Справа № 2а-5072/11/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Справа
№ 151308/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2011 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова про
скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області, в
якому просить визнати недійсним акт
перевірки відповідача №31 від 21.04.2011
року в частині донарахувань, штрафних
санкцій та пені; скасувати вимогу
відповідача про сплату боргу № Ф-0690 від
21.04.2011 року.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року закрито провадження у справі в
частині позовних вимог щодо визнання
недійсним акту перевірки відповідача
№31 від 21.04.2011 року в частині
донарахувань, штрафних санкцій та пені.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції,
мотивована тим, що страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть
встановлюватись пільги із нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати, а обов'язок
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкова державне пенсійне
страхування не зумовлюється статусом
платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Крім того, суд першої інстанції
зазначає, що стаття 6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
встановлює пільги, зокрема, звільнення
від сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування суб'єкта
малого підприємництва тільки в сфері
його підприємницької діяльності.

Отже, суд прийшов до висновку, що
вказаний спір по даній справі не
підпадає під правовідносини, що
регулюються Указом Президента України
№727 від 03.07.1998 року «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а є об'єктом
регулювання Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування». Вказаний Закон не
встановлює такої пільги, як звільнення
від сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування для
суб'єктів підприємницької діяльності,
що перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 оскаржила її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2011 року та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що під час
розгляду справи судом першої інстанції
не були повністю і всебічно досліджені
надані документи і докази. В тому числі
не було проведено аналіз нарахувань, їх
правомірність, спосіб та підстави для
проведення розрахунку. Залишилось не
з'ясованим яким чином і виходячи з яких
показників та даних були отримані суми,
заявлені відповідачем до виплати у
вигляді штрафних санкцій, згідно
вимоги № Ф-0690 від 21.04.2011 р. на суму 12 150,46
грн. Вказані суми, незважаючи на велику
кількість арифметичних помилок, які
взагалі міняють суть цих нарахувань і
їх розмір судом не аналізувались.

Апелянт вказує на те, судом першої
інстанції не були прийняті до уваги
заяви позивача про відсутність в
справі відомостей про надходження
оплат страхових внесків з оплати праці
найманих працівників до Пенсійного
фонду у Галицькому районі м. Львова у
вигляді частини єдиного податку, які
проводились шляхом відщеплення від
суми єдиного податку. Вказане
підтверджується довідками державної
Податкової інспекції про відсутність
заборгованостей по сплаті єдиного
податку, та листа про надання
інформації Головного Управління
Державного казначейства України у
Львівський області про фактичне
здійснення зарахувань сплачених нею
коштів в складі єдиного податку на
рахунки Пенсійного Фонду.

Стверджує, що судом першої інстанції не
було звернено увагу на застосування
управлінням Пенсійного фонду України у
Галицькому районі м. Львова норм
законів України, що були скасовані на
час проведення перевірки.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 20.04.2000
року зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Львівської міської ради.
Разом з тим, позивач обрав особливий
спосіб оподаткування - це єдиний
податок. Відповідно до свідоцтва про
сплату єдиного податку серії НОМЕР_1
від 27.12.2007 року видом діяльності
позивача є роздрібна торгівля м'якими
меблями, матрацами, тканинами,
промисловими товарами.

21.04.2011 року управлінням Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 винесено вимогу№Ф-12 про сплату
боргу, відповідно до якої станом на 21
квітня 2011 року борг по страхових
внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
становить 12 105,46 грн.

У відповідності до Преамбули Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 09.07.2003 р. (далі - Закону) (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що цей
Закон, розроблений відповідно до
Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники - це
роботодавці та інші особи, які
відповідно до цього Закону сплачують
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Роботодавцями, згідно п. 1 ст. 14 цього
Закону є підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань,
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1,10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки в повному обсязі
страхові внески.

Таким чином, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 є страхувальником, а тому
зобов'язана нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство. Страхові внески не
можуть зараховуватися до Державного
бюджету України, бюджетів інших рівнів,
не підлягають вилученню з Пенсійного
фонду або з Накопичувального фонду і не
можуть використовуватися на цілі, не
передбачені цим Законом.
Законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Частина 6 ст. 20 цього Закону передбачає,
що страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.
Базовим звітним періодом для
страхувальників (фізичних осіб -
підприємців) які обрали особливий
спосіб оподаткування є квартал.

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 8 липня 2010
року №2461-VI внесені зміни до підпункту 4
пункту 8 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яким визначено, що
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Таким чином, правовідносини, що
виникають між суб'єктами системи
державного пенсійного страхування,
регулюються виключно Законом України
від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до статті 5 цього Закону дія
інших нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватися лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим Законом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, які йому підлягають; перелік
платників страхових внесків, їх права
та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення, сплати цих внесків і
стягнення заборгованості за ними.

Виходячи з положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» іншим
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування або звільнення від їх
сплати.

Вказаний Закон передбачає обов'язок
підприємця, що обрав особливий спосіб
оподаткування, сплатити нараховані у
порядку, визначеному пп. 4 п. 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страхові
внески.

Як слідує із матеріалів справи,
управлінням Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова проведено
планову перевірка з питань дотримання
вимог законодавства щодо нарахування,
обчислення та сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів та
надання достовірних відомостей до
органів Пенсійного фонду, за
результатами якої був складений акт №
31 від 21.04.2011 року. Перевіркою
встановлено, що позивач за період з
січня 2004 року по грудень 2007 року у
розрахунках сум страхових внесків на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування не нараховував 31,8%, 32%, 32,3%
на фактичні витрати на оплату праці та
не сплачував їх, що призвело до
несплати страхових внесків на суму 12
105,46 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що з 1 січня 2011 року набрав
чинності Закон України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010
року, абзацом четвертим, частини 7
Розділу VIII. «Прикінцеві та перехідні
положення» якого передбачено, що суми
нарахованого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
зокрема, строк сплати яких не настав на
1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1
січня 2011 року, підлягають сплаті в
порядку, що діяв до 1 січня 2011 року.

Так, частинами 2 та 3 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та
обставин справи апеляційний суд
вважає, що, що вимога управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова від 21.04.2011 року № Ф-0690
про сплату боргу відповідає
законодавству, прийнята на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2011 року у справі №2а-5072/11/1370 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
про скасування вимоги про сплату боргу
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 30.09.2014 року.