Справа № 810/5043/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року м. Київ
810/5043/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., суддів Спиридонової В.О.,
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2

до голови Державної
виконавчої служби України

Державної виконавчої
служби України

про визнання дій,
бездіяльності протиправними та
скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулись
ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі-позивачі) з
позовом до Голови Державної виконавчої
служби України (далі- відповідач-1), в
якому просили суд:

- визнати дії, бездіяльність голови
Державної виконавчої служби України
Сторожука Д.А. протиправними у зв'язку з
неприйняттям рішення про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 17.07.2014;

- скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 17.07.2014 №
42020424;

- поновити виконавче провадження.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011 у
справі № 2а-9934/10/1070 було зобов'язано
Міністра юстиції України надати
письмову відповідь на інформаційний
запит ОСОБА_1 від 01.02.2010 з урахуванням
вимог чинного законодавства. На
виконання вказаного рішення видано
виконавчий лист. Проте, державним
виконавцем було безпідставно прийнято
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 17.07.2014, оскільки, на
думку позивачів, рішення у
добровільному порядку не виконано, а
надана відповідь від 14.04.2014 № 7419-0-33-14/6.1
не може бути повідомлення про
добровільне виконання постанови суду
від 18.07.2011 у справі № 2а-9934/10/1070.

Крім того, позивачі вважають, що при
розгляді скарги на рішення, дії та
бездіяльність державних виконавців
головою Державної виконавчої служби
України не було прийнято рішення
стосовно скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 17.07.2014, тому такі дії та
бездіяльність є протиправними.

В ході судового розгляду позивачі
підтримали позовні вимоги, уточнили
пункт 4 прохальної частини позовної
заяви та зазначили, що поновити
виконавче провадження має голова
Державної виконавчої служби України та
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Крім того, суд залучив до участі у
справі в якості другого відповідача
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
який у подальшому замінив на Державну
виконавчу службу України (далі -
відповідач-2).

У судове засідання 06.10.2014 з'явились
позивачі і представник Державної
виконавчої служби України.

Представник відповідача - Державної
виконавчої служби України проти позову
заперечував з тих підстав, що
позивачами пропущено десятиденний
строк на звернення до суду щодо
оскарження спірної постанови, оскільки
відповідно до вимог Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон України від
21.04.1999 № 606-XIV) скарга на рішення дії або
бездіяльність державного виконавця
має бути подана не до Голови державної
виконавчої служби України, а до
начальника відділу якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець. Крім того,
представник відповідача зазначив, що
подана позивачами скарга не
відповідала вимогам Закону України
від 21.04.1999 № 606-XIV, а саме, не містила
норму закону, яка порушена.

У свою чергу, позивачі заперечували
щодо пропуску ними строку на звернення
до суду, оскільки спірна постанова була
отримана по пошті 24.07.2014. У подальшому, а
саме, 30.07.2014 на вказану постанову було
подано скаргу до голови Державної
виконавчої служби України. Лист від
13.08.2014 № К-11082/2 про розгляд звернення
(скарги) був отриманий по пошті 18.08.2014, а
позовні заява подана до суду 26.08.2014.
Таким чином, на думку позивачів строки
на звернення до суду не порушені.

Крім того, в обгрунтування позовних
вимог позивачі вказали на ту обставину,
шо спірна постанова від 17.07.2014 була
затверджена в.о. начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_4, отже, дана посадова особа
погодила її прийняття, тому скарга була
подана не до начальника відділу, якому
безпосереднього підпорядкований
державний виконавець, який її прийняв,
а до голови Державної виконавчої
служби України.

Відповідач - голова Державної
виконавчої служби України або його
уповноважені представники у судове
засідання не з'явились.

Відповідач-1 повідомлений судом
належним чином про дату, час і місце
судового засідання, про що свідчать
дані наявної в матеріалах справи
факсограми від 01.10.2014.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховування свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд протокольною ухвалою
від 06.10.2014 вирішив подальший розгляд
справи проводити в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позов не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011 у
справі № 2а-9934/10/1070 частково задоволено
позов ОСОБА_5, ОСОБА_2 до Міністерства
юстиції України. Визнано протиправною
бездіяльність Міністра юстиції
України, що виявилась у не наданні
відповіді на інформаційний запит
ОСОБА_1 від 01.02.2010 і зобов'язано Міністра
юстиції України надати відповідь на
запит ОСОБА_1 від 01.02.2010 з урахуванням
вимог чинного законодавства.

На виконання зазначеної постанови
Київським окружним адміністративним
судом видано виконавчий лист 10.05.2012.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Борейко М.В. від 24.03.2014 прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 42620424.

Листом від 14.04.2014 № 7419-0-33-14/6-1 Першим
заступником Міністра юстиції України
ОСОБА_1 надіслано відповідь на
виконання постанови Київського
окружного адміністративного суду про
зобов'язання Міністра юстиції України
надати письмову відповідь на
інформаційний запит від 01.02.2010 з
урахуванням вимог чинного
законодавства.

У листі зазначено, що відповідно до
інформації наданої Державною
виконавчою службою України, звернення
позивача, які надходили до
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
упродовж 2006-2008 і передавались до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
після їх опрацювання приєднувались до
матеріалів виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа
Печерського районного суду м. Києва від
31.03.2006 № 2-2270.

Надати інформацію щодо результатів
розгляду звернень позивача не можливо,
оскільки матеріали виконавчого
провадження знищено у зв'язку з
закінченням строків зберігання
відповідно до Порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби.

Перевіркою журналу реєстрації
загальної вхідної кореспонденції
відділу за 2010 рік (книга № 1)
встановлено, що до відділу надходили
звернення позивача, які були передані
для подальшого розгляду державному
виконавцю відділу Борейку В.С.

Відібрати пояснення у державного
виконавця, а також начальника відділу,
якому безпосередньо був
підпорядкований державний виконавець
і який здійснював контроль за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень, на даний час не
виявляється можливим, у зв'язку з їх
звільненням із займаних посад.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 17.07.2014 на підставі
пункту 8 частини першої статті 49 Закону
України від 21.04.1999 № 606-XIV закінчено
виконавче провадження. У постанові
зазначено, що рішення суду фактично
виконане, оскільки згідно листа
Міністерства юстиції України від 14.04.2014
№ 7419-0-33-14/61 встановлено, що ОСОБА_1 на
інформаційний запит від 01.02.2010 надана
відповідь з урахуванням вимог чинного
законодавства листом від 14.04.2014 №
7419-0-33-14/6.1.

Вказана постанова була надіслана
ОСОБА_1 супровідним листом від 18.07.2014 №
К-4148/5.-497/17 та отримана ним 24.07.2014.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до
голови Державної виконавчої служби
України зі скаргою на рішення, дії та
бездіяльність державних виконавців, в
якій просив скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 17.07.2014, призначити нового
державного виконавця для примусового
виконання судового рішення на підставі
виконавчого листа № 2а-9934/10/1070 від
10.05.2012, притягнути до відповідальності
старшого державного виконавця Власюка
Д.В. та звільнити з посади ОСОБА_4

Листом від 13.08.2014 № К - 11082/2 голова
Державної виконавчої служби України
Сторожук Д.А. надіслав відповідь ОСОБА_1
на його звернення, в якій зазначив, що
листом Міністерства юстиції України
від 14.04.2014 № 7419-0-33-14/61 було надано
відповідь на інформаційний запит від
01.02.2010. В подальшому державним
виконавцем надіслано до суду заяву про
встановлення способу і порядку
виконання рішення суду. У зв'язку з чим
виконавче провадження було зупинено.
Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014
відмовлено у в задоволенні подання
державного виконавця. Виконавче
провадження було поновлено.

Керуючись пунктом 8 частини першої
статті 49 Закону України від 21.04.1999 №
606-XIV державним виконавцем 17.07.2014
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження. Копію
зазначеної постанови направлено
сторонам виконавчого провадження.

Вважаючи, що головою Державної
виконавчої служби України
Сторожуком Д.А. вчинено дії та допущено
бездіяльність у зв'язку із
неприйняттям рішення про скасування
постанови державного виконавця від
17.07.2014 про закінчення виконавчого
провадження, позивачі, звернулись до
суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, які виникли між
сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 2
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Підстави за наявності яких виконавче
провадження підлягає закінченню,
наведені у статті 49 Закон України від
21.04.1999 № 606-XIV.

Так, відповідно до пункту восьмого
частини першої статті 49 Закону України
від 21.04.1999 № 606-XIV виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 82
Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Як було зазначено судом, не
погоджуючись із прийнятою державним
виконавцем постановою від 17.07.2014 про
закінчення виконавчого провадження
ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до голови
Державної виконавчої служби України.

При цьому, судом не встановлено
порушення строків на оскарження
вказаної постанови до суду, оскільки,
ця постанова була отримана по пошті
24.07.2014, що підтверджується даними
поштового конверту оригінал якого
надано суду для огляду та його копія
приєднана до матеріалів справи. У
подальшому, 30.07.2014 ОСОБА_1 звернувся зі
скаргою до голови Державної виконавчої
служби України, на яку 22.08.2014 отримав
відповідь від 13.08.2014 № К-11082/2 та 26.08.2014
звернувся до суду.

При цьому, суд не приймає до уваги
заперечення представника відповідача-2
відносного того, що строки на звернення
до суду пропущені, бо скарга була
подана не начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, оскільки
оскаржуючи дану постанову до голови
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_1 одночасно заявляв у скарзі
вимоги про звільнення з посади ОСОБА_8 -
в.о. начальника відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України. Адже, як повідомив суду
ОСОБА_1 спірна постанова була
затверджена ОСОБА_8, який на той час був
в.о. начальника відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, тому, оскільки дана
особа погодила постанову від 17.07.2014, він
звернувся до голови Державної
виконавчої служби, тобто до керівника
відповідного органу Державної
виконавчої служби.

За вказаних обставин судом не
встановлено порушення строку на
звернення до суду, щодо оскарження
постанови від 17.07.2014 про закінчення
виконавчого провадження.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до пункту 1 частини третьої
статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
виконання постанови Київського
окружного адміністративного суду від
18.11.2011 у справі №
2а-9934/10/1070 Міністерством юстиції
України було підготовлено та надіслано
відповідь від 14.04.2014 № 7419-0-33-14/6.1, в якій
повідомлено, що надати інформацію щодо
результатів розгляду звернень не
виявляється можливим, оскільки
матеріали виконавчого провадження
знищено, а відібрати пояснення у
державного виконавця, а також у
начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець не виявляється
можливим, у зв'язку з їх звільненням із
займаних посад.

Таким чином, виконавчий лист від 10.05.2012
у справі № 2а-9934/10/1070 є виконаним, а
відповідачем-2 на підставі статті 49
Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV
правомірно прийнято постанову від
17.07.2014 про закінчення виконавчого
провадження.

У зв'язку з цим підстави для скасування
даної постанови та поновлення
виконавчого провадження відсутні.

Щодо позовних вимог в частині визнання
дій, бездіяльності голови Державної
виконавчої служби України Сторожука
Д.А. протиправними у зв'язку з
неприйняттям рішення про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 42020424 від 17.07.2014, суд
зазначає про таке.

Листом від 13.08.2014 № К - 11082/2 головою
Державної виконавчої служби України
Сторожуком Д.А. на скаргу надіслана
відповідь, в якій повідомлено, що
Міністерством юстиції України листом
від 14.04.2014 № 7419-0-33-14/6.1 надано відповідь
на інформаційний запит від 01.02.2010. Таким
чином, керуючись пунктом 8 частини
першої статті 49 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження. При цьому,
викладені у відповіді обставини
відповідають фактичним обставинами
справи.

Отже, судом не встановлено вчинення дій
або бездіяльності головою Державної
виконавчої служби України, які є
протиправними, а також не встановлено
законних підстав за наявності яких
дана посадова особа мала б прийняти
рішення про скасування постанови від
17.07.2014 про закінчення виконавчого
провадження.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачами не доведено суду належними
і допустимими доказами
обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вимоги позивачів є безпідставними і не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідачі не надали суду доказів
понесення ними судових витрат, тому
підстави для присудження на їх користь
судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И
В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий - суддя
Панова Г. В.

Судді
Спиридонова
В.О.

Шевченко А.В.