Справа № 810/4801/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4801/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксування
технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від "25" вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сузір'я
Старнишівка» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
ТОВ «Сузір'я Станишівка» у якому просив
стягнути адміністративно-господарські
санкції в сумі 8125,00 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 229,83 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від "25" вересня
2013 року в задоволені позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 25.09.2013 року та
прийняте нове рішення, яким
задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від "25" вересня
2013 року - залишити без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, у лютому 2013 року
відповідач подав до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма № 10-ПІ),
згідно з яким задекларував, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
відповідача впродовж 2012 року становила
14 осіб, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 осіб, а
кількість інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 1 особу. Середньорічна
заробітна плата штатного працівника
становить 16250 грн. Не погоджуючись
з вищевикладеними обставинами, позивач
звернувся до суду з відповідним
позовом.
Київський
окружний адміністративний суд прийшов
до висновку про необхідність частково
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до частини
першої статті 17 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" з
метою реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

В силу положень статті 17 Закону
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" відмова в укладенні трудового
договору з мотивів інвалідності не
допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до статті 18 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

В силу положень
статті 181 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
обов'язок здійснювати пошук підходящої
роботи для інваліда відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань, покладено на Державну
службу зайнятості.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (стаття 18 Закону).

Як вбачається зі змісту
статті 18 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
обов'язок відповідача створити робочі
місця і умови для працевлаштування
інвалідів, надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, не супроводжується
обов'язком відповідача здійснювати
пошук інвалідів, адже в силу статті 181
цього Закону таких обов'язок покладено
на Державну службу зайнятості.

Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою статті 19
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При цьому,
згідно зі статтею 20 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства (об'єднання), установи і
організації незалежно від форми
власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Частиною другою статті 20 Закону
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
Відповідно до пунктів 2, 4
Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Адміністративно-господарські санкції,
що застосовуються до працедавців за
незайняті інвалідами робочі місця, є
заходом впливу до правопорушника у
зв'язку з учиненням правопорушення у
сфері господарювання.
Відповідно до
частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

В силу частини другої статті
218 Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Це
означає, що
адміністративно-господарські санкції
не можуть застосовуватися до
працедавця в разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.
З матеріалів справи
вбачається, що відповідач
працевлаштував одного інваліда, як це
передбачено Законом України від 21.03.1991
№ 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Отже, відповідачем були
виконані всі вимоги чинного
законодавства щодо працевлаштування
інваліда, чим спростовуються доводи
позивача про вину відповідача та
правомірність застосування штрафних
санкцій, передбачених ст. 20 Закону
України № 875-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки викладені в
постанові суду першої інстанції від
22.08.2012 року та не можуть бути підставою
для її скасування.

З огляду на наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від "25" вересня
2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
відмовити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від "25" вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.