Справа № 826/12451/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2014 року 16:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
За позовом ОСОБА_1 до Управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві про
визнання незаконним рішення та
визнання незаконними дій
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Стрілецька С.М.
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, в якому
просить суд: визнати незаконними дії та
рішення Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві щодо обмеження
і заборони доступу автомобілям до
Майдану Незалежності 18, 19, 20 лютого 2014
року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що дії та рішення
відповідача щодо обмеження та
блокування руху автомобілів 18, 19, 20
лютого 2014 року є незаконними, оскільки
вказані автомобілі не порушували
правил дорожнього руху та відповідачем
не наведено жодних фактів необхідності
забезпечення громадського порядку,
громадської безпеки, охорони життя і
здоров'я людей у перекритих для проїзду
місцях.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.09.2014 закінчено
підготовче провадження у справі та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні.

Представник позивача у судовому
засіданні 25.09.2014 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 25.09.2014 проти задоволення
позовних вимог заперечувала в повному
обсязі з тих підстав, що позивачкою не
надано до суду жодних доказів щодо
порушення її прав з боку Управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
шляхом обмеження і заборони доступу
автомобілів до Майдану Незалежності 18,
19 та 20 лютого 2014 року. Крім того,
зазначила, що працівниками державної
патрульної служби ДПС ДАІ ГУМВС
України в місті Києві рапорти про
зупинку саме автомобіля ОСОБА_1 марки
DAIHATSU MATERIA, державний номерний знак
НОМЕР_1, 18, 19 та 20 лютого 2014 року не
складалися.

У судовому засіданні 25.09.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що 18,
19 та 20 лютого 2014 року вона рухалась на
своєму автомобілі марки DAIHATSU MATERIA,
державний номерний знак НОМЕР_1 по
місту Києву.

Проте, в зазначені дні співробітниками
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві проводились дії щодо
блокування та зупинення автомобілів,
які не порушували правила дорожнього
руху та дії щодо заборони руху у певних
маршрутах, які супроводжувались
погрозами застосування вогнепальної
зброї, а саме:

18.02.2014 заборонено рух на Михайлівській
площі - в бік вул. Михайлівській і
Трьохсвятительській; на розі вул.
Басейної та Шовковичної у бік вул.
Хрещатик; на розі Басейної та вул.
Скоропадського в бік вул. Хрещатик; на
розі вул. Басейної та
Круглоуніверситетської в бік вул.
Хрещатик.

19.02.2014 заборонено рух на розі вул.
Червоноармійської та вул. Павла
Скоропадського в бік Майдану
Незалежності, на розі вул. Хрещатик і
бул. Тараса Шевченка - в бік Майдану
Незалежності, на розі вул. Пушкінська і
бул. Тараса Шевченка - в бік Майдану
Незалежності.

20.02.2014 заборонено рух на розі бул.
Тараса Шевченка та вул. Пушкінської, на
розі вул. Б. Хмельницького та вул.
Володимирської - в бік Михайлівської
площі.

15.04.2014 позивачка звернулась з
запитом до Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, в якому
просила надати їй наступну інформацію:
постові відомості розстановки нарядів
дорожньо-патрульної служби ДПС ДАІ
ГУМВС України в м. Києві за період 18-21
лютого 2014 року та картки маршрутів
патрулювання стаціонарних постів м.
Києва за цей період; підстави для
блокування та зупинки автомобілів в
зазначених у запиті місцях та
напрямках, зокрема, письмовий наказ чи
розпорядження про блокування під'їздів
до Майдану Незалежності; рапорти про
зупинку автомобіля позивачки 18, 19 та 20
лютого 2014 року в зазначених у запиті
місцях.

Листом від 06.05.2014 № 45/3-88 на запит ОСОБА_1
відповідачем надано відповідь, в якій
останній зазначив про неможливість
надання інформації щодо дислокації
маршрутів патрулювання та постів,
карток маршруту патрулювання та схеми
стаціонарного посту, оскільки вказані
відомості є службовою інформацією у
системі Міністерства внутрішніх справ
України. Крім того, зазначив, що у
відповідності до частини 20 статті 11
Закону України «Про міліцію» міліції
для виконання покладених на неї
обов'язків надається право відповідно
до своєї компетенції тимчасово
обмежувати або забороняти доступ
громадян на окремі ділянки місцевості
чи об'єкти з метою забезпечення
громадського порядку, громадської
безпеки, охорони життя і здоров'я людей.
Статтями 9, 10 Закону України «Про
державну охорону органів державної
влади України та посадових осіб»
визначено, що державна охорона
здійснюється щодо будинків, де
працюють Верховна Рада України,
Президент України, Кабінет Міністрів
України, Конституційний Суд України,
Верховний Суд України, споруд і
спеціальних транспортних засобів, що
перебувають в їх користуванні, інших
місць постійного і тимчасового
перебування осіб, які охороняються
відповідно до цього Закону, важливих
державних об'єктів та прилеглих до них
територій і акваторій, визначених
Президентом України. Міністерство
внутрішніх справ України, спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону України, інші
центральні органи виконавчої влади
України, Служба безпеки України в межах
своєї компетенції та у взаємодії з
Управлінням державної охорони України
беруть участь у здійсненні державної
охорони. Разом з цим, повідомив
позивачку, що працівниками державної
патрульної служби ДПС ДАІ ГУМВС
України в місті Києві рапорти про
зупинку автомобіля ОСОБА_1 марки DAIHATSU
MATERIA, державний номерний знак НОМЕР_1, 18,
19 та 20 лютого 2014 року не складалися.

Вважаючи дії та рішення Управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
щодо обмеження і заборони доступу
автомобілям до Майдану Незалежності 18,
19, 20 лютого 2014 року незаконними,
позивачка звернулась з даним позовом
до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Приписами пункту 8 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що позивачем є,
зокрема, особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду.

З вказаної правової норми вбачається,
що особа може звернутися до
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправними дій, рішень
суб'єкта владних повноважень лише в
тому випадку, якщо такі дії, рішення
безпосередньо впливають на її права,
свободи та інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Тобто, особа наділена правом оскаржити
до суду не будь-які дії, рішення
суб'єкта владних повноважень, які, на її
думку, були вчинені з порушенням вимог
закону, а лише ті, що зумовлюють
виникнення, зміну або припинення
певних правовідносин, учасником яких є
особа, яка подала адміністративний
позов.

Таким чином, звертаючись до суду з
позовом про оскарження дій та рішення
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві ОСОБА_1 зобов'язана зазначити
не лише в чому полягали протиправні, на
її думку, дії та рішення відповідача, а
й чим такі дії порушують саме її права
та інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті
10 Закону України «Про міліцію» від
20.12.1990 № 565-XII (далі - Закон № 565-XII)
міліція відповідно до своїх завдань
зобов'язана, зокрема, забезпечувати в
межах своєї компетенції безпеку
дорожнього руху, додержання законів,
правил і нормативів у цій сфері.

Абзацом 21 частини 1 статті 11 Закону №
565-XII встановлено, що міліції для
виконання покладених на неї обов'язків
надається право, зокрема, обмежувати
або забороняти у випадках затримання
злочинців, при аваріях, інших
надзвичайних обставинах, що
загрожують життю і здоров'ю людей, рух
транспорту і пішоходів на окремих
ділянках вулиць і автомобільних
доріг.

Згідно підпункту 4 пункту 5 Положення
про Державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від
14.04.1997 № 341, працівники
Державтоінспекції під час виконання
службових обов'язків мають право,
зокрема, обмежувати, забороняти та
вносити оперативні зміни в
організацію руху на окремих ділянках
автомобільних доріг і вулиць у
випадках затримання осіб на підставах
та в порядку, визначеному кримінальним
процесуальним законодавством,
проведення в установленому порядку
масових та протокольних заходів або у
разі виникнення загрози безпеці
дорожнього руху, під час стихійного
лиха, оголошення окремих місцевостей
зонами надзвичайної екологічної
ситуації, аварій, катастроф, інших
надзвичайних подій, а також на
залізничних переїздах, що не
відповідають правилам їх утримання у
безпечному для дорожнього руху стані.

Загальновідомими є обставини, що в
Україні, зокрема, 18, 19, 20 лютого 2014 року у
місті Києві відбувалась «Революція
гідності», яка супроводжувалась тим, що
на Майдані Незалежності у місті Києві
було встановлено наметове містечко,
споруджені барикади, перекритий рух
транспортних засобів у центральній
частині місті, а саме: на Майдані
Незалежності, вулицях Інститутській,
Грушевського, Хрещатик, Банкова,
Європейській площі. Під час
протистояння застосовувались
«коктейлі Молотова», світло-шумові
гранати та інші засоби ураження, час
від часу виникали пожежі внаслідок
підпалу автомобільних покришок.

З огляду на наведене та приписи абзацу
21 частини 1 статті 11 Закону № 565-XII,
відповідач мав право на обмеження і
заборону доступу автомобілям 18, 19, 20
лютого 2014 року до Майдану Незалежності.

Під час судового засідання позивачем
не надано до суду жодних доказів
порушення її прав та інтересів у сфері
публічно-правових відносин.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 01.06.2010 року №
781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду
з позовом особи, якій не належить право
вимоги (неналежний позивач), є
підставою для відмови у задоволенні
такого позову, оскільки права, свободи
чи інтереси цієї особи у сфері
публічно-правових відносин не
порушено.

З огляду на викладене вище, суд
приходить до висновку про те, що ОСОБА_1
не доведено, що саме її права чи
інтереси порушено Управлінням
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
шляхом обмеження і заборони доступу
автомобілям до Майдану Незалежності 18,
19, 20 лютого 2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.

Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених
фактичних обставин справи, суті
позовних вимог, суд дійшов висновку про
те, що в даній адміністративній справі
позивачем не доведено існування факту
порушення її законних прав та
інтересів, що є самостійною підставою
для відмови в задоволенні позову.

При цьому, не є предметом розгляду
даної справи дії чи бездіяльність
відповідача, пов'язані з розглядом
запиту позивача від 15.04.2014.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко