Справа № 2а-2222/12/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/8077/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Експресс-К»на постанову та
ухвалуЛьвівського окружного
адміністративного суду від 06.06.2012
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2013у
справі № 2а-2222/12/1370за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Експресс-К»доДержавної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львовапроскасування податкового
повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експресс-К»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова, в якому
просило визнати протиправними
(неправомірними) дії ДПІ у Залізничному
районі м. Львова щодо проведення
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Експресс-К» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ПП
«Ардея-Тех» за період з 01.12.2010 по 30.04.2011
та скасувати податкові повідомлення -
рішення №/7376, №/7374 від 05.03.2012.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06.06.2012,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.01.2013, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, позивач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
оскільки вважає, що рішення судів
першої та апеляційної інстанції було
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу відповідач, посилаючись на те,
що вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а рішення судів попередніх
інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку позивача, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ПП «Ардея-Тех» за
період з 01.12.2010 по 30.04.2011, за
результатами якої складено акт
№361/23-2/13814980 від 21.02.2012;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток на суму 4 217,05 грн. та
п.198.2, п.198.3, п.198.4,п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість за квітень 2011 року на суму 3 667
грн.;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення
№/7374 від 05.03.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на прибуток» на 4
217,05 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення
№/7376 від 05.03.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» на 3 667 грн. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію на суму 1
грн.

Позиція податкового органу полягає в
тому, що позивачем не підтверджено
факту здійснення господарських
операцій з контрагентом ПП «Ардея-Тех»,
а за висновками акта перевірки,
складеного іншим податковим органом, у
контрагента відсутні необхідні умови
для здійснення господарської
діяльності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що лише наявність у платника
податків документів, на підставі яких
сформовано суми податкового кредиту та
валових витрат, сама по собі не є
підставою для включення спірних сум до
складу валових витрат та податкового
кредиту з ПДВ з огляду на встановлений
факт відсутності здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Ардея-Тех». Крім того, судами
встановлено, що оскаржувані позивачем
дії відповідача щодо проведення
позапланової перевірки вчинені
останнім на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Оскільки згідно ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, то визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Податкового
Кодексу України.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток і податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між позивачем (як
покупцем) та ПП «Ардея-Тех» (як
постачальником) укладено договір №00038
від 01.12.2010, за умовами якого
постачальник зобов'язується на умовах
та в порядку, визначених цим договором,
поставляти (передавати у власність
покупця) згідно замовлення та
накладних продукцію, а покупець
зобов'язується на умовах та в порядку,
визначених цим договором, приймати
названу продукцію та оплачувати її.

Досліджуючи факт реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Ардея-Тех», судами попередніх
інстанцій встановлено, що позивачем не
надано суду доказів щодо направлення
ПП «Ардея-Тех» на виконання умов
укладеного договору жодних замовлень з
датами поставки, доказів перевезення
чи пересилання товару визначеного у
виданих ПП «Ардея-Тех» видаткових
накладних та доказів приймання такого
товару за кількістю та якістю.

Колегія суддів вважає, що обставини
реальності здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом ПП «Ардея-Тех» були
належним чином досліджені судами
першої та апеляційної інстанцій, в
результаті чого не знайшли свого
підтвердження. За таких обставин суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів, що за відсутності
фактичного здійснення господарських
операцій відповідні суми не можуть
включатися до складу валових витрат
для цілей оподаткування податком на
прибуток підприємств та до складу
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій,
встановивши факт відсутності
реального здійснення господарської
операції з купівлі-продажу товарів між
позивачем та ПП «Ардея-Тех», дійшли
правильного, не спростованого доводами
касаційної скарги, висновку про
порушення позивачем п.138.4 ст. 138, пп.139.1.9.
ст.139, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, та, як
наслідок, не знайшли підстав вважати
правомірним формування позивачем
валових витрат та сум податкового
кредиту з податку на додану вартість, а
спірні податкові повідомлення-рішення
- такими, що підлягає скасуванню.

Крім того, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанції щодо відмови
в задоволені позовних вимог в частині
визнання протиправними дій ДПІ у
Залізничному районі м. Львова щодо
проведення позапланової перевірки
позивача, з огляду на встановлені
обставини дотримання відповідачем
вимог законодавства при призначенні та
проведенні перевірки.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експресс-К» залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
06.06.2012 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.01.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний