Справа № 2а-8797/08/1570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/8471/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Біляївському
районі Одеської області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.05.2009

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011

у справі № 2а-8797/08/1570

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Медфарком-Південь»

до Державної податкової
інспекції у Біляївському районі
Одеської області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
«Медфарком-Південь» (далі по тексту -
позивач, ЗАТ «Медфарком-Південь»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Одеської області
(далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Біляївському районі Одеської області)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.02.2008 №/0,
від 06.05.2008 №/2 та від 14.07.2008
№/3.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.05.2009, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26.01.2011, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено планову виїзну
документальну перевірку ЗАТ
«Медфарком-Південь» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 21.01.2008 по 13.02.2008, за
результатами якої складено акт від
20.02.2008 №144/23/33179798.

На підставі висновків акта перевірки,
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 28.02.2008
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 251403,47 грн. (за
основним платежем - 192277,14 грн. та за
штрафними санкціями - 59126,33 грн.).

За результатами оскарження
податкового повідомлення-рішення від
28.02.2008 №/0 в адміністративному
порядку скаргу позивача залишено без
задоволення та відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
06.05.2008 №/2 та від 14.07.2008 №/3,
якими визначені аналогічні суми
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та доведені нові строки їх
сплати.

Підставою для визнання податкового
зобов'язання з податку на прибуток
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від
28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі по тексту -
Закон №334/94-ВР), в результаті чого
позивачем за період з січня 2007 року по
вересень 2007 року занижено податок на
прибуток в розмірі 192277,14 грн. При цьому
податковий орган виходив з того, що
безпідставно віднесено до складу
валових витрат витрати на оплату
послуг, пов'язаних з веденням
бухгалтерського обліку за договорами з
ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та на
оплату маркетингових послуг з ДП
«Новосервіс», оскільки на підприємстві
створена бухгалтерська служба і
витрати на додаткові бухгалтерські
послуги не можуть бути віднесені до
господарської діяльності, а по
витратам на проведення маркетингових
послуг неможливо достовірно визначити
як витрати пов'язані з придбанням
товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у
господарської діяльності. Крім цього,
розмір цих витрат не підтверджується
оформленими належним чином первинними
документами.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 Закону
№334/94-ВР валовими витратами
виробництва та обігу визнано суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94-ВР передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Таким чином, правильність формування
платником податків валових витрат
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання послуг
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних послуг.
У протилежному випадку відсутні
підстави для зменшення бази
оподаткування податком на прибуток за
рахунок валових витрат.

При чому, до таких обмежень, згідно пп.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 вищевказаного Закону,
віднесено включення до валових витрат
на потреби, не пов'язані з веденням
господарської діяльності та згідно пп.
5.3.9 - витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону №334/94-ВР
заборонено установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Згідно ст. ст. 1, 9 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій;
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
№334/94-ВР визначено, що датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

З матеріалів справи вбачається, що у 2007
році між позивачем та ФОП ОСОБА_2, ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 було укладено
договори про надання послуг з ведення
бухгалтерського обліку.

На виконання укладених договорів
протягом січня - вересня 2007 року
зазначені особи надавали позивачу
послуги з ведення бухгалтерського
обліку, що підтверджується актами
виконаних робіт, які були надані
позивачу при здійснені ним перевірки,
письмовими поясненнями відповідача та
не спростовуються відповідачем.

Факт виникнення договорів надання
послуг з ведення бухгалтерського
обліку та розрахунки підтверджені
належним чином первинними документами,
у зв'язку з цим, вищевказані витрати
позивачем віднесено до складу валових
витрат.

Таким чином, зазначені договори, які
виконано в повному обсязі, є первинними
документами, на підставі яких
відбулись господарські операції з
надання послуг, пов'язаних з веденням
бухгалтерського обліку, оскільки, як
вбачається із матеріалів справи
зазначені витрати по оплаті вказаних
послуг вчинені позивачем у зв'язку з
організацією, веденням виробництва та
продажем продукції, та свідчить про те,
що вони пов'язані із господарською
діяльністю позивача.

Крім того, судами попередніх інстанцій
вірно зазначено, що суб'єкт
господарювання має право обирати певні
форми ведення бухгалтерського обліку і
діючим законодавством не передбачено
обмеження щодо обрання та використання
одночасно декількох цих форм.

З матеріалів справи вбачається, що ДП
«Новосервіс» надавались маркетингові
послуги відповідно до договору №1 від
01.01.2007 для їх використання в
господарській діяльності позивача.

Доводи відповідача стосовно того, що
позивач не має мережі аптек для
реалізації медичних препаратів і тому
маркетингові дослідження у вигляді
опитування фізичних осіб не можуть
бути використані у господарській
діяльності є безпідставними, оскільки
судами встановлено, що основним видом
діяльності ЗАТ «Медфарком Південь» є
оптова торгівля медичними препаратами.

Проаналізувавши предмет вказаного
договору та специфіку діяльності
позивача, колегія суддів погоджується
з висновком суду, що витрати у грошовій
формі є компенсацією за послуги, які
були отримані (придбані) позивачем у
зв'язку та з метою їх використання у
власній господарській діяльності, а
тому правомірно включені ЗАТ
«Медфарком- Південь» до валових витрат
у спірний період.

Факт виконання маркетингових
досліджень і отримання позивачем цих
послуг підтверджується актами
виконаних робіт та податковими
накладними, що не спростовується
матеріалами справи, а вимагання
відповідачем додаткових документів на
підтвердження фактичних витрат ДП
«Новосервіс» на проведення
маркетингових досліджень, а саме
витрат на телефонний зв'язок,
заробітної плати працівників які
здійснили опитування хворих, витрат на
рекламу та інше, як на підставу
виникнення у позивача права на
відведення витрат на оплату зазначених
послуг є необґрунтованими.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що
позивачем не було порушено діючого
законодавства при віднесенні ним
витрат з надання маркетингових послуг
до складу валових витрат

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Біляївському районі
Одеської області відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.05.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров