Справа № 826/10237/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок моделей виробничого одягу»

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до судового розгляду на 29 липня 2014 року.

У судовому засіданні 29 липня 2014 року представник позивача наполягала на задоволенні позову та надала суду копію листа Міністерства доходів і зборів України від 25 квітня 2014 року №7542/6/99-99-15-03-01-15, зі змісту якого вбачається, що відповідно до даних земельного кадастру за ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» обліковується частина земельної ділянки площею 528,65 кв.м. (кадастровий номер 63:261:001).

Враховуючи визначений Кодексом адміністративного судочинства України термін розгляду адміністративної справи, а також з метою забезпечення повного і всебічного з’ясування обставин в адміністративній справі, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2014 року у Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витребувано інформацію щодо наявності у міському земельному кадастрі запису про реєстрацію прав на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Сімферопольська, 7/2 площею 528,65 кв.м. за ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу», а також інформацію щодо наявності у міському земельному кадастрі запису про реєстрацію прав на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Сімферопольська, 7/2 площею 6105,64 кв.м. за іншою особою, а у Головного управління Державного агентства земельних ресурсів в м. Києві - інформацію щодо наявності такого запису у Державному земельному кадастрі та відкладено розгляд справи на 11 серпня 2014 року.

30 липня 2014 року через канцелярію суду представником відповідача подано письмові заперечення, в яких висловлено позицію щодо безпідставності позовних вимог та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

У судове засідання 11 серпня 2014 року з’явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 11 серпня 2014 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

При цьому, станом на 11 серпня 2014 року документів на виконання ухвали суду від 29 липня 2014 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не надано. Вказане стало підставою для постановлення Окружним адміністративним судом міста Києва 11 серпня 2014 року окремої ухвали та направлення її голові Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для вжиття заходів.

01 вересня 2014 року від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов лист із запитуваною судом інформацією.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» на підставі договору купівлі – продажу від 04 листопада 2005 року на праві приватної власності належать нежилі приміщення з №1 по №9 (група приміщень 57), з №1 по №4 (група приміщень 58), з №1 по №5 (групи приміщень 59) в літері «А», що знаходяться по вулиці Сімферопольській, 7/2 у місті Києві, загальною площею 340,70 кв.м.

Зазначені приміщення, згідно реєстраційного посвідчення №001673 виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна 21 грудня 2005 року, зареєстровані за позивачем.

У період з 2008 року по 2013 рік ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» сплачувало до державного бюджету податок за землю з розрахунку за частину земельної ділянки, на якій розташовано багатоквартирний житловий будинок №7/2 по вулиці Сімферопольській у м. Києві відповідно до площі належного йому приміщення на підставі «Змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування».

У зв’язку зі вступом в силу Закону України «Про Державний земельний кадастр» з 01 січня 2013 року, ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» звернулось до суду з позовом про виключення його з переліку користувачів земельної ділянки, на якій розташований будинок №7/2 по вулиці Сімферопольській у місті Києві, оскільки «Зміни до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування» не є підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про товариство як користувача земельної ділянки.

У той же час, з огляду на встановлення судом у своєму рішенні факту відсутності у Державному земельному кадастрі Головного управління Держземагенства у м. Києві відомостей про реєстрацію за ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» земельних ділянок та рішень щодо передачі її у власність чи користування, 24 грудня 2014 року та 20 лютого 2014 року позивач звернувся до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві із заявами про зняття його з обліку як платника податку на землю.

За результатами розгляду останнього 14 березня 2014 року податковим органом направлено лист №1784/10/26-51-15-03-12, в якому повідомлено про відсутність підстав для зняття товариства з обліку та необхідність подання останнім звітів і проведення сплати податку за землю.

20 травня 2014 року посадовою особою ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі статті 75, 76 та 86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації (розрахунку) по земельному податку ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу», за результатами якої складно Акт №4042/1503/33598450 від 20 травня 2014 року (далі по тексту – Акт перевірки).

Відповідно до висновків, викладених у Акті перевірки, податковим органом встановлено порушення суб’єктом господарювання вимог пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової звітності з податку, за що пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України передбачена відповідальність у розмірі 170,00 грн.

Посилаючись на безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу, що стали підставою для нарахування штрафних санкцій, ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» звернулось з відповідним позовом до суду, в якому зазначило, що в силу приписів Податкового кодексу України не є платником податку на землю.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Починаючи з 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, яким регулюються правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів (в т.ч. земельного податку), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В розумінні норми підпункту 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) «земельним податком» являється обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У відповідності до положень статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі, а об'єктами оподаткування, згідно зі статтею 270 названого Кодексу є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно п. 270.1 ст. 270 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 286.1 ст. 286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У той же час, відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 ПК України).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що обов’язок здійснювати оплату земельного податку виникає у осіб, які набули право власності на будівлю, споруду або їх частину саме з моменту реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача, право власності на нежитлові приміщення в будинку №7/2 по вулиці Сімферопольській у м. Києві за ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» зареєстровано у 2005 році, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення.

Таким чином, з часу реєстрації права власності на нерухоме майно у позивача, як його власника, виник обов'язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об'єкт нерухомості.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю, крім фізичних осіб, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у передбаченому порядку з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Проте, позивачем зазначений обов’язок у 2014 році виконано не було, що і стало підставою для накладення штрафних санкцій, передбачених пунктом 120.1 статті 120 ПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що за результатами розгляду звернення ТОВ «Будинок моделей виробничого одягу» про зняття з обліку як платника податку за землю, товариство отримало відповідь про відсутність підстав для її задоволення, яка ані в адміністративному, ані в судовому порядку оскаржена не була.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про невиконання позивачем покладеного на нього Податковим кодексом України обов’язку щодо подання податкової декларації, за що відповідачем правомірно накладено штрафні (фінансові) санкції.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Кузьменко