Справа № 2а-7804/09/1770
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-7804/09/1770

01 жовтня 2014 року 11год. 54хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Борискіна С.А. за
участю секретаря судового засідання
Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Коритнюк В.О.,
Біра Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Суб"єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1

до Державна податкова інспекція у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення , -ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернулася з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівне про скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.07.2009 року № /0/17-122.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010 року
позов задоволено повністю, зазначене
податкове повідомлення-рішення
скасоване.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.11.2013 року
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду скасовано та
прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою вищого адміністративного суду
України від 04.12.2014 року скасовано
постанови судів першої та другої
інстанцій та справу направлено на
новий розгляд до Рівненського
окружного адміністративного суду.

До початку розгляду справи по суті суд
здійснив заміну первинного
відповідача - ДПІ у м. Рівне на
належного - ДПІ у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області у зв'язку з реорганізацією.

В судовому засіданні СПД ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, виходячи з того, що з суми
граничного перевищення, встановленого
Указом Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", вона не повинна
сплачувати податок на доходи фізичних
осіб, оскільки у звітному періоді
досягнення граничної суми перевищення
доходу перебувала на спрощеній системі
оподаткування. Тому вона не була
платником податку на доходи фізичних
осіб, обов'язок переходу на загальну
систему оподаткування, як і обов'язок
сплати такого податку, виникав у
позивача лише з наступного періоду, що
слідує за звітним періодом досягнення
такого перевищення. Також зазначила
про недотримання працівниками
податкового органу під час оформлення
результатів перевірки «Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства» затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 10 серпня 2005
року №327. Позов просила задовольнити
повністю.

Представники відповідача позов не
визнали. В обґрунтування заперечень
пояснили суду, що на позивача не
поширюються положення зазначеного
Указу в частині не оподаткування
податком на доходи фізичних осіб сум,
що перевищують встановлений
законодавством граничний розмір
доходу. Вважали, що позивач із суми
такого перевищення зобов'язаний
сплатити податок на доходи фізичних
осіб за загальними правилами,
встановленими Декретом Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян». Додатково вказали,
що сума доходу визначалася у
відповідності до первинних документів,
наданих під час перевірки. В
задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та
представників відповідача, дослідивши
подані письмові докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими
особами ДПІ у м. Рівне з 5 по 26 червня 2009
року проведено планову перевірки
позивача з питань дотримання
податкового законодавства за період
03.12.2007 року по 31.03.2009року, за
результатами якої складено акт від
02.07.2009 року №110/17-117/НОМЕР_1 (т.1 а.с.35 - 45).

В ході перевірки встановлено
порушення:

- п. 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", ст. 13 пп. «б» п. 1 ст. 14
Декрету КМ України «Про прибутковий
податок з громадян», п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», за порушення яких
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за 2008 рік в сумі 12873,60 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
14.07.2009 року № /0/17-122 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 12873,60грн.
(т.1 а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач в період 2008року здійснював
свою діяльність на спрощеній системі
оподаткування шляхом сплати єдиного
податку. З 01.01.2009року позивач перейшов
на загальну систему оподаткування.

В період здійснення діяльності на
спрощеній системі оподаткування
позивач подав 04.01.2009 року відповідачеві
звіт за 2008рік (вх. №142927/02), в якому
відобразив обсяг виручки 749317грн. В ході
перевірки встановлено, що фактичний
обсяг виручки за вказаний період
становить 758967 грн., що не
заперечувалось позивачем у судовому
засіданні та знайшло своє
підтвердження дослідженими
матеріалами справи, а саме: довідкою
про рух коштів на рахунку позивача та
книгою обліку доходів та витрат СПД
ОСОБА_1 (т.1 а.с.60-62, 207-224).

Вирішуючи спір по суті суд зазначає
таке.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від 3
липня 1998 року № 727/98 (далі - Указ № 727/98,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин) спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, зокрема, для фізичних
осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їхніх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 000 грн.

У відповідності до ст.2 Указу №727/98
фізична особа, зареєстрована як
платник єдиного податку, сплачує такий
податок за ставкою, встановленою
місцевими радами за місцем державної
реєстрації платника залежно від виду
його діяльності.

Згідно з ст.6 Указу №727/98 суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником, зокрема,
податку на додану вартість (крім
випадку, коли юридична особа обрала
спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків) та
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

При цьому, лише за умов додержання
приписів зазначеного Указу доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника, а
сплачена сума єдиного податку є
остаточною і не включається до
перерахунку загальних податкових
зобов'язань такого платника податку.

Відповідно до ст.5 цього Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Однак, зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

А тому оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, зокрема,
Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб» з урахуванням загальних
принципів оподаткування, закріплених
Конституцією України та Законом
України «Про систему оподаткування»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, якими встановлювалися
засади податкових відносин в Україні.

Таким чином, на думку суду, у разі
перевищення граничного розміру
виручки у платника єдиного податку
виникає як обов`язок переходу у
наступному податковому періоді на
загальну систему оподаткування, так і
обов'язок оподатковувати суми такого
перевищення у порядку, встановленому
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», який, згідно із пунктом 22.10
статті 22 Прикінцевих положень Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» застосовується з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону.

Аналогічний висновок міститься в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 04.12.2014 року у цій справі, а
саме: «суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо відсутності
у позивача обов'язку оподаткування за
правилами загальної системи
оподаткування сум, що перевищують
встановлений законодавством граничний
розмір доходу» (т.1 а.с.184-186).

Особливості оподаткування доходів від
зайняття підприємницькою діяльністю
визнаються розділом IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах ІІ та
ІІІ цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручка у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

Згідно з поясненнями представника
відповідача - Біри Н.М., яка проводила
перевірку позивача, валовий доход при
перевірці визначено на підставі даних
книги обліку доходів і витрат,
банківських виписок по розрахунковому
рахунку та первинних документів, що
підтверджують проведення розрахунків
за готівкові кошти без врахування ПДВ
згідно з вимогами додатку № 7
Інструкції "Про прибутковий податок з
громадян", затвердженої наказом ГДПІ
України від 21.04.93р. № 12 та
зареєстрованої у Міністерстві Юстиції
України 09.06.93р. за № 64, якими
передбачена необхідність визначення
сум сукупного валового доходу та
витрат без урахування ПДВ, який входить
до ціни придбання та продажу товарів
(робіт, послуг). Зміни внесені наказом
ДПА України від 14.02.2001р. за № 53 і
зареєстровані Мін'юстом України 15.03.2001
р під №239/5430. В акті перевірки від 02.07.2009
р. № 100/17-117/НОМЕР_1 зазначено, що сума
валового доходу від суми перевищення
граничного обсягу виручки від
реалізації товарів без ПДВ становить 215
808,94 грн.

В судовому засіданні зазначений
представник відповідача пояснила, що
на підставі даних обліку доходів і
витрат, відомостей про рух коштів на
розрахунковий рахунок, первинних
документів господарської діяльності
(рахунків, накладних на придбання
товарів, актів виконаних робіт, актів
на списання товарно-матеріальних
цінностей, використаних при виконанні
шиномонтажних робіт, тощо), які надані
для перевірки, підприємцем за період
перевищення понесені документально
підтверджені витрати, надані в ході
перевірки та враховані перевіркою до
обсягу валових витрат в сумі 129 984,95 грн.
Перелік витрат наведено в додатку № 1,
що міститься в матеріалах справи (т.1
а.с.46).

Згідно з наведеним додатком до витрат
включено собівартість товару на суму
119271,31 грн., витрати на
розрахунково-касове обслуговування, в
сумі 95 грн., орендна плата в сумі 7166,68
грн., заробітна плата та відрахування
до фондів в сумі 1822,96 грн., сума
сплаченого ПДВ в розмірі 1629 грн., всього
129984,95 грн.

В судовому засіданні позивач
погодилася з визначеними податковим
органом сумами витрат на
розрахунково-касове обслуговування, в
сумі 95 грн., орендна плата в сумі 7166,68
грн., заробітна плата та відрахування
до фондів в сумі 1822,96 грн., проте
висловила сумнів щодо правильності
визначення собівартості товару.

Згідно з вимогами додатку № 7
Інструкції "Про прибутковий податок з
громадян", затвердженої наказом ГДПІ
України від 21.04.93р.№ 12 та
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 09.06.93р. за № 64, до складу витрат
включаються тільки прямі валові
витрати, що відповідають фактичній
сумі отриманого в цьому періоді
валового доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально. Тобто,
виключно факт одержання доходу може
бути підставою для включення до
валових витрат не всіх підряд видатків,
а тільки тієї їх частини, яка прямо
цьому доходу відповідає. При перевірці
витрати при продажу товарів та послуг
визначено пропорційно факту
реалізації товарів (робіт, послуг),
тобто витрати безпосередньо пов'язані
з отриманням доходу. Таким чином,
чистий дохід фізичної особи-підприємця
за 2008р. згідно з результатами перевірки
становить 85 823,99 грн.

Судом було запропоновано позивачу
надати документальне підтвердження
формування собівартості реалізованого
товару протягом 2008 року, однак доказів,
які спростовували б висновки, зроблені
в акті перевірки, позивачем не надано.
Крім того, СПД ОСОБА_1 категорично
відмовилась надати суду для долучення
до справи та перевірки первинні
документи щодо вартості автогуми та
дисків, які використовувались під час
виконання шиномонтажних робіт після
перевищення позивачем граничного
розміру виручки у 500 тис. грн..

За таких обставин суд зазначає, що
відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Оскільки
позивачем не надано первинні документи
з метою перевірки правильності
визначення податковим органом
собівартості реалізованого товару, суд
взяв до уваги наявні у справі докази.
Так, на підставі акту перевірки від
02.07.2009 року №110/17-117/НОМЕР_1 та пояснень
представника відповідача Біри Н.М., яка
безпосередньо здійснювала перевірку
позивача та визначала собівартість
товару на підставі наданих ОСОБА_1
первинних документів, суд дійшов
висновку про правомірність визначення
відповідач розміру собівартості
товарів на суму 119271,31 грн. та загальної
суми витрат у розмірі 129 984,95 грн., що
зазначено у переліку витрат згідно з
додатком № 1 до перевірки (т.1 а.с.46).

Таким чином, у відповідності до пп. 9.12.1
п.9.12 ст.9, п.7.1 ст.7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» та п.
«б» ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», сума податку з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2008р.
становить 12 873,60 грн. (21 5808,94 грн. - 129984,95
грн.)*15%.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про порушення позивачем п. 1
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", ст. 13 пп. «б» п. 1 ст. 14
Декрету КМ України «Про прибутковий
податок з громадян», п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», у зв'язку з чим
податковим органом донараховано
податок з доходів фізичних осіб за 2008
рік в сумі 12873,60грн. та прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову. З матеріалів
справи вбачається, що відповідачем
надано беззаперечні докази
правомірності прийняття податкового
повідомлення-рішення від 14.07.2009 року №
/0/17-122, у той час як позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено обґрунтованості своїх
позовних вимог. Тому, враховуючи
вищенаведене, у задоволенні позову суд
відмовляє повністю.

У відповідності до вимог ст.94 КАС
України судовий збір не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Борискін С.А.