Справа № 813/5315/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.
Справа № 876/12882/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Ільчишин Н.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карпат-Еко" на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07.10.2013 р. по
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Карпат-Еко" до Дрогобицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

12.07.2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Карпат-Еко» звернулося до суду з
адміністративним позовом до
відповідача - Дрогобицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень - рішень № та №
від 27.06.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
висновки податкового органу є
помилковими, оскільки між позивачем та
ТОВ «Втордеревпром» укладено договір
відповідального зберігання, на
виконання якого між сторонами
складено, підписано та скріплено
печатками акт прийому - передачі, акти
виконаних робіт, проведено оплату за
надані послуги, про що свідчать
платіжні доручення та банківські
виписки, тобто первинні документи, які
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Сама по собі
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки в їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
(безтоварність) господарської
операції, якщо з інших даних
вбачається, що фактичний рух активів
або зміни у власному капіталі чи
зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07.10.2013 р. в
задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд не взяв до уваги подані
представником позивача акти прийому -
передачі та здачі - приймання робіт
(надання послуг), оскільки такі лише за
наявності у них формальних реквізитів,
не є первинними, а відтак, не
підтверджують фактичного здійснення
господарських операцій позивача з його
контрагентом - ПП «Втордеревпром»
згідно укладеного договору
відповідального зберігання
нафтопродуктів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
наведених у апеляційній скарзі
(аналогічних тим, що були наведені у
позовній заяві). Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

В судове засідання сторони, будучи
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи у суді, не
з'явились, про причини неявки не
повідомили, а тому суд ухвалив у
відповідності до ст. 41 КАС України
розгляд справи здійснити у відсутність
осіб, які беруть участь у справі та
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, у період з 01.06.2013 року по 07.06.2013 року
Дрогобицькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Львівській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
діяльності ТОВ «Карпат- ЕКО» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по операціях, пов'язаних
із зберіганням нафти та нафтопродуктів
та проведенням розрахунків за
зберігання нафти та нафтопродуктів з
ТОВ «Галнафтогаз», з ПП
«Втордеревпром», та ПП «Еконафтогаз»
за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року та
операціях щодо підтвердження
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Втордеревпром» за березень 2010 року. За
результатами проведеної перевірки
складено Акт № 255/22-2/32469516 від 14.06.2013 року
(а.с.19-34).

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем :

- п. 5.1., п.п. 5.2.1. п. 5.2. та п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 135.2. ст. 135, п.
137.1., п. 137.4. ст. 137 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього в сумі 21042,00 грн., у тому
числі за І квартал 2010 року, півріччя 2010
року, 3 квартали 2010 року та 2010 рік в сумі
20003,00 грн., 2011 рік в сумі 98,00 грн., І
квартал 2012 року в сумі 113,00 грн.,
півріччя 2012 року в сумі 227,00 грн., 3
квартали 2012 року в сумі 486,00 грн. та за 2012
рік в сумі 941,00 грн.;

- п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», абз. «б» п. 185.1. ст. 185, п. 187.1.
ст. 187 ПК України, в результаті чого
занижено ПДВ в сумі 16981,00 грн., в тому
числі за березень 2010 року в сумі 1460,00
грн., травень 2010 року в сумі 14542,00 грн.,
червень 2012 року в сумі 301,00 грн., липень
2012 року в сумі 37,00 грн., серпень 2012 року в
сумі 65,00 грн., вересень 2012 року в сумі
144,00 грн. в сумі 144,00 грн., жовтень 202 року
в сумі 144,00 грн., листопад 2012 року в сумі
144,00 грн., грудень 2012 року в сумі 144,00 грн.

На підставі встановлених Актом №
255/22-2/32469516 порушень, 27.06.2013 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення № , яким
згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 123.1. ст. 123
Податкового кодексу України
встановлено порушення п. 5.1., п.п. 5.2.1. п.
5.2. та п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 135.2. ст. 135, п. 137.1., п. 137.4.
ст. 137 ПК України, у зв'язку з чим
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток підприємств, усього 26279,00 грн.,
в тому числі за основним платежем - 21042,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 5237,00 грн. (а.с.6)

27.06.2013 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення - рішення №
, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п.
123.1. ст. 123 Податкового кодексу України,
на підставі Акта перевірки № 255/22-20/32469516
від 14.06.2013 року, встановлено порушення
п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», абз. «б» п. 185.1. ст. 185, п. 187.1.
ст. 187 ПК України, у зв'язку з чим
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість, усього 21226,00 грн., в
тому числі за основним платежем - 16981,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4245,00 грн. (а.с.5).

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями - рішеннями позивач
оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР , валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону
України № 334/94-ВР, до складу валових
витрат включаються, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї ж статті.

В силу п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 цього ж Закону,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР (із змінами та доповненнями),
платник податку - особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Закону України
№ 168/97-ВР, податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

В силу п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України
№ 168/97-ВР, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 135.2. ст. 135 Податкового
кодексу України, доходи визначаються
на підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу п. 137.1. ст. 137 цього ж Кодексу,
дохід від реалізації товарів
визнається за датою переходу покупцеві
права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання
робіт визнається за датою складення
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Згідно п. 137.4. ст. 137 ПК України, датою
отримання доходів, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування, є
звітний період, у якому такі доходи
визнаються згідно з цією статтею,
незалежно від фактичного надходження
коштів (метод нарахувань), визначений з
урахуванням норм цього пункту та
статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до абз. «б» п. 185.1. ст. 185 цього
ж Кодексу, об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

В силу п. 187.1. ст. 187 цього ж Кодексу,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV,
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України № 996-XIV,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності,
що використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В контексті наведених правових норм
колегія суддів виходить з того, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В силу ч.ч.1-3 ст.86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що на підставі укладеного
між позивачем (як депонентом) та ПП
«Втордеревпром» (як виконавцем)
договору № 30/09-09 від 30.09.2009 року (а.с.13),
депонент передає, а виконавець приймає
на відповідальне зберігання нафту,
нафтопродукти, нафтовміщуючу суміш. (п.
1.1. договору). Депонент передає майно
виконавцю згідно акту прийому -
передачі, який є невід'ємною частиною
даного договору. (п. 1.2. договору).

У матеріалах справи наявна копія акту
прийому - передачі між позивачем та ПП
«Втордеревпром» , згідно якого
позивачем передано нафтопродукти на
зберігання контрагенту у період з
01.10.2009 року по 31.12.2009 року, який складено
лише 31.12.2009 року. З акту здачі -
прийняття робіт (надання послуг)
складеного лише 01.03.2010 року між
позивачем та ПП «Втордеревпром»
вбачається, що ПП «Втордеревпром» були
виконані послуги по прийому,
зберіганню та відпуску нафтопродуктів
за 4 квартал 2009 року.

Судом першої інстанції вірно не взято
до уваги подані представником позивача
вищевказані акти прийому - передачі та
здачі - приймання робіт (надання
послуг), оскільки такі лише за
наявності у них формальних реквізитів,
не є первинними, а відтак, не
підтверджують фактичного здійснення
господарських операцій позивача з його
контрагентом - ПП «Втордеревпром»
згідно укладеного договору
відповідального зберігання
нафтопродуктів.

Також, докази надані позивачем в
обґрунтування позовних вимог, а саме
копії: виписок банку про рух коштів за
червень 2010 року, платіжних доручень за
травень - червень 2010 року, видаткових
накладних за липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад 2009 року, свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
марки TATRA 815, 1987 року випуску,
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку: 203, товарно - матеріальних
цінностей - дизпаливо за 3 квартал 2009
року, партії (місця зберігання
автомобіль TATRA) за 3, 4 квартали 2009 року, 1
квартал 2010 року - не підтверджують
реальність здійснення позивачем
господарських операцій.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що реальність господарської
операції має бути підтверджена певними
доказами (документами) послідовність
та порядок складання яких визначено
законодавством. Лише за наявності всіх
необхідних для певної господарської
операції документів, судом може бути
надана оцінка їх належності,
допустимості, достовірності кожного
доказу зокрема, а також достатність і
взаємний зв'язок їх у сукупності щодо
реальності господарської операції.

Колегія суддів також не бере до уваги
посилання апелянта на довідку ДПІ у м.
Бориславі Львівської області від 29.11.2010
року про результати документальної
перевірки позивача щодо підтвердження
взаємовідносин з ТОВ «Втордеревпром»
за березень 2010 року згідно якої не
встановлено порушення вимог
податкового законодавства, оскільки
періодом податкової перевірки
виступав лише березень 2010 року. В той же
час як спірні податкові повідомлення -
рішення відповідачем прийняті на
підставі акту перевірки позивача щодо
підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «Втордеревпром»
за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, в
тому числі і за березень 2010 року.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
Дрогобицька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Львівській
області приймаючи оскаржувані
податкові повідомлення - рішення №
та № від 27.06.2013 року діяла
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Карпат-Еко" залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07.10.2013 р. по
справі № 813/5315/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
Н.В. Ільчишин

В.Я. Макарик