Справа № 822/1666/14
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1666/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю:

представників позивача: Сачка А.В.,
Прилуцької О.В., Музалевського О.В.,

представника відповідача: Ткачук М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства "Влад"
до Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання недійсним та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Хмельницькій області про визнання
недійсним та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

В судовому засіданні представники
позивача заперечували проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просили суд залишити її
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року - без змін.

Представник відповідача підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач - приватне підприємство "Влад"
() перебуває на
податковому обліку в Славутській ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області.

З 19.12.2013 року по 25.12.2013 року на підставі
направлень №№ 207 і 208 від 19.12.2013 року,
відповідно до ст.78.1.1 та 78.1.3 Податкового
кодексу України, наказу Славутської
ОДПІ від 19.12.2013 року працівниками
Славутської ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП "Влад" з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів при проведенні
взаєморозрахунків із ТОВ "Елада Стар"
(ТОВ "Сіам Капітал"), ТОВ ВК "Каскад", ТОВ
"Глісант-Прінт", ТОВ "Сід - Маріне" за
період з 01.01.11 року по 30.09.11 року та
поданні уточнюючих розрахунків від
25.05.12 року № та № з ПДВ за
січень 2011 року та лютий 2011 року.

За наслідками перевірки складений акт
№1/22/21339292 від 08.01.14 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 06.02.2014
року, яким визначене грошове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 695575 грн. та штрафна (фінансова)
санкція в сумі 1 грн., №, яким
визначене грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 626521
грн. та штрафна (фінансова) санкція в
сумі 86956,50 грн., які позивач оскаржив в
адміністративному порядку.

За результатами розгляду заперечення
Славутською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
винесено рішення про залишення без
змін порушень та висновків, викладених
в акті перевірки.

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
відповідачем не доведено
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень від 06.02.2014 року №
в повному обсязі та № в
частині основного платежу з податку на
додану вартість в сумі 606156,0 грн. та
штрафних санкцій в сумі 86956,50 грн..
Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

У відповідності до п.5.1 ст. 5 Закону
№334/94-ВР, в редакції, що була чинною до
01.04.2011 року, валові витрати виробництва
та обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

В силу пп.5.2.1 п.5.2 ст.2 Закону №334/94-ВР до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з підпунктом 11.2.1. п.11.2. ст..11
Закону №334/94-ВР датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, що припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається одна з подій, що сталася
раніше: або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку; або
дата оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку їх результатів.

Отже, законодавством передбачено, що
платник податку - покупець має право
збільшити валові витрати після
оприбуткування товарів та зарахувати
до податкового кредиту суму податку на
додану вартість, підтверджену належним
чином оформленою податковою накладною,
яку він отримав.

З урахуванням положень п.5.1 і 5.2.1. п.5.2.
ст.5 Закону №334/94-ВР невід'ємною ознакою
правомірності віднесення будь-яких
витрат, до складу валових витрат є
зв'язок цих витрат з її господарською
діяльністю.

Аналогічні вимоги щодо включення
витрат платника податку до витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, встановлені ПК України ,
що вступив в дію з 01.01.2011 року.

Судом встановлено, що у період з лютого
по серпень 2011 року позивач уклав ряд
договорів поставки з зазначеним вище
суб'єктами господарювання.

Відповідно до умов договорів поставки
№ 0102 від 01.02.2011 року, №1507/1 від 15.07.2011
року та №0108 від 01.08.2011 року визначено,
що постачальник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених
Договором, передати у власність
покупцю товар, а покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених договором, прийняти та
оплатити таку продукцію (п.1.1 договору).
Відповідно до умов договору ціна,
кількість та асортимент продукції, що
поставляється за цим договором,
вказані в супровідних документах, які
додаються до продукції постачальником:
- рахунок-фактура, - видаткова накладна,
- податкова накладна (п.2.1 договору);
якість товару, що постачається повинна
відповідати технічним умовам
виготовлювача. Прийом товару за
кількістю та якості повинна
здійснюватись відповідно з діючими
стандартами (п.3.1 договору). Пунктом 4.1
Договору визначено, що постачальник
поставляє продукцію на умовах
"Франко-завод" (EXW) зі складу
постачальника із завантаженням на
транспортний засіб або на умовах
"Доставлено до місця" (СРТ) з доставкою
продукції на склад покупця. Згідно до п.
5.3 договору поставка продукції
здійснюється на підставі 100% передплати
партії продукції, зазначеної в рахунку
- фактурі постачальника, виставленому
покупцеві на підставі його заявки.
Розрахунок за цим договором
здійснюється шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника. Датою платежу
вважається дата надходження коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
(п.6 договору).

Виконання зазначених договорів та
придбання продукції оформлене
рахунками-фактури, податковими та
видатковими накладними наявними в
матеріалах справи. Оплата придбаного
товару від ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам
Капілал"), ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ
"Глісант-Прінт", його оприбуткування та
використання в господарській
діяльності підтверджується
дослідженими судом виписками з
банківського рахунку позивача, копіями
журналів-рахунків 228 «товари в
торгівлі», 284 «тара в торгівлі»,
товарно-грошовими звітами,
розшифровкою реалізації товару,
журналом реєстрації довіреностей та
поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Наявні у матеріалах справи докази
підтверджують факт отримання товару
від ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капілал"),
ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ "Глісант-Прінт",
його оплати, оприбуткування у
складському обліку і використання в
господарській діяльності шляхом
продажу іншим господарюючим суб»єктам.
Зазначені документи є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку
зазначених операцій.

Відсутність товарно-транспортних
накладних, які відповідно до ст.48
Закону України "Про автомобільний
транспорт в Україні", не може бути
підставою для позбавлення позивача
права на формування валових витрат та
податкового кредиту по операціях з
придбання вказаного вище товару, у
зв'язку з наступним.

За змістом п.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року N 363, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 вказаних Правил визначено,
що товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля є
основними документами на перевезення
вантажів.

Проте жодним нормативно-правовим актом
не встановлено, що товарно-транспортні
накладні та дорожні листи є єдиними
документами, які підтверджують факт
поставки товару від продавця до
покупця.

Окрім цього, в укладених договорах
сторонами було визначено, що поставка
товарів здійснюється згідно ІНКОТЕРМС
2000, пунктом поставки товарів є склад
Покупця.

З огляду на вищезазначене та
враховуючи те, що транспортування
товарів здійснювалось постачальником
на склад покупця, відсутність
документів, які б засвідчували факт
транспортування згідно з вимогами
чинного законодавства, як це вважає
податковий орган, за наявності
накладних про отримання товару, не є
достатніми підставами для висновків
податкового органу про безтоварність
операцій. Наявність товару у позивача
додатково підтверджується копією
журналу реєстрації довіреностей та
копіями звітів про переміщення товарів
на складах (наявність у позивача
складських приміщень підтверджується
копіями свідоцтва про власність,
Витягом з Державного реєстру
правочинів).

В силу п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Суд встановив, що основними видами
господарської діяльності позивача є
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах, оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно - технічним
обладнанням. Тому, витрати на оплату
наданих ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ
"Елада Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" послуг з поставки товарів,
предметом яких є поставка будівельних
матеріалів, які здійснені позивачем з
метою їх подальшої реалізації.

За змістом п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як зазначено в п. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного
Закону передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Фактично здійснені позивачем витрати
на оплату послуг з поставки ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад"
відповідно до укладених договорів,
підтверджуються наявними у нього
первинними документами, складеними з
дотриманням вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні.

Крім того, судом встановлено факт
оплати послуг поставки товарів.
Зазначене не заперечив також
представник відповідача. При цьому,
всупереч ч.2 ст.71 КАС України,
відповідач не довів, що поставка
товарів для позивача, здійснена не ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад", а
іншими особами.

Відсутність рахунку-фактури не може
слугувати доказом відсутності
фактичного виконання укладених з ними
договорів, оскільки їх виконання
підтверджується іншими первинними
документами - видатковими та
податковими накладними, складання яких
також передбачене умовами укладених з
ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада
Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" договорів про поставку
товарів.

Відтак, позивач правомірно включив до
складу витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, витрати на оплату
рекламних послуг, придбаних від ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад".

Тому, висновки відповідача щодо
порушення позивачем вимог пп.5.2.1 п.5.1
ст.5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.94, №334/94-ВР
(із змінами і доповненнями) та п.44.1, 44.6
ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижений податок на
прибуток в сумі 695575 грн., суд вважає
неправомірними.

За змістом підпункту "а" п.198.1 ст.198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Отримані позивачем від ТОВ "Глісант
Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар" та ТОВ
"Виробнича компанія "Каскад" податкові
накладні на поставку товару оформлені
з дотриманням п.201.1 ст.200 ПК України, їх
реєстрація в Єдиному реєстрі
податкових накладних не є обов'язковою.
Зазначені накладні відображені
позивачем та його контрагентами в
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця та, відповідно, у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних
постачальника.

Досліджені судом докази підтверджують,
що господарські операції з поставки
товарів від ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад" спричинили зміни в
структурі активів та зобов'язань
позивача.

Факт поставки послуг від зазначених
контрагентів, їх оплати, сплати
позивачем податку на додану вартість в
ціні придбання товарів та використання
позивачем товарів в господарській
діяльності і отримання прибутку
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні первинними документами та не
спростовані відповідачем в судовому
засіданні.

Відтак, суд вважає, що наявність у
позивача податкових накладних,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, постачальниками
товарів, які засвідчують факт їх
придбання, є достатньою підставою для
віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до
податкового кредиту.

Суд не встановив також порушення
позивачем вимог податкового
законодавства щодо формування
податкового кредиту по операціях з
поставки товарів від ТОВ "Глісант Прінт
Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар" та ТОВ
"Виробнича компанія "Каскад".

Крім того, суд звертає увагу на те, що
загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Невиконання контрагентом свого
зобов'язання зокрема зі сплати ПДВ до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення позивача як платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Зазначене підтверджується також
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

На час здійснення господарських
операцій ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ
"Елада Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" перебували в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців та має
свідоцтво про реєстрацію платником
ПДВ.

Відповідно до вимог ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене таким
суб'єктом господарське правопорушення.
У силу частини другої зазначеної
статті учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним ужито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. При цьому слід
ураховувати, що елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Вважається, що застосування принципу
вини як умови відповідальності
пов'язане з необхідністю доведення
порушення зобов'язання.

Відповідачем не наведено та не подано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість формування
податкового кредиту - як - от
безтоварний та/або фіктивний характер
здійснених операцій, завідомо
придбання товарів у осіб, діяльність
яких має ознаки фіктивного
підприємництва, спрямування операцій
на одержання прибутку виключно за
рахунок податкової вигоди тощо.

Акти зустрічних перевірок про
неможливість проведення зустрічних
перевірок ТОВ "Елада Стар" та ТОВ
"Виробнича компанія "Каскад" (від 04.04.2013
року №716/22.8-17/37740130, від 24.09.2013 року
№107/26-58-22-08-11/37740130, від 11.04.2012 року
3146/3-22-80-37309135) та акт документальної
перевірки ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000"від
17.08.2011 року №97/23-1/37340882, в процесі яких
взагалі не досліджувались жодні
первинні документи, не можуть
слугувати підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту та валових витрат
за наслідками господарських операцій з
придбання товару від цих контрагентів,
факт поставки якої підтверджується
первинними та іншими документами,
наявними в матеріалами справи.

Висновок спеціаліста
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
№225 від 16.01.2012 року, складений за
результатами почеркознавчого
дослідження підписів директора ОСОБА_8
на поданих ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000"
деклараціях з ПДВ, суд вважає
неналежним доказом відсутності
поставок товару від зазначеного
товариства, оскільки первинні
документи, які підтверджують передачу
товару, не були предметом експертного
дослідження.

В судовому засіданні відповідачем не
наданий обвинувальний вирок щодо
вчинення ОСОБА_9, і ОСОБА_10 (директори
ТОВ з "Елада стар" і ТОВ «ВК «Каскад»)
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212
Кримінальним кодексом України. Їх
пояснення у якості свідків у
кримінальній справі щодо обставин
державної реєстрації цих товариств не
можуть слугувати належним доказом,
який підтверджував би спрямованість
дій позивача на ухилення від сплати
податків. Суд вважає, що, той факт що
зазначені особи не підписували договір
та первинні документи на передачу
товару, не спростовує факт поставки
цього товару від зазначеного
контрагента, як господарюючого
суб'єкта.

Суд враховує, що під час перевірки
відповідач не з'ясовував, кому належать
підписи на видаткових і податкових
накладних, якими оформлені поставки
товару від ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад", а також факт участі
осіб, які підписали документи від імені
цих постачальників, у передачі товару
позивачу. Відповідач не підтвердив і не
спростував з посиланням на докази факт
підписання зазначених документів
іншими особами.

Всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України
відповідач також не довів, що зазначені
в податкових та видаткових накладних,
виписаних ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад", відомості щодо
поставки товару від зазначених
контрагентів є недостовірними.

Таким чином, суд вважає неправомірними
податкові повідомлення рішення від
06.02.2014 року № та № в частині
основного платежу з податку на додану
вартість в сумі 606156,0 грн. та штрафних
санкцій в сумі 86956,50 грн., які базуються
на безпідставних висновках
відповідача про відсутність реальних
наслідків господарських операцій з
придбання у 2011 році товару від ТОВ
"Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капілал"), ТОВ ВК
"Каскад" і ТОВ "Глісант-Прінт"

Разом з тим, суд вважає правомірним
податкове повідомлення рішення від
06.02.2014 року № в частині основного
платежу з податку на додану вартість в
сумі 20366,0 грн., яке базується на
викладених в акті перевірки №1/22/21339292
від 08.01.2014 року висновках відповідача
щодо порушення позивачем вимог п. 187.1
ст. 187, п. 192.1.1 ст. 192, Податкового кодексу
України, та заниження податку на додану
вартість за січень-лютий 2011 року на
загальну суму 20366, 0 грн. в результаті
подання уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку
із самостійним виправленням помилок
від 25.05.2012 року № та № за
січень в сумі 20043,0 грн. і лютий в сумі 323,0
грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Практик
2010 ПРО» в загальній сумі 20366,0 грн.

Як встановлено судом, що фактичною
підставою для коригування позивачем
показників податкової звітності з ПДВ
за січень-лютий 2011 року слугувала
постанова Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
по справі №2270/12633/11 з позовом ПП «Влад»
до Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції в Хмельницькій
області про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 15
червня 2011 року, якою встановлена
відсутність реальних наслідків
правочинів з придбання товару від ТОВ
"Практик 2010 Про". Зазначена постанова
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12.04.2012 року.

Суд встановив, що позивач здійснивши
коригування показників ПДВ за
січень-лютий 2011 року на загальну суму
20366, 0 грн. з порушенням вимог ст.192 ПК
України, оскільки не надіслав
контрагентам розрахунки коригування
для відповідного відображення у
податковому обліку. При цьому, в
судовому засіданні позивач не надав
жодного доказу щодо повернення товару
на суму ПДВ 20366, 0 грн. або повернення
попередньої оплати на вказану суму.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги про
скасування податкового повідомлення
рішення від 06.02.2014 року № в
частині основного платежу з податку на
додану вартість в сумі 20366,0 грн. є
безпідставними.

Тому, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
06 жовтня 2014 року .

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.