Справа № 826/8197/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8197/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича В.Ю.,

суддів
Кобаля М.І.,

Петрика І.Й.,.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної судової адміністрації
України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
судової адміністрації України до
Державної виконавчої служби України
про визнання дій
протиправними,скасування постанови,-

В С Т А Н О В
И В:

Державна судова адміністрація України
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
виконавчої служби України, в якій
просить визнати протиправними дії
відповідача щодо стягнення з позивача
витрат на проведення виконавчих дій
постановою ВП №29258110 від 15.04.2014 та
скасувати дану постанову.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить дану постанову
скасувати та прийняти нову про
задоволення адміністративного позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення учасників
процесу, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
скасування постанови від 15.04.2014 ВП
№29258110 про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій оскільки
така прийнята у відповідності до вимог
законодавства.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів Київського апеляційного
адміністративного суду з огляду на
наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що Черкаським окружним
адміністративним судом 26.09.2011 видано
виконавчий лист №2а-4326/09/2370 щодо
зобов'язання Державної судової
адміністрації України профінансувати
та виділити Апеляційному суду
Черкаської області кошти у розмірі 91
525,10 грн. не донарахованої заробітної
плати та матеріальної допомоги на
соціально-побутові потреби, відпускні
ОСОБА_3 за період з 2006 по 2009, відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03.09.2005
№865, з урахуванням постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2008.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 03.10.2011
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження від 14.10.2011 ВП
№29258110 з примусового виконання
виконавчого листа №2а-4326/09/2370, виданого
Черкаським окружним адміністративним
судом.

15.04.2014 відповідач виніс постанову ВП
№29258110 про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій у сумі 123,96
грн.

Вважаючи протиправною постанову від
15.04.2014 ВП №29258110 та дії відповідача щодо
стягнення витрат на підставі даної
постанови, Державна судова
адміністрація України звернулася до
суду.

Даючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції чинній на момент відкриття
виконавчого провадження) державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з положеннями частини 1 статті 27
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
супровідним листом №К-38003-5/1 від 17.10.2011
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 14.10.2011 ВП №29258110
відповідач надіслав до виконання на
адресу позивача. Факт отримання даної
постанови позивач не заперечує.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження від 14.10.2011 ВП №29258110
позивачу було встановлено строк для
самостійного виконання судового
рішення у строк до 7 днів з моменту
отримання даної постанови.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що Державний виконавець
неодноразово направляв на адресу
позивача вимоги виконати судове
рішення, на підставі якого видано
виконавчий лист №2а-4326/09/2370, а саме: від
13.11.2012 №1986/5-6, від 11.02.2013 №475/5-6, від 28.02.2014
№13-0-22-1259/5-475/6, від 12.03.2014 №13-0-22-1259/5-475/6,
від 24.03.2014 №13-0-22-1259/5-475/6.

У зазначених вимогах державного
виконавця було встановлено строк для
повідомлення відповідача про її
виконання, Однак, позивач жодного
повідомлення про виконання судового
рішення у справі №2а-4326/09/2370
відповідачу не надав, про наявність
причин неможливості виконання
судового рішення не повідомив.

Позивач посилався на лист від 14.04.2014
№10-2054/14, яким надано відповідь на
вимогу державного виконавця від 24.03.2014
№475/6 щодо неможливості самостійно
виконати постанову Черкаського
окружного адміністративного суд від
09.11.2009.

Судом першої інстанції обґрунтовано
відхилено зазначені посилання
позивача, оскільки докази направлення
на адресу відповідача листа від 14.04.2014
№10-2054/14 відсутні, а в матеріалах
виконавчого провадження №29258110, копії
якого відповідач надав до матеріалів
справи, даний лист не міститься.

Стосовно посилання апелянта на те, що
постанову Черкаського окружного
адміністративного суд від 09.11.2009 має
виконувати Державна казначейська
служба України, а не Державна судова
адміністрація України, а тому останній
не має можливості виконати судове
рішення, колегія суддів, враховуючи
ухвали Черкаського окружного
адміністративного суду, якими у
задоволенні заяв відповідача про зміну
та встановлення способу та порядку
виконання судового рішення по справі
№2а-4326/09/2370 відмовлено, зазначає, що
обов'язок виконати постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 09.11.2009
покладено саме на позивача.

У зв'язку з невиконанням Державною
судовою адміністрацією України
судового рішення у справі №2а-4326/09/2370,
постановами відповідача від 11.03.2014 та
від 14.04.2014 на позивача було накладено
штрафи у розмірі 680 грн. та 1360 грн.

15.04.2014 відповідач склав акт державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій, згідно якого загальна
сума витрат, пов'язаних з проведенням
виконавчих дій склала 123,96 грн. (а.с.121
Т.І).

Згідно зазначеного акту, відповідач
виніс постанову від 15.04.2014 ВП №29258110 про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій у сумі 123,96
грн.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Частиною 4 статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
до витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Положеннями частини 5 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби.

Зі складеного відповідачем акту від
15.04.2014 про витрати на проведення
виконавчих дій, вбачається, що сума
витрат, розрахована у розмірі 123,96 грн.
складається з наступних витрат:

- папір А4, кількість аркушів -187* 0,07 грн. =
13,09 грн.;

- використання картриджа, кількість
аркушів -187*0,11 грн. = 20,57 грн.;

- обкладинка «Виконавче провадження»
-1*2,46 грн. = 2,46 грн.;

- оплата за користування ЄДРВП -12,72 грн.;

- маркувальна машина (рекомендований
лист з повідомленням), кількість
аркушів -

2*9,96 грн. =19,92 грн.;

- маркувальна машина (простий лист) 23*2,40
грн. = 55,20 грн.

Неможливість виконати рішення суду, на
що посилався апелянт, з урахуванням
положень статті 124 Конституції України
та частини 1 статті 255 КАС України, не є
законодавчо визначеною підставою для
звільнення боржника від відшкодування
витрат на проведення виконавчих дій,
понесених органом державної
виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
Державна виконавча служба при
винесенні оскаржуваної постанови від
15.04.2014 ВП №29258110 про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій та підстави для її
скасування відсутні.

Крім того, з Державної судової
адміністрації України необхідно
стягнути недоплачений судовий збір за
подання апеляційної скарги, з огляду на
наступне.

Порядок та розмір сплати судового
збору визначений Законом України "Про
судовий збір" від 14 липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, підпунктом 1
пункту 3 частини другої статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що за подання до адміністративного
суду адміністративного позову
немайнового характеру розмір судового
збору становить 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати, а за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру розмірі судового збору
становить 2 відсоток розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати на
01 січня 2014 року складає 1218 грн. 00 коп.

Апелянтом, на виконання ухвали судді
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2014 року у даній справі сплачено
судовий збір у розмірі 36,54 грн., однак,
враховуючи те, що адміністративний
позов містить вимоги майнового
характеру, апелянт повинен сплатити
судовий збір за подання апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції за вимогами майнового
характеру у розмірі 913,50 грн. (1218 * 1,5 = 1827 /
2 = 913, 50 грн.)

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З урахуванням наведеного та
враховуючи, що під час розгляду справи
встановлено необґрунтованість вимог
апеляційної скарги, відповідно решта
суми судового збору в розмірі 876,96 грн.
(913,50-36,54= 876,96), які підлягають стягненню
з апелянта до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, який
відповідачем в даному випадку
виконаний.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, що на думку
колегії апеляційного
адміністративного суду, дотримано
судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 липня 2014 року -
залишити без змін.

Стягнути з Державної судової
адміністрації України судовий збір у
розмірі 876 (вісімсот сімдесят шість)
грн. 96 коп. на рахунок 1007,
отримувач коштів: УДКСУ у Печерському
районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ)
38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у місті
Києві, код банку отримувача: 820019.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та
підписано 06.10.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
М.І. Кобаль

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Ключкович В.Ю.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.