Справа № 807/1559/13-а
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.
Справа № 876/14541/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника позивача - Мамченко К. О.;

представника відповідача - Ліуша Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 01
жовтня 2013 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Джейбіл Сьоркіт
Юкрейн Лімітед» до Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2013 року Закарпатським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю «Джейбіл Сьоркіт
Юкрейн Лімітед» до Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Ужгородської
МДПІ від 20 травня 2010 року №
000245/32836226/2320/0/2420.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що позивачем було виконано
всі вимоги Закону для отримання
бюджетного відшкодування у сумі 613390,64
грн. у квітні, жовтні, листопаді, грудні
2009 року, а також у січні і лютому 2010 року
згідно оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення. Також вказано, що
та обставина, що контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету не є підставою для позбавлення
позивача, як платника податку на додану
вартість, права на бюджетне
відшкодування цього податку.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області від 20
травня 2010 року № 000245/32836226/2320/0/2420.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем -
Ужгородською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що не відбулося
надмірної сплати податку на додану
вартість до бюджету, оскільки за
результатами проведених зустрічних
перевірок контрагентів постачальників
позивача не доведено факту сплати суми
ПДВ у розмірі 613390,64 грн. до державного
бюджету, відшкодуванню ж підлягає
тільки та сума податку на додану
вартість, яка попередньо була сплачена
до бюджету. Також зазначено, що
позивачем було пропущено річний строк
звернення до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечила та просить таку залишити
без задоволення.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, проаналізувавши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 20 травня 2010 року
Ужгородською МДПІ було проведено
невиїзну перевірку ТзОВ «Джейбіл
Сьоркіт Юкрейн Лімітед» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за квітень, жовтень, листопад,
грудень 2009 року, січень, лютий 2010 року,
якою встановлено порушення п.1.8 ст.1
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме завищення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість ТзОВ «Джейбіл Сьоркіт
Юкрейн Лімітед» за квітень, жовтень,
листопад, грудень 2009 року, січень, лютий
2010 року на суму 613390,64 грн. за
результатами якої було складено акт
перевірки від 20 травня 2010 року №
81/23-2/32836226.

За наслідками вищевказаної перевірки
податковим органом було прийняте
податкове повідомлення-рішення від 20
травня 2010 року № 000245/32836226/2320/0/2420, яким
позивачу зменшено суму заявленого до
бюджетного відшкодування ПДВ у квітні,
жовтні, листопаді, грудні 2009 року, а
також у січні і лютому 2010 року на
загальну суму 613390,64 грн.

Відповідно до п. 1.3. Закону України «Про
податок на додану вартість» платником
податку є особа, яка згідно з цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковим кредитом є сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» про податок на додану
вартість визначено, що податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Відповідно до п. п. 7.2.3 п. 7.2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»
визначається, що бюджетне
відшкодування - це сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 вказаного
Закону, якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Зі змісту п.п. 7.7.1 та 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
вбачається право платника податків на
отримання бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за
наявності від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
сумою податкового кредиту у
попередньому до звітного періоді; а
також від'ємного значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту у звітному
податковому періоді, фактично
сплаченого у попередніх податкових
періодах та включеного до податкового
кредиту.

Згідно вищевказаних норм Закону про
податок на додану вартість,
визначальним фактом виникнення права
платника податку на додану вартість на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість в наступному
податковому періоді в даному випадку є
фактична оплата ним сум такого податку
постачальникам товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді.

Відповідно до положень Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку на додану вартість, що включена
до ціни товару, є податковим
зобов'язанням постачальника товару, і
саме постачальник товару несе
обов'язок по сплаті цього податку до
бюджету, тоді як податковим органом
такий обов'язок покладається на
позивача, що суперечить вимогам
чинного законодавства.

Таким чином, твердження відповідача
про те, що необхідною умовою бюджетного
відшкодування є, відповідно до п. 1.8. ст.
1 та п. 7.4.1. ст. 7 Закону про податок на
додану вартість, підтвердження сплати
сум податку на додану вартість до
бюджету всіма постачальниками товарів
(робіт, послуг) до виробника є
помилковим, оскільки платники податку,
визначені у пп. «а», «в», «г», «д» п. 10.1
ст. 10, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до Закону
України «Про податок на додану
вартість» (п. 10.2 ст.10). Таким чином, якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне негативні наслідки
саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку - покупця
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо ним
виконано всі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування, а
тому посилання відповідача на те, що
право позивача на відшкодування не
підтверджено результатами зустрічних
перевірок контрагентів постачальників
та постачальника суд апеляційної
вважає необґрунтованим, оскільки Закон
не передбачає отримання результатів
зустрічних перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування у якості
обов'язкової умови відшкодування
податку на додану вартість.

Позивачем оплачено суму податку на
додану вартість згідно оскаржуваного
повідомлення-рішення в ціні придбання
товару безпосереднім постачальникам
товару, що підтверджується наявними в
матеріалах справи податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками-фактури та платіжними
дорученнями (а.с.а.с.61-173).

Несплата постачальником чи його
контрагентами ПДВ до бюджету у разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та не є
підставою для позбавлення останнього
права на відшкодування цього податку,
якщо він виконав усі передбачені
законом умови отримання права на
відшкодування податку на додану
вартість.

Щодо твердження відповідача про те, що
позивачем було пропущено річний строк
звернення до суду, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, що
була чинною на час винесення
оскаржуваного рішення,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів) є Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», відповідно до пп.
15.2.1 п. 15.2 ст. 15 якого у разі коли
податкове зобов'язання було нараховане
податковим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
15.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового
зобов'язання, може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів
від дня узгодження податкового
зобов'язання.

Таким чином, строк давності для
стягнення податкового боргу
встановлювався тривалістю 1095 днів,
відповідно і строк звернення до суду з
позовом про оскарження податкового
повідомлення-рішення становив 1095 днів.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року в справі № 807/1559/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 29
вересня 2014 року.