Справа № 754/10176/14-а
Суддя: Сенюта В. О.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/754/486/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014 року Деснянський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Сенюти
В.О.,

при секретарі -
Слободянюк О.А.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Сич
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до
Деснянського районного суду м. Києва із
позовом до відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання вчинити дії. Позовні
вимоги мотивує тим, що з січня 2014 року
відповідач протиправно припинив
виплату пенсії, з підстав досягнення
позивачкою повноліття. Позивачка
посилається на те, що є круглою сиротою,
після закінчення гімназії поступила до
Національного авіаційного
університету та має право на пенсію у
зв'язку із втратою годувальника до 23
років. Відповідач всупереч положенню
Закону України № 1788-ХІІ просить
позивачку надати трудову книжку
годувальника, підтвердження трудового
стажу годувальника. Позивачка вважає
вказані вимоги відповідача
незаконними та безпідставними. Крім
того, відповідач намагається перевести
її на пенсію, яка регулюється Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне старування».

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва від 08.07.2014 року відкрито
скорочене провадження.

28.07.2014 року ухвалою Деснянського
районного суду м. Києва справу
призначено до розгляду в судовому
засіданні.

В судовому засіданні представник
позивачки позові вимоги підтримав,
просив позов задовольнити з викладених
підстав.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
просила у його задоволенні відмовити.
Пояснила, що Управлінням пенсійного
фонду України в м. Ірпінь у 2003 році на
підставі заяви опікуна позивачки було
призначено соціальну допомогу по
втраті годувальника. Опікун позивачки
у разі не погодження із призначенням
соціальної допомоги не оскаржувала дії
Управління пенсійного фонду України у
м. Ірпінь. Після досягнення позивачкою
повноліття, виплата вказаної
соціальної допомоги було припинено. У
зв'язку із тим, що позивачка бажає
отримувати пенсію по втраті
годувальника їй необхідно надати
документи зокрема трудову книжку та
підтвердження стажу годувальника.
Позивачка не є круглою сиротою,
оскільки батько помер, а мати
позбавлена батьківських прав. Крім
того, позивачкою не було надано трудову
книжку, а з наданих довідок, у померлого
батька недостатньо страхового стажу,
доказів про те, що він був науковим
робітником надано не було. У зв'язку із
чим підстав для призначення позивачці
пенсії по втраті годувальника
відсутні.

Вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, вивчивши письмові
матеріали справи суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року про що
свідчить копія паспорту позивачки
(а.с.37) та є студенткою 1 курсу денної
форми навчання Національного
авіаційного університету (а.с.44).

03.01.2009 року рішенням Радянського
районного суду м. Нижнього Новгороду,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено
батьківських прав відносно
неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с.38-40).

З копії свідоцтва про смерть
вбачається, що ОСОБА_7 - батько
позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року
(а.с.42).

Доводи представника позивача про
те, що ОСОБА_3 є круглою сиротою суд до
уваги не приймає, оскільки відповідно
до витягу з обліково-статистичної
картки дитини - сироти та дитини
позбавленої батьківського піклування,
позивачка має статус дитини
позбавленої батьківського піклування
(а.с.41), що також кореспондується із
положенням Закону України «Про охорону
дитинства» дитина-сирота - дитина, в
якої померли чи загинули батьки.

Відповідно до положення ст. 93
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» соціальні пенсії
призначаються і виплачуються
непрацюючим громадянам, крім інвалідів
з дитинства, при відсутності права на
трудову пенсію, зокрема дітям - в разі
втрати годувальника.

З письмових матеріалів справи
вбачається та не заперечується
представником позивача в судовому
засіданні, з 25.06.2003 року ОСОБА_8 (опікун
ОСОБА_3) звернулася до Управління
пенсійного фонду України в м. Ірпінь із
заявою (до якої не було долучено
документи про стаж роботи померлого
годувальника ОСОБА_7) у зв'язку із чим
позивачці було призначено соціальну
допомогу, яка припинена по досягненню
позивачкою повноліття.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що опікуном позивачки - ОСОБА_8, не
оскаржувались дії УПФУ в м. Ірпінь щодо
призначення саме соціальної допомоги,
а не пенсії по втраті годувальника.

Закон України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ,
на якій представник позивача
посилається та вважає пріоритетним, це
Закон України «Про пенсійне
забезпечення», який ухвалений раніше,
ніж Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З 01.01.2004 року набув чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у якому
в п. 16 Прикінцевих положень зазначено,
що до приведення законодавства України
у відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності.

Згідно положення ст. 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Враховуючи положення ст. 32 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» однією
з передумов призначення відповідної
пенсії, у разі якщо у годувальника на
день смерті був необхідний мінімум
страхового стажу. Оскільки батько
позивачки помер у віці 41 року, на момент
його смерті страховий стаж повинен був
складати не менше 9 років.

Посилання представника
відповідача у письмових запереченнях
на п. 8 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України та Пенсійного фонду
від 30.04.2002 року № 224/30, суд до уваги не
приймає, оскільки останній втратив
чинність на підставі наказу
Міністерства праці та соціальної
політики № 368/196 від 02.12.2005 року.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12.08.1993 року № 637 «Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній» передбачено, які
документи приймаються для
підтвердження трудового стажу.

З письмових матеріалів справи
вбачається, що позивачка не надала
відповідачу докази, які б
підтверджували необхідний стаж,
передбачений Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Крім того, відповідач
здійснював допомогу у витребуванні
документів про стаж роботи ОСОБА_7, про
що свідчать відповіді, які надійшли на
адресу відповідача (а.с.45-47).

Доводи представник позивача про
те, що відповідач не врахував стаж
ОСОБА_7 як наукового робітника, суд
приймає критично, оскільки докази
вказаному а ні представником
позивачки, а ні безпосередньо
позивачкою надано не було.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що оригінал трудової книжки надано
також не було, представник позивачки в
судовому засіданні вказав, що йому
невідомо місце її знаходження.

Як вбачається з письмових
матеріалів справи, стаж ОСОБА_7 на
момент його смерті складав 6 років 11
місяців, що значно менше ніж необхідно
відповідно до положення чинного
законодавства.

Аналізуючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
безпідставними та необґрунтованими, а
тому такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст. 9 - 11, 159, 161 -163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Законом України «Про пенсійне
забезпечення», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва про зобов'язання вчинити дії -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги.

Головуючий: