Справа № 2а-1666/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р.
Справа № 151830/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю позивача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Управління майном міста Ужгородської
міської ради на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 31 серпня 2011
року у справі за позовом Приватного
підприємства спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління
«Закарпатліфтмонтаж» до Управління
майном міста Ужгородської міської ради
про визнання незаконним та скасування
рішення, про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання укласти
договір оренди,-

В С Т А Н О
В И Л А:

04.03.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання незаконним
та скасування рішення, про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання укласти договір оренди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
11.02.2011 року Ужгородською міською радою
прийнято рішення №104 «Про зміни до
рішення міської ради від 27.10.2010р. № 1637»,
яким відмінено п.4 рішення V сесії
Ужгородської міської ради V скликання
№1637 від 27.10.2010 року «Про регулювання
земельних відносин» щодо затвердження
проекту відведення та надання в оренду
приватному спеціалізованому
ремонтно-будівельному управлінню
«Закарпатліфтмонтаж» строком на два
роки з наступним правом викупу
земельної ділянки площею 0,0327 га під
власним приміщенням та для його
обслуговування по вул. Польовій, 4 (для
комерційного використання).

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 31 серпня 2011 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
рішення IV сесії VI скликання
Ужгородської міської ради від 11.02.2011
року №104 «Про зміни до рішення міської
ради від 27.10.2010 року №1637». Визнано
бездіяльність начальника управління
майном міста по не укладанню договору
оренди на земельну ділянку площею 0,0327
га, що знаходиться за адресою м.Ужгород,
вул..Польова, 4 незаконною. Зобов`язано
управління майном міста невідкладно
укласти договір оренди з ПП СРБУ
«Закарпатліфтмонтаж» на земельну
ділянку площею 0,0327 га, що знаходиться
за адресою м.Ужгород, вул..Польова, 4.

Відповідач, Управління майном міста
Ужгородської міської ради, постанову
оскаржило, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подало
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та є незаконною,
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині визнання незаконним та
скасування рішення IV сесії міської
ради VI скликання ради від 11.02.2011 року
№104 «Про зміни до рішення міської ради
від 27.10.2010 року №1637» та щодо позовних
вимог по визнанню бездіяльності
управління майном міста Ужгородської
міської ради по не укладенню договору
оренди незаконною. В частині позовних
вимог ПП СРБУ «Закарпатліфтмонтаж»
щодо зобов'язання управління майном
міста Ужгородської міської ради
укласти договір оренди закрити
провадження.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що договір оренди земельної ділянки
є цивільно- (господарсько-) правовим. У
відповідності до п.1 ч.І ст. 12 ГПК
України, господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів. Тобто, вимоги позивача у
частині зобов'язання укласти договір
оренди земельної ділянки є підвідомчі
господарським судам. Помилковими є
висновки суду щодо неможливості
органів місцевого самоврядування
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів.
Підставами для визнання такого акту
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства і
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт, а також порушення у
зв'язку цим прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.

У ході апеляційного розгляду позивач
ОСОБА_1 надав пояснення та просить
відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 25.06.2010 року між
ППРСБУ «Закарпатліфтмонтаж» та
Департаментом міського господарства
Ужгородської міської ради було
укладено договір купівлі-продажу №701
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_2

На підставі вказаного договору видано
свідоцтво про право власності №690 від
27.07.2010, відповідно до якого ППРСБУ
«Закарпатліфтмонтаж» належить на
праві приватної власності вбудовані
приміщення загальною площею 63,7 кв.м.,
які знаходяться за адресою: м. Ужгород,
вул. Польова,4. Право власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна
зареєстрований в КП «БТІ м. Ужгорода»,
що підтверджується витягом про
реєстрацію №26842511.

Для належного оформлення користування
земельною ділянкою під власним
приміщенням та для його обслуговування
Позивач звернувся до Ужгородської
міської ради з відповідним
клопотанням, за наслідками розгляду
якого було прийнято рішення від 17.09.2010
року №1582 «Про регулювання земельних
відносин», пунктом 2.1 якого приватному
ППРСБУ «Закарпатліфтмонтаж» було
надано дозвіл на підготовку проекту
відведення земельної ділянки площею
0,0327 га.

На замовлення позивача, приватним
підприємцем ОСОБА_3 було розроблено
проект відведення земельної ділянки,
що повністю відповідає вимогам
Постанови Кабінету Міністрів України
від 26.05.2004 року №677 «Про затвердження
порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок».

Відповідно до чинного законодавства
вказаний проект відведення був
затверджений рішенням V сесії
Ужгородської міської ради V скликання
№1637 від 27.10.2010 року «Про регулювання
земельних відносин». Відповідно до
якого приватному спеціалізованому
ремонтно-будівельному управлінню
«Закарпатліфтмонтаж» затверджено
проект відведення та надано в оренду
строком на два роки з наступним правом
викупу земельну ділянку площею 0,0327 га
під власним приміщенням та для його
обслуговування по вул. Польовій, 4 (для
комерційного використання).

На підставі вказаного вище рішення
міської ради позивач звернувся до
директора департаменту міського
господарства Ужгородської міської
ради (на даний час управління майном
міста) з заявою про укладення договору
оренди від 15.12.2010 року. Однак на час
розгляду справи договір оренди не
укладено та жодної відповіді не
отримано. Вказана бездіяльність
начальника управління майном міста є
незаконною, оскільки відповідно до п.п.7
п.2.3 Положення про управління майном
міста Ужгородської міської ради, до
завдань управління належить: на
підставі рішень міської ради укладати
від її імені договори оренди земель, що
перебувають у комунальній власності
міста. Пунктом 3.2. Положення визначено,
що виконання завдань є обов'язком
управління. Начальник Управління несе
персональну відповідальність за
виконання покладених на управління
завдань і здійснення ним своїх функцій
(п. 5.3. Положення).

Натомість Ужгородською міською радою
прийнято оскаржуване рішення, в якому
підставами для відміни п. 4 рішення
міської ради № 1637 вказано «неналежне
оформлення землевпорядної
документації та на підставі клопотання
КП «Ужгородліфт» від 13.01.2011 року». Тобто
вказане рішення скасоване з підстав
його невідповідності законам та іншим
нормативно-правовим актам. Вказані
твердження міської ради не
відповідають дійсності, оскільки
проект відведення повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

У відповідності до вимог Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», а саме п.10 ст. 59 виключно в
судовому порядку скасовуються рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів їх
невідповідності чинному законодавству
України. Ужгородська міська рада не
мала таких повноважень.

Крім того п.4 рішення Ужгородської
міської ради від 27.10.2010 року №1637 «Про
регулювання земельних відносин», що
скасоване оскаржуваним рішенням є
актом індивідуальної дії.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (справа про
скасування іктів органів місцевого
самоврядування) від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Згідно статті 19 Конституції України,
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління майном
міста Ужгородської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 31 серпня 2011
року у справі №2а-1666/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний