Справа № 2а/2570/4255/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/28182/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівІваненко Я.Л.,
Ліпського Д.В.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Чернігівської митниці

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Чернігівської митниці про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виконання судового
рішення. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що згідно з рішенням суду, з 30
серпня 2010 року його поновлено на
роботі, проте наказ про поновлення
позивача на посаді Чернігівська
митниця видала лише 22 червня 2011 року.
Вважаючи дії відповідача
неправомірними, просив суд стягнути
середній заробіток з 27 жовтня 2010 року
по 22 червня 2011 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року, позов задоволено. Стягнуто з
Чернігівської митниці на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 27 жовтня
2010 року по 22 червня 2011 року в розмірі
27308,13 грн. Допущено до негайного
виконання постанову в частині
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за один місяць
вимушеного прогулу в сумі 3666,08 грн.

У касаційній скарзі Чернігівська
митниця порушує питання про скасування
судових рішень та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального права. Вказує, що
відповідно до пункту 1 наказу Державної
митної служби України від 23 січня 2008
року № 35 «Про призначення на посади
та звільнення з посад» прийняття, у
тому числі повторне, осіб на державну
службу в митниці, регіональні митниці,
спеціалізовані митні установи та
організації здійснюється наказами
Державної митної служби України (далі -
Держмитслужба України). А тому, лише
після надходження наказу
Держмитслужби України про поновлення
позивача на посаді, відповідач видав
відповідний наказ № 397-к від 22 червня
2011 року. Зазначає, що суд стягнув
середній заробіток без утримання
прибуткового податку з громадян та
інших обов'язкових платежів.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з
постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2010
року у справі № 2а-5038/10/2570, з 30 серпня 2010
року ОСОБА_4 поновлено на посаді
старшого інспектора сектора митного
оформлення № 1 митного поста
« Сеньківка » Чернігівської
митниці та зобов'язано Чернігівську
митницю нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 30 серпня по 26
жовтня 2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

На виконання зазначених судових
рішень, Чернігівською митницею 22
червня 2011 року видано наказ № 397-к та 30
серпня 2010 року внесено запис № 23 до
трудової книжки ОСОБА_4 про
поновлення його на посаді, що
підтверджується матеріалами справи і
не заперечується сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що Чернігівською митницею
своєчасно не виконано рішення суду, а
тому, в силу положень статті 236 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України) відповідач зобов'язаний
виплатити позивачу середній заробіток
за час затримки виконання рішення.

Проте з такими висновками погодитись
неможливо.

Відповідно до частини 1 статті 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Статтею 267 КАС України до повноважень
адміністративного суду віднесено
можливість здійснення контролю за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах з метою
забезпечення їх повного, правильного і
своєчасного виконання.

Так, відповідно до частини 9 цієї норми,
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

За відсутності обставин
протиправності відповідних рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - відповідача та порушення
ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача, а так само якщо заяву
подано із порушенням правил, що
передбачені частинами першою і другою
цієї статті, суд залишає заяву без
задоволення. У разі наявності підстав
для задоволення заяви суд ухвалює одну
із постанов, що передбачені частиною
другою статті 162 цього Кодексу (частина
10 статті 267 КАС України).

Отже, за умовами наведеної норми
закону, заява щодо бездіяльності
суб'єкта владних повноважень, який не
виконує судове рішення в
адміністративній справі, та питання
відповідальності такого суб'єкта,
розглядається у справі, за якою
приймалось рішення про поновлення прав
особи.

Проте, суди не звернули уваги на вимоги
процесуального закону та розглянули
самостійний адміністративний позов
ОСОБА_4 до Чернігівськгої митниці про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виконання судового
рішення.

Судовий контроль за невиконання
судового рішення про поновлення на
роботі передбачений і ст. 236 КЗпП
України, яка передбачає у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, стягнення середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Отже, затримка виконання судового
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або незаконно
переведеного працівника тягне
обов'язок власника (мається на увазі
підприємство, роботодавець) виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки.

При цьому, такий обов'язок настає
тільки тоді, коли така затримка була
допущена з вини суб'єкта владних
повноважень.

Із змісту судових рішень, ухвалених у
справі № 2а-5038/10/2570 видно, що позивач
заявив вимоги до двох відповідачів:
Державної митної служби України та
Чернігівської митниці. В резолютивній
частині постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2010 року не зазначено, на який з
цих двох суб'єктів владних повноважень,
що наділені певними повноваженнями у
питанні прийняття та звільнення зі
служби, покладено обов'язок щодо
поновлення ОСОБА_4 на посаді.

Разом з тим, із змісту наказу
Чернігівської митниці від 22 червня 2011
року № 397-к видно, що його видано на
підставі наказу Держмитслужби України
від 17 червня 2011 року № 1223-к про
виконання постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2010 року.

Відповідно до підпункту 18 пункту 10
Положення про Державну митну службу
України, затвердженого Указом
Президента України «Про Положення про
Державну митну службу України» від 12
травня 2011 року №582/2011, чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
Голова Держмитслужби призначає на
посади та звільняє з посад за
погодженням із Міністром керівників і
заступників керівників структурних
підрозділів апарату Держмитслужби
України, призначає на посади та
звільняє з посад інших державних
службовців і працівників апарату
Держмитслужби України.

Згідно із Положенням про Чернігівську
митницю, вона підпорядковується
Державній митній службі України і
видає накази в межах своєї компетенції.
Начальник митниці веде роботу з добору
й розстановки кадрів, вносить подання
та порушує клопотання щодо призначення
на посаді працівників, посади яких
віднесено до номенклатури посад
Державної митної служби України.

Враховуючи те, що у справі № 2а-5038/10/2570
брало участь два відповідача,
наділених згідно законодавства
певними повноваженнями, Чернігівська
митниця не могла самостійно вирішити
питання про поновлення ОСОБА_4 на
вказаній посаді. А наказ № 1223-к видано
Державною митною службою України лише
17 червня 2011 року.

Згідно із частиною 1 статті 170 КАС
України якщо судове рішення є
незрозумілим, суд, який його ухвалив за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
або державного виконавця ухвалюю
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Разом з тим, із заявою про роз'яснення
постанови Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2010
року ОСОБА_4 до суду не звертався та не
подавав заяви в порядку статті 267 КАС
України.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суди першої та апеляційної інстанцій
не звернули уваги на зазначені вимоги
процесуального закону, не перевірили
чи наділена Чернігівська митниця
повноваженнями щодо поновлення на
посаді працівників митної служби без
відповідного наказу Державної митної
служби України. Зазначені обставини
мають суттєве значення для правильного
вирішення питання про стягнення
заробітної плати за період затримки
виконання судового рішення про
поновлення на роботі.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи
(частина 2 статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чернігівської
митниці задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2012 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Я.Л.
Іваненко Д.В. Ліпський