Справа № 815/3691/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

07 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3691/14

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси про
визнання незаконними та скасування
рішень,

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшов адміністративний
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до управління Пенсійного фонду України
в Малиновському районі м. Одеси, в якому
позивач просить визнати незаконними та
скасувати вимоги № 2216 від 24.06.2011 року, №
2217 від 24.06.2011 року, № 2218 від 24.06.2011 року,
№ 2146 від 20.09.2013 року щодо нарахування та
стягнення з позивача за прострочення
подання звітності до органів ПФУ.

09 липня 2014 року представником позивача
подано клопотання про уточнення
позовних вимог, в якому він просить
визнати незаконними та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
№2216 від 24.06.2011 року, №2217 від 24.06.2011 року,
№2218 від 24.06.2011 року про застосування
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків та
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначає, що
рішення №2216 від 24.06.2011 року, №2217 від
24.06.2011 року, №2218 від 24.06.2011 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання, розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування за 2007, 2008 та 2009
роки до ОСОБА_2 винесені з порушенням
вимог чинного законодавства, адже
вказані фінансові санкції у формі
рішень застосовані до позивача за
прострочення подання звітності як
платника єдиного соціального внеску за
період 2007-2009 рр., однак позивач не є
платником зазначеного внеску з 2006 року,
що підтверджується довідкою ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси від 04.06.2014
року (а.с.8). Позивач вважає, що Рішення
відповідача є незаконними,
необґрунтованими, та такими, що
підлягають скасуванню. Зазначене стало
підставою для звернення до суду.

Представник позивача посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та уточненнях до позову, просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду
письмові заперечення на позов та
просив відмовити в повному обсязі
(а.с.49-52). В обґрунтування заперечень
зазначає, що надання зворотної дії в
часі нормативно-правовим актам може
бути передбачено шляхом прямої
вказівки про це в законі або іншому
нормативно-правовому акті. Так, у
відповідності до частини 7 розділу VIII
Прикінцевих та перехідних положень
вищевказаного Закону № 2464-VІ
передбачено, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати, яких на січень 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій. На
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати, яких не настав, та відповідних
штрафних санкцій за фондами
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасної сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом. Тобто, зазначеною
нормою надано зворотну дію в часі,
зокрема, підпункту 4 частини 2 статті 17,
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону №
1058-ІV, шляхом прямої вказівки про це в
частині 7 розділу VIII Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю. Скасовані рішення
управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси № 2216 від
24.06.2011 року, № 2217 від 24.06.2011 року, № 2218
від 24.06.2011 року.

Не погодившись з таким рішенням
управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
звернулося з апеляційною скаргою на
зазначену постанову, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що на підставі актів про
необхідність застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
звітності до ПФУ (а.с.53-55) управлінням
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси прийняті
рішення про застосування фінансових
санкцій за неподання, розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове
державне пенсійне страхування за 2007, 2008
та 2009 роки.

З даними рішеннями відповідача позивач
не погодився та оскаржив їх у
встановленому порядку до Пенсійного
фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
08.05.2014 року №12271/09-10 скарги залишено без
розгляду, рішення №2216 від 24.06.2011 року,
№2217 від 24.06.2011 року, №2218 від 24.06.2011 року
залишені без змін.

Вказані вище рішення прийняті
управлінням Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що відповідачем не
враховано, що дане положення Закону
було скасовано (виключено) на підставі
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (№
2464-VІ від 08.07.2010 року), який набрав
чинності 01.01.2011 року.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Як було встановлено, оскаржувані
рішення прийняті на підставі п.5 ч.9 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

За період до 01 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом № 1058-IV. Зазначеним Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Згідно до вимог п.5 ч.9 ст.106 Закону № 1058-IV
за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до вимог абзацу п'ятого
пункту сьомого Прикінцевих та
Перехідних положень Закону № 2464-VI, що
набрав чинності з 1 січня 2011 року,
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно до вимог ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп,
частину першу статті 58 Конституції
України щодо дії нормативно-правового
акта в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, на підставі наведеного,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про те,
що управління Пенсійного фонду України
в Малиновському районі м. Одеси
протиправно винесло оскаржувані
рішення про застосування до позивача
фінансових санкцій за несвоєчасне
подання звітності до органів ПФУ на
підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма
Закону втратила чинність з 1 січня 2011
року згідно із Законом № 2464-VI і не діяла
на дату прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 20 листопада 2012 року (справа №21-367а12).

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький