Справа № 2а/2470/2291/12
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року м.
Чернівці Справа № 2а/2470/2291/12

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Лелюка О.П. - головуючого у
судовому засіданні,

Брезіної Т.М.,

Маренича І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

позивача ОСОБА_4, представника
Чернівецької митниці Міндоходів
Семенюк О.Ю. та представника
Міністерства доходів і зборів України
Швець О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства доходів і
зборів України, Чернівецької митниці
Міндоходів про визнання незаконними і
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Державної митної служби України,
Чернівецької обласної митниці про
визнання незаконними і скасування
наказів, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Позивач просив суд визнати незаконним
і скасувати наказ Державної митної
служби України від 16 серпня 2012 року
№1683-к «Про припинення перебування на
державній службі» в митних органах
ОСОБА_4, старшого інспектора відділу
митного оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці; визнати незаконним і
скасувати пункт наказ Чернівецької
обласної митниці від 17 серпня 2012 року
№750-к про звільнення його із займаної
посади старшого інспектора відділу
митного оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці на підставі наказу Державної
митної служби України від 16 серпня 2012
року №1683-к «Про припинення перебування
на державній службі»; поновити його на
роботі в Чернівецькій обласній митниці
на посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці; стягнути з Чернівецької
обласної митниці на свою користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 3165,00 грн.

В позовній заяві ОСОБА_4 вказує про те,
що вважає оскаржувані накази
протиправними, оскільки такі прийнятті
усупереч Конституції України та
законів України.

Зокрема, посилаючись на положення
статті 62 Конституції України, статті 88
Кримінального кодексу України, статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України від 17 липня 1997 року,
позивач зазначає, що порушення
кримінальної справи відносно нього за
ознаками злочину у сфері службової
діяльності не може бути підставою
доведенням порушення присяги
державного службовця, адже особа є
невинуватою в скоєнні злочину, за
ознаками якого проти неї порушено
кримінальну справу, та у вчиненні дій,
які мають ознаки злочину, і лише
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили, доводиться вина такої
особи.

Також вказує, що аналогічні роз'яснення
наведені в довідках Вищого
адміністративного суду України про
вивчення та узагальнення практики
розгляду адміністративними судами
спорів з проводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби та в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 26
травня 2010 року №753/11/13-10.

Крім цього, в обґрунтування вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу посилається на
положення статті 235 Кодексу законів про
працю України.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідачі у своїх
письмових запереченнях вказували, що
оскаржувані накази є правомірними,
оскільки при звільненні позивача з
публічної служби Державна митна служба
України та Чернівецька обласна митниця
діяли з дотриманням положень Митного
кодексу України, Закону України «Про
державну службу» та Дисциплінарного
статуту митної служби України.

Зазначали, що з констатуючої частини
наказу Державної митної служби України
від 16 серпня 2012 року №1683-к «Про
припинення перебування на державній
службі» вбачається наявність
вчиненого позивачем правопорушення,
суті самого правопорушення на норми
закону (частини 3 статті 368
Кримінального кодексу України, статті
5, 10 Закону України «Про державну
службу»), які ним порушені та про
затримання позивача прокуратурою
Чернівецької області в порядку статті
115 Кримінально-процесуального кодексу
України.

Крім того, вказували, що права ОСОБА_4 як
державного службовця, закріпленні
статтею 11 Закону України «Про державну
службу», не були порушені Державною
митною службою України під час
прийняття рішення про припинення його
перебування на державній службі.

Наголошували, що припинення державної
служби за пунктом 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу» передбачено законом як
окремий захід реагування на
неправомірну поведінку державного
службовця. Застосування такого заходу
реагування не вимагає від працедавця
дотримання будь-яких особливих вимог.
Та обставина, що відносно працівника
митного органу порушено кримінальну
справу та пред'явлено обвинувачення у
вчиненні злочину, передбаченого
частиною 3 статті 368 Кримінального
кодексу України - одержання хабара
поєднане з його вимаганням, безперечно
дискредитує авторитет органів митної
служби.

Просили суд в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

08 жовтня 2012 року позивач подав до суду
заяву про уточнення позовних вимог.
Просив суд визнати незаконним і
скасувати наказ Державної митної
служби України від 16 серпня 2012 року
№1683-к «Про припинення перебування на
державній службі»; визнати незаконним
і скасувати пункт 1 наказу Чернівецької
обласної митниці від 17 серпня 2012 року
№750-к; поновити його на роботі в
Чернівецькій обласній митниці на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці; стягнути з Чернівецької
обласної митниці на свою користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу по день фактичного поновлення
на роботі.

В ході розгляду справи судом допущено
заміну відповідачів їх
правонаступниками, а саме: Державну
митну службу України замінено на
Міністерство доходів і зборів України,
Чернівецьку обласну митницю - на
Чернівецьку митницю Міндоходів.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення, аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві. Враховуючи заміну
відповідачів їх правонаступниками,
позивач уточнив позовні вимоги в
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, а саме: просив суд
поновити його в Чернівецькій митниці
Міндоходів на посаді, з якої його було
звільнено, та стягнути з Чернівецької
митниці Міндоходів середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Відповідачі у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. Просили суд в позові
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули
в судове засідання, дослідивши наявні
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для вирішення спору по суті,
суд дійшов висновку про те, що позов
підлягає задоволенню повністю,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 30 грудня 1992 року
ОСОБА_4 працював в митних органах
України.

07 червня 1995 року позивач прийняв
присягу державного службовця.

04 травня 2012 року ОСОБА_4 був
переведений на посаду старшого
інспектора відділу митного оформлення
№2 митного поста «Вадул-Сірет»
Чернівецької обласної митниці.
Спеціальне звання - інспектор митної
служби 2 рангу позивач має згідно
наказу Державної митної служби України
від 29 червня 2005 року №1093-к.

Наказом Державної митної служби
України від 16 серпня 2012 року №1683-к «Про
припинення перебування на державній
службі» за порушення присяги державних
службовців, відповідно до пункту 6
частини першої статті 30 Закону України
«Про державну службу» припинено з 16
серпня 2012 року перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_4, старшого інспектора
відділу митного оформлення №2 митного
поста «Вадул-Сірет» Чернівецької
обласної митниці.

Підставою для винесення зазначеного
наказу було подання Чернівецької
обласної митниці.

Згідно подання Чернівецької обласної
митниці про припинення перебування на
державній службі в митних органах
старшого інспектора відділу митного
оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці ОСОБА_4 Державній митній службі
України пропонувалось за порушення
присяги державних службовців,
відповідно до пункту 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу» припинити перебування
позивача на державній службі в митних
органах України.

В поданні вказано, що прокуратурою
Чернівецької області 16 серпня 2012 року
порушено кримінальну справу №О-129054 за
частиною 3 статті 368 Кримінального
кодексу України за фактом одержання
ОСОБА_4, старшим інспектором відділу
митного оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці, хабара в розмірі 3000,00 грн. По
вказаній кримінальній справі
прокуратурою Чернівецької області
затриманий ОСОБА_4 Вказане свідчить про
порушення ОСОБА_4 Присяги державних
службовців.

Тобто, підставою для направлення
подання з пропозицією припинити
перебування позивача на державній
службі в митних органах у зв'язку з
порушенням Присяги державних
службовців стало порушення органом
прокуратури кримінальної справи
відносно позивача за ознаками злочину
у сфері службової діяльності та
професійної діяльності, пов'язаної з
наданням публічних послуг.

Згідно пункту 1 наказу Чернівецької
обласної митниці від 17 серпня 2012 року
№750-к «Про проведення розрахунку з
ОСОБА_4» днем фактичного звільнення із
займаної посади ОСОБА_4, старшого
інспектора відділу митного оформлення
№2 митного поста «Вадул-Сірет»
Чернівецької обласної митниці,
визначено 17 серпня 2012 року.

Підставою для прийняття вказаного
рішення був наказ Державної митної
служби України від 16 серпня 2012 року
№1683-к «Про припинення перебування на
державній службі».

Не погоджуючись із наведеними наказами
митних органів та вважаючи звільнення
з публічної служби незаконним, ОСОБА_4
звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 568 Митного кодексу України від
13 березня 2012 року №4495-VI (дата набрання
чинності 01 червня 2012 року, далі - МКУ
№4495-VI в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що служба в митних органах
України є державною службою, яка
полягає у професійній діяльності
придатних до неї за станом здоров'я,
освітнім рівнем та віком громадян
України, пов'язаній із створенням
сприятливих умов для розвитку законної
зовнішньоекономічної діяльності,
забезпеченням безпеки суспільства та
захистом митних інтересів України.

Відповідно до частини першої та другої
статті 569 МКУ №4495-VI посадовими особами
митної служби України є працівники
митних органів України, на яких
покладено виконання завдань,
зазначених у статті 544 цього Кодексу,
здійснення організаційного,
юридичного, кадрового, фінансового,
матеріально-технічного забезпечення
діяльності митної служби України і
яким присвоєно спеціальні звання
митної служби. Посадові особи митної
служби України є державними
службовцями. Правове становище
посадових осіб митної служби України
визначається цим Кодексом, а в частині,
не врегульованій ним, - законодавством
про державну службу та іншими актами
законодавства України.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, загальні засади діяльності, а
також статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті регулює і визначає Закон
України «Про державну службу» від 16
грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон
№3723-XII в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 5 Закону №3723-XII державний
службовець повинен: сумлінно
виконувати свої службові обов'язки;
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Статтею 10 Закону №3723-XII визначено
основні обов'язки державних
службовців.

Згідно вказаної статті такими є:
додержання Конституції України та
інших актів законодавства України;
забезпечення ефективної роботи та
виконання завдань державних органів
відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.

Відповідно до частини першої статті 17
Закону №3723-XII громадяни України, які
вперше зараховуються на державну
службу, приймають Присягу такого
змісту: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону №3723-XII передбачено, що державна
служба припиняється у разі відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої
статтею 17 цього Закону.

Аналізуючи текст Присяги державного
службовця, суд приходить до висновку,
що в основу поведінки державного
службовця закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги. Складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Як вбачається з обставин справи,
порушення позивачем Присяги державних
службовців, на думку відповідачів,
полягало в порушенні органом
прокуратури кримінальної справи
відносно позивача за ознаками злочину,
передбаченого частиною 3 статті 368
Кримінального кодексу України
(одержання хабара, поєднане з його
вимаганням).

Між тим, на переконання суду, лише факт
порушення проти особи кримінальної
справи не дає підстав вважати її такою,
що порушила Присягу державного
службовця, так само як і наявність в
провадженні суду кримінальної справи
не характеризує особу як винну у
скоєнні злочину.

Відповідно до частини другої статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04 листопада
1950 року № ETS N 005, ратифікованої Законом
України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР,
кожен, кого обвинувачено у вчиненні
кримінального правопорушення,
вважається невинуватим доти, доки його
вину не буде доведено в законному
порядку.

Як закріплено у частині першій статті 62
Конституції України та передбачено
частиною другою статті 2 Кримінального
кодексу України - особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

До того ж, статтею 24 Дисциплінарного
статуту митної служби України,
затвердженого Законом України від 06
вересня 2005 року № 2805-IV, який діяв до 11
серпня 2013 року (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
передбачено, що за вчинення злочину
посадова особа митної служби
притягається до кримінальної
відповідальності в установленому
законом порядку.

Відповідно до пункту 2 статті 28
Статуту звільнення посадової особи
митної служби може мати місце в разі
набрання законної сили обвинувальним
вироком суду щодо цієї особи.

Судом встановлено, що на час звільнення
позивача зі служби в митних органах за
порушення Присяги відповідно до пункту
6 частини першої статті 30 Закону №3723-XII
вирок суду, що набрав законної сили, про
визнання позивача винним у вчиненні
злочину не існував.

Як вбачається з наданої в ході розгляду
даної адміністративної справи ухвали
апеляційного суду Чернівецької
області від 03 червня 2014 року, вирок
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 03 березня 2014 року щодо
ОСОБА_4, засудженого за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 190
КК України, скасовано, а кримінальну
справу щодо нього направлено прокурору
Чернівецької області для організації
проведення додаткового розслідування.

Тобто, як на момент звільнення позивача
із займаної посади, так і на час
розгляду цієї справи, обвинувального
вироку суду, який набрав законної сили,
відносно ОСОБА_4 не було.

В контексті вказаного суд зазначає, що
порушення проти позивача кримінальної
справи не є доведеним фактом вчинення
ним злочину, а відтак і обставини, у
зв'язку з якими порушено таку
кримінальну справу, є недоведеними й
беззаперечно не свідчать про вчинення
державним службовцем дій, які б можна
було безсумнівно кваліфікувати як
порушення Присяги.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачами передчасно зроблено
висновок про порушення позивачем
Присяги державного службовця та, як
наслідок, неправомірно прийнято накази
щодо припинення перебування позивача
на державній службі на підставі пункту
6 частини першої статті 30 Закону
України «Про державну службу».

Крім цього, вирішуючи даний спір, суд
також виходить з того, що припинення
державної служби за порушення Присяги,
що фактично є звільненням державного
службовця з роботи, - найсуворіша
санкція відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення.

Розділом 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) визначено види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, чітко врегульована
процедура їх застосування, завдяки
чому забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Зокрема, згідно статті 31
Дисциплінарного статуту митної служби
України з метою з'ясування всіх
обставин вчинення посадовою особою
митної служби дисциплінарного
правопорушення керівник митного
органу має право призначити службове
розслідування. Порядок проведення
службового розслідування визначається
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи. Застосуванню
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення передує обов'язкове
службове розслідування.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, усупереч наведеній нормі
рішення про проведення службового
розслідування щодо дій позивача перед
винесенням наказів про його
звільнення не приймалось, службове
розслідування не проводилось.

Водночас проведення службового
розслідування повинно передувати
виданню наказу про звільнення.

Наведені вище висновки суду
узгоджуються з правовими позиціями
Верховного Суду України (ухвала від 22
жовтня 2013 року у справі №21-274а13) та
Вищого адміністративного суду України
(ухвали від 25 березня 2014 року К/800/20648/13
та від 26 листопада 2013 року К/9991/54813/12) у
даній категорії справ.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про те, що приймаючи рішення
про припинення перебування на
державної служби позивача відповідачі
діяли не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України;
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; з порушенням
встановленого Конституцією України
права позивача на працю.

Частиною першою та другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідачі -
суб'єкти владних повноважень не довели
правомірність оскаржуваних рішень.

За таких обставин, звільнення позивача
із займаної посади є незаконним, а тому
позовні вимоги в частині визнання
незаконним і скасування наказу
Державної митної служби України від 16
серпня 2012 року №1683-к «Про припинення
перебування на державній службі»,
пункту 1 наказу Чернівецької обласної
митниці від 17 серпня 2012 року №750-к -
обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Зважаючи на роз'яснення, що містяться в
пункті 10.2 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року №7,
відповідно до яких задовольняючи
позовні вимоги про поновлення на
публічній службі, суд повинен визнати
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень повністю або частково та
скасувати акт індивідуальної дії
повністю або ту його частину, яка
стосується позивача, з моменту
прийняття акта, суд вважає за необхідне
визнати протиправним та скасувати
оскаржувані ОСОБА_4 наказ Державної
митної служби України від 16 серпня 2012
року №1683-к «Про припинення перебування
на державній службі» та пункт 1 наказу
Чернівецької обласної митниці від 17
серпня 2012 року №750-к «Про проведення
розрахунку з ОСОБА_4».

Позовні вимоги про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
також підлягають задоволенню, при
цьому слід зазначати наступне.

Частиною першою статті 235 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що
позивача було звільнено з посади
старшого інспектора відділу митного
оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької обласної
митниці.

У зв'язку з реорганізацією органів
державної податкової служби ухвалою
суду від 12 вересня 2014 року задоволено
клопотання відповідачів про заміну
сторони правонаступником та допущено
заміну відповідачів у даній справі:
Державну митну службу України замінено
на Міністерство доходів і зборів
України, а Чернівецьку обласну митницю
- на Чернівецьку митницю Міндоходів.

Вирішуючи питання про поновлення
позивача на роботі, суд враховує
роз'яснення, наведені у пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06 листопада 1992
року №9, згідно яких працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Відповідно до довідки Чернівецької
митниці Міндоходів від 24 вересня 2014
року №24-70-04-23/01/7544, штатного розпису
Чернівецької митниці Міндоходів на 2014
рік та пояснень представників
відповідачів, наразі у штатному
розписі Чернівецької митниці
Міндоходів відсутня посада старшого
інспектора відділу митного оформлення
№2 митного поста «Вадул-Сірет»
Чернівецької обласної митниці.
Натомість існує посада старшого
державного інспектора відділу митного
оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької митниці
Міндоходів, яка, що також слідує із
посадової інструкції, є фактично
рівнозначною тій посаді, які займав
позивач до незаконного звільнення.

Для повного захисту трудових прав
незаконно звільненого з публічної
служби ОСОБА_4 суд вважає прийняти
рішення, яким поновити останнього на
роботі в тому підприємстві, де
збереглося його попереднє місце
роботи, на рівнозначній посаді, яку він
займав на момент звільнення, оскільки
саме такий спосіб захисту порушених
прав позивача відповідає об'єкту
порушеного права й у спірних
правовідносинах є достатнім та
необхідним.

Таким чином, позивач підлягає
поновленню на роботі в Чернівецькій
митниці Міндоходів на посаді старшого
державного інспектора відділу митного
оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет».

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №110,
днем звільнення вважається останній
день роботи.

З трудової книжки позивача вбачається,
що запис про припинення перебування
його на державній службі в митних
органах України від 17 серпня 2012 року.

В пункті 1 наказу Чернівецької обласної
митниці від 17 серпня 2012 року №750-к «Про
проведення розрахунку з ОСОБА_4»
вказано, що днем фактичного звільнення
із займаної посади ОСОБА_4 визначено 17
серпня 2012 року.

Відтак, позивач підлягає поновленню на
роботі з 18 серпня 2012 року.

Частиною другою статті 235 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

В даному випадку заява про поновлення
на роботі розглядається більше одного
року не з вини працівника, а тому
виплата середнього заробітку підлягає
за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок),
цей Порядок застосовується при
обчисленні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Згідно абз. 3 пункту 2 Порядку у всіх
інших випадках збереження середньої
заробітної плати середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно довідок Чернівецької митниці
Міндоходів від 25 вересня 2014 року
№24-70-05-16/01/7547 та № 24-70-05-16/01/7578
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_4 у Чернівецькій обласній митниці
становила 3755 грн 60 грн, а середньоденна
- 183 грн 76 коп.

Кількість робочих днів в період
вимушеного прогулу позивача, який
становить з 18 серпня 2012 року по 03 жовтня
2014 року, складає 534 дні.

Отже, середній заробіток за час
вимушеного прогулу, що підлягає
стягненню на користь позивача,
становить 98127 грн 84 коп. (183 грн 76 коп. х 534
роб.дні).

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини
першої статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
негайно виконуються постанови суду
про присудження виплати заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць та про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Таким чином, постанова в частині
поновлення позивача на посаді та в
частині стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у межах суми стягнення за один
місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
від 16 серпня 2012 року №1683-к «Про
припинення перебування на державній
службі».

Визнати протиправним та скасувати
пункт 1 наказу Чернівецької обласної
митниці від 17 серпня 2012 року №750-к «Про
проведення розрахунку з ОСОБА_4».

Поновити ОСОБА_4 на рівнозначній
посаді, а саме: на посаді старшого
державного інспектора відділу митного
оформлення №2 митного поста
«Вадул-Сірет» Чернівецької митниці
Міндоходів з 18 серпня 2012 року.

Стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 98127 (дев'яносто вісім тисяч сто
двадцять сім) грн 84 коп.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_4
на посаді старшого державного
інспектора відділу митного оформлення
№2 митного поста «Вадул-Сірет»
Чернівецької митниці Міндоходів з 18
серпня 2012 року та в частині стягнення з
Чернівецької митниці Міндоходів на
користь ОСОБА_4 середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць, що складає 3755
(три тисячі сімсот п'ятдесят п'ять) грн 60
коп., допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Судді
О.П. Лелюк

Т.М. Брезіна

І.В. Маренич

Постанова у повному обсязі складена 07
жовтня 2014 року.