Справа № 2а/1770/5743/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/41177/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Шипуліна
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Рівненської області
Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 р.

у справі №2а/1770/5743/2011

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції в
м.Рівне

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач) звернувся до суду з позовом
Державної податкової інспекції в
м.Рівне (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, скасовано
податкове повідомлення-рішення від
21.12.2011 р. №, а також стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 28,23 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту по взаєморозрахунках з ТОВ
«Алміс ЛД» за липень 2011 року, про що
складено акт від 07.12.2011 р. №505/1745/НОМЕР_1,
яким встановлено порушення позивачем
вимог п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, у результаті чого, на
думку податкового органу, безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту липня 2011 року суму податку на
додану вартість у розмірі 62 499,99 грн. по
безтоварним операціям з ТОВ «Алміс ЛД».

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21.12.2011 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 78 124,99 грн., з яких 62
499,99 грн. за основним платежем та 15 625,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Актом перевірки позивача встановлено,
що його контрагент - ТОВ «Алміс ЛД»
відсутній за юридичною адресою, а також
відсутні первинні та бухгалтерські
документи, які б підтверджували
здійснення господарської діяльності
позивача з вказаним контрагентом, а
саме: договори, накладні,
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні, реєстри отриманих
та виданих податкових накладних,
банківські виписки та інші. Крім того,
за висновками відповідача, відсутність
виробничого обладнання, транспортних
засобів та торгівельного обладнання,
свідчить про відсутність у контрагента
необхідних умов для здійснення
господарської діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
товару у ТОВ «Алміс ЛД».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у червні 2011 року мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Алміс ЛД».

Так, відповідно до умов договору від
02.06.2011 р. №02/06 ТОВ «Алміс ЛД»
зобов'язався постачати позивачу товар,
зазначений у приймально-здавальних
документах на умовах самовивозу.

Факт передачі товару - сухого молока в
кількості 15 тон підтверджується
видатковою накладною від 02.06.2011 р.
№Ин-320, згідно якої загальна вартість
товару склала 374 999,94
грн. (у т.ч. ПДВ). Товар оплачено у
повному обсязі в готівковій формі.
Перевезення товару здійснювалося
позивачем двома належними йому
автомобілями з оформленням
товарно-транспортних накладних: від
02.06.2011 р. №61 та від 02.06.2011 р. №62, та
видачею водіям посвідчення на
відрядження.

Постачальником видано податкову
накладну від 02.06.2011 р. №320, сума податку
на додану вартість по якій у розмірі 62
499,99 грн. включена позивачем до складу
податкового кредиту червня 2011 року.

Факт отримання позивачем сухого молока
з метою використання у власній
господарській діяльності - виробництві
морозива підтверджений актами
списання кількості сировини на
реалізацію та калькуляціями, та ні в
акті перевірки, ні в судовому засіданні
податковим органом не заперечувався.

У відповідності до приписів п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Податкового кодексу
України, підтверджено відповідною
податковою накладною, що виписана
контрагентом зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

З огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження
формування позивачем податкового
кредиту за результатом здійснення
господарської діяльності з ТОВ «Алміс
ЛД», а також використання придбаного
сухого молока підприємством у власній
господарській діяльності, податковим
органом безпідставно донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість.

Крім того, чинне податкове
законодавство, не ставить у залежність
формування позивачем податкового
кредиту від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету,
питання визначення складу податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що
встановлення факту незнаходження
контрагента за місцем реєстрації та
недостатність у нього трудових,
виробничих або інших ресурсів не є
обставинами, які самі по собі
позбавляють правового значення
виданих контрагентом підприємства
податкових накладних, що виключає
відповідальність платника податків
(позивача).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
протиправність прийнятого
контролюючим органом податкового
повідомлення-рішення від 21.12.2011 р.
№ та наявність підстав для його
скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 р. у
справі №2а/1770/5743/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Шипуліна Т.М.