Справа № К/9991/53317/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/53317/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від
30 червня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від
9 серпня 2011 року у справі за позовом
Макіївського міського центру
зайнятості - робочого органу Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки. Просив стягнути
заборгованість по безробіттю в сумі 1594
грн. 55 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_4 має заборгованість перед
Макіївським міським центром
зайнятості з відшкодування коштів
виплачених як допомога по безробіттю,
оскільки на час здійснення таких
виплат не надала відомостей, що з 20
грудня 2002 року по 27 липня 2008 року
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від
30 червня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 серпня 2011
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4
перебувала на обліку в Макіївському
міському центрі зайнятості як
безробітна з 12 вересня 2006
року по 14 лютого 2008 року. В той же час
була зареєстрована як фізична особа -
підприємець з 20 грудня 2002 року по 27
липня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що особа, яка зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності,
відноситься до категорії зайнятого
населення і не може мати статус
безробітного, державна допомога по
безробіттю отримана нею незаконно,
оскільки в період її отримання
позивачка була зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності, а
тому вказана допомога підлягає
поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Частиною 4 вказаної статті передбачено,
що у разі відсутності підходящої
роботи рішення про надання громадянам
статусу безробітних приймається
державною службою зайнятості за їх
особистими заявами з восьмого дня
після реєстрації у центрі зайнятості
за місцем проживання як таких, що
шукають роботу.

Виходячи з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
зайнятість населення" особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
мають право на одержання допомоги по
безробіттю.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, суди
попередніх інстанції дійшли
обґрунтованого висновку про
задоволення позову, оскільки ОСОБА_4
під час отримання допомоги по
безробіттю з 12 вересня 2006 року по 14
лютого 2008 року була зареєстрована як
суб"єкт підприємницької діяльності.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процессуального
права, приходить до висновку, що
касаційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 30
червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 9 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк