудової книжки, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с.60-64).

Проте, позивачем було проігноровано
вказані листи Суворовського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області і
тільки на підставі адвокатського
запиту 25 лютого 2014 року отримано витяг
із наказу про звільнення № 157 (а.с.14-15).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції посилався
на те, що ОСОБА_4 грубо порушив Закон
України «Про дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України», у
зв'язку з невиходом на службу та
невиконанням своїх функціональних
обов'язків тривалий час, що є підставою
для звільнення.

Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що при
постановленні рішення, судом першої
інстанції було дотримано вимоги ст. 159
КАС України, у зв'язку з наступним.

Спірні правовідносини, як вірно було
встановлено судом першої інстанції,
регулюються Законом України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22 лютого
2006 року №3460-IV, вищезазначеним
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, Етичним
кодексом працівника органів
внутрішніх справ України, (схвалений
колегією МВС України 05 жовтня 2000 року
№7км/8), Кодексом честі працівника
органів внутрішніх справ України,
затвердженого наказом МВС України від
11 січня 1996 року №18, Присягою працівника
органів внутрішніх справ України, яка
затверджена постановою Кабінету
Міністрів України №382 від 28 грудня 1991
року.

Для правильного та об'єктивного
вирішення даного спору необхідно
встановити, що розуміється під
терміном - «прогул».

Із практики застосування термінів,
слів та словосполучень у юриспруденції
під терміном «прогул» мається на увазі
відсутність на роботі без поважних
причин понад три години протягом
робочого дня.

Поняття прогулу також визначено в п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06 листопада 1992
року за №9, відповідно до якого прогул -
відсутність працівника на робочому
місці протягом трьох годин безперервно
або сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

Тобто, відсутність на робочому місці
без поважних причин більше ніж три
години є грубим порушенням трудового
розпорядку, яке відповідно до Кодексу
законів про працю України є підставою
для звільнення працівника.

Беручи до уваги, що позивач відноситься
до осіб начальницького складу органів
внутрішніх справ України, сутність
його службової дисципліни, обов'язків
визначені у Дисциплінарному статуті
органів внутрішніх справ України.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту,
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Стаття 7 Дисциплінарного статуту
встановлює обов'язки осіб рядового і
начальницького складу, зокрема
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників;

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або кримінального
складу начальник призначає службове
розслідування та при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4
тривалий час не виходив на службу,
мотивуючи це тим, що його відсторонили
від посади, повідомивши про це усно.

Але такі мотиви не виходу на
роботу в період з 05 квітня 2013 року до
кінця січня 2014 року не відповідають
вимогам законодавства, так як
відсторонення від посади може
відбуватися лише на підставі
письмового наказу.

Довід апелянта про те, що його
позбавили можливості надати письмові
пояснення в період службового
розслідування, спростовується
доказами, які містяться в матеріалах
справи.

Так, особою, яка проводила службове
розслідування здійснені усі заходи
щодо розшуку позивача для надання
пояснень, але позивач не виходив на
зв'язок та не бажав повідомляти
керівництво про своє місцезнаходження.

Як вбачається з атестаційного листа за
період з листопада 2010 року по квітень
2013 року позивач характеризується
незадовільно, допускає порушення
службової дисципліни, низькі показники
в службовій діяльності, не
забезпечення належним чином дорученої
ділянки роботи.

Також, колегія суддів вважає, що
висновок службового розслідування по
факту не виходу ОСОБА_4 на службу
повністю відповідає Наказу № 230 від 12
березня 2013 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2013 року

за № 541/23073, службове розслідування
проведено в межах діючого
законодавства України, порушень прав
позивача у процесі службового
розслідування не вбачається.

Посилання ОСОБА_4 на те, що на момент
звільнення, тобто на 12 квітня 2013 року
він хворів і це підтверджується
наданою до суду першої інстанції
довідкою від 24 березня 2014 року, не
приймаються колегією суддів, з огляду
на наступне.

Відповідно до зазначеної довідки,
позивач із 03 квітня 2013 року по 15 квітня
2013 року перебував на амбулаторному
лікуванні в Комунальному закладі
Старокозацька районна лікарня,
Білгород-Дністровського району
Одеської області з діагнозом - гострий
бронхіт.

Суд першої інстанції оцінюючи даний
доказ, порівняв медичні дані щодо
хвороби позивача та правильно
зауважив, що 04 квітня 2013 року позивач
одночасно перебував на лікарняному в
поліклініки сектору медичного
забезпечення ГУМВС України в Одеській
області та на амбулаторному лікуванні
в Комунальному закладі Старокозацька
районна лікарня,
Білгород-Дністровського району
Одеської області, при цьому з різними
діагнозами захворювання, якщо в
першому випадку - гострий бронхіт, то в
іншому вже травма голови.

Крім того, колегія суддів ставить під
сумнів достовірність виданої - 24
березня 2014 року довідки позивачу,
оскільки вона була отримана позивачем
від зазначеного медичного закладу
майже через рік після лікування та не
була надана ні в ГУМВС України в
Одеській області, ні в Суворовський РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області на
підтвердження поважності невиходу
позивачем на службу.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
розумінні ст.70 КАС України, довідка від
24 березня 2014 року Комунального закладу
Старокозацька районна лікарня,
Білгород-Дністровського району
Одеської області є неналежним доказом
непрацездатності позивача, у зв'язку з
наступним.

За правилами ч.1, п. 1.1, п. 1.2. Інструкції
про порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян
затвердженої МОЗ України від 13
листопада 2001 року № 455 тимчасова
непрацездатність працівників
засвідчується листком
непрацездатності.

При цьому, матеріали справи не містять
доказів його непрацездатності з 05
квітня 2013 року до моменту звільнення, а
надана до справи довідка не може бути
доказом підтвердження поважності
невиходу на роботу тривалий період
часу.

Поряд з цим, допитаний у судовому
засіданні суду першої інстанції свідок
ОСОБА_5, який був безпосереднім
начальником ОСОБА_4 повідомив, що
останній був відсутній на службі в
період з 05 квітня 2013 року по 08 квітня 2013
року, при цьому не повідомив про
причини своєї відсутності. Крім того,
як пояснив свідок, після видання
спірного наказу про звільнення,
позивач також на службу не виходив.

Отже, суд першої інстанції дійшов
цілком обґрунтованого та законного
висновку, що

позивач не прибувши на службу і не
приступивши до виконання своїх
безпосередніх обов'язків здійснив
прогул, чим поставив під загрозу
основні функції держави, які виражені у
боротьбі зі злочинністю, розкриття
злочинів, прийом звернень від громадян
та їх розгляду.

Колегія суддів вважає вірною правову
позицію суду першої інстанції про те,
що спірний наказ про звільнення
відповідає тяжкості скоєного
дисциплінарного проступку, оскільки
відсутність на робочому місці тривалий
час працівника міліції підриває
авторитет органів внутрішніх справ.

Суд апеляційної інстанції вивчивши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
вони не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Суворовського
районного відділу Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
службі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту судового
рішення.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 06.10.2014
року.