Справа № 2а-3430/10/1070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/40303/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011

у справі №2а-3430/10/1070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до головного державного податкового
ревізора - інспектора першого рангу
відділу контрольно-перевірочної
роботи управління оподаткування
фізичних осіб Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області Литвиненка Андрія
Леонідовича

про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про задоволення позову,
з підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у грудні 2009 року
відповідачем, згідно направлень на
перевірку від 08.12.2009 № 001592/407 та 21.12.2009 №
265/001595/415, на підставі пункту 1 статті 11
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-ХII,
проведено документальну планову
виїзну перевірку з питань дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 по
30.09.2009. Перевірка проводилась у період з
09.12.2009 по 29.12.2009 з перервою у роботі на
вихідні дні 12, 13, 19, 20, 26 та 27 грудня 2009
року. Термін проведення перевірки
продовжувався на 5 днів з 23.12.2009 по 29.12.2009
на підставі наказу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Київської області від 21.12.2009 №
494.

Направлення на перевірку від 08.12.2009 №
001592/407 та 21.12.2009 №265/001595/415 вручені
позивачу особисто під підпис,
працівники відповідача були допущені
до перевірки.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 11.01.2010
№2/НОМЕР_1.

Оспорюючи правомірність дій
відповідача по складанню акта
перевірки позивач обґрунтовував свої
доводи тим, що наказом начальника
податкового органу на проведення
перевірки був відведений термін з 09
грудня по 29 грудня 2009 року, у зв?язку з
чим складання акта перевірки 11.01.2010
відбулося поза межами цього строку, а
тому викладені в ньому висновки про
порушення позивачем податкового
законодавства є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
завданням органів державної
податкової служби, зокрема, є
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством (далі - податки, інші
платежі).

Згідно пункту 1 статті 11 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) для
виконання покладених на них завдань
органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами, їх
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та
його установ (далі - платники податків).

Пунктом 1.4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, затвердженого наказом ДПА
України від 11.06.2004 № 326 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), встановлено, що за
результатами проведеної
документальної перевірки складається
акт документальної перевірки (далі -
Порядок).

Загальне поняття акта перевірки
наведене у п.п.1.5, 1.6, 1.7 Порядку згідно
яких акт документальної перевірки
повинен містити систематизований
виклад виявлених у ході перевірки
фактів порушень, зокрема, норм
податкового та валютного
законодавства, а також невиконання
платником податків законних вимог
посадової особи податкових органів,
яка проводила перевірку. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності суб'єкта підприємницької
діяльності, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового
та валютного законодавства. Факти
виявлених порушень податкового та
валютного законодавства викладаються
в акті документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів.

За змістом частини статті 14 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
рішення, дії або бездіяльність органів
державної податкової служби та їх
посадових осіб можуть бути оскаржені у
встановленому законом порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій органів державної
податкової служби та їх посадових осіб,
які пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки, наприклад із
порушенням трудового розпорядку
такими особами під час проведення
перевірки; дій, які полягають у
перевищенні повноважень посадовою
особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами перевірки; дій щодо
проведення перевірки без установлених
законом підстав та/або з порушенням
чинного законодавства тощо.

Акт перевірки, в якому відображено
узагальнений опис виявлених
перевіркою порушень законодавства, що
в свою чергу відповідає встановленим
правилам складання акта перевірки, не є
правовим документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта (в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун