Справа № 58/331/14а, 2а-458/5/2014
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.
Справа № 876/4596/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря Гнатик А.
З.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача
Маланкевича О. В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Турківському районі
Львівської області на постанову
Турківського районного суду
Львівської області від 1 квітня 2014 року
у справі № 58/331/14а, 2а-458/5/2014 за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Турківському районі
Львівської області про визнання
незаконним припинення виплати пенсії
за вислугу років та зобов'язання
відновити виплату пенсії за вислугу
років,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Турківському районі Львівської
області, яким просив визнати
незаконними дії відповідача щодо
припинення виплати позивачу з 2 липня
2008 року пенсії за вислугу років.
Зобов'язати відповідача відновити
виплату позивачу пенсії за вислугу
років з 2 липня 2008 року.

Позов мотивує тим, що йому припинили
виплачувати пенсію за вислугу років,
посилаючись на те, що працюючи у
позашкільному навчальному закладі у
позивача не виникло право на пенсію за
вислугу років у відповідності до
постанови КМУ від 4 листопада 1993 року
№909 «Про перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років».
Водночас вказує, що відповідно до
Закону України «Про позашкільну
освіту» у нього виникло право на пенсію
за вислугу років.

Постановою Турківського районного
суду Львівської області від 3 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2014 року скасовано
постанову Турківського районного суду
Львівської області від 3 листопада 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2013 року, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Турківського районного
суду Львівської області від 1 квітня 2014
року позов задоволено повністю.
Визнано незаконними дії відповідача
щодо припинення виплати позивачу з 2
липня 2008 року пенсії за вислугу років.
Зобов'язано відповідача відновити
виплату позивачу пенсії за вислугу
років з 18 липня 2010 року.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що відповідно до Закону України
«Про позашкільну освіту» саме
Кабінетом Міністрів України
встановлюється перелік посад
педагогічних працівників системи
позашкільної освіти, які мають право на
таку пенсію, а в постанові КМУ від 4
листопада 1993 року №909 «Про перелік
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років» відсутня
посада викладача школи мистецтв.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав пояснення, просив
апеляційну скаргу задоволити, рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Позивач та його представник в судовому
засіданні надали пояснення, просили
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не належить до задоволення з
наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідно до записів у трудовій
книжці позивача, 27 вересня 1985 року його
було прийнято в Турківську дитячу
музичну школу на посаду викладача по
класу дерев'яних духових інструментів.

1 вересня 2007 року позивач був
звільнений з займаної посади за заявою
відповідно до статті 38 КЗпП України.

4 вересня 2007 року позивачу було
призначено пенсію за вислугу років.

2 липня 2008 року позивачу припинено
виплату пенсії за вислугу років за
результатами додаткової перевірки.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 21 Закону України «Про
позашкільну освіту» передбачено, що
педагогічні працівники позашкільних
навчальних закладів мають право на
пенсію за вислугу років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

Відповідно до частини 2 цієї статті
Перелік посад педагогічних
працівників системи позашкільної
освіти встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

У постанові КМУ від 4 листопада 1993 року
№909 «Про перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років»
відсутня посада викладача школи
мистецтв.

Водночас статтею 19 Закону України «Про
позашкільну освіту» встановлено, що
учасниками навчально-виховного
процесу в позашкільному навчальному
закладі крім вихованців, учнів та
слухачів є: директор, заступники
директора позашкільного навчального
закладу; педагогічні працівники,
психологи, соціальні педагоги,
бібліотекарі, спеціалісти, які
залучені до навчально-виховного
процесу.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при встановленні права на пенсію за
вислугу років застосуванню підлягають
положення Закону України «Про
позашкільну освіту» та Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а не
вказаної вище постанови Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

З аналізу вказаних законів зрозуміло,
що у позивача виникло право на пенсію
за вислугу років, а відтак дії
відповідача по припиненню виплати
такої пенсії є протиправними. Суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про необхідність поновити
виплату пенсії за вислугу років
позивачу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення -суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Турківському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Турківського районного суду
Львівської області від 1 квітня 2014 року
у справі № 58/331/14а, 2а-458/5/2014 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 26 вересня
2014 року