Справа № 0603/609/2012 (2а/0603/179/12)
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/7924/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 12 квітня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про призначення та виплату
пенсії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у
якому просить зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області призначити та виплачувати їй
пенсію за віком з вересня 2011 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що їй
відмовлено у призначенні та виплати
пенсії всупереч вимогам Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та рішенню
Конституційного Суду України від
07.10.2009.

Постановою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 квітня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18.07.1997 позивач отримала
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон. Згідно з листом за підписом
начальника СГІРФО від 30.03.2012 №1471 ОСОБА_2
23.09.1998 оформила пакет документів для
виїзду на постійне місце проживання в
Ізраїль, з 27.10.1998 позивач є знятою з
реєстраційного обліку в м.Бердичеві.

27.09.2011 позивач звернулась до
відповідача із заявою про призначення
їй пенсії.

Листом від 10.11.2011 Управління Пенсійного
фонду України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області повідомило позивача про
неможливість призначення та виплати їй
пенсії у зв'язку з відсутністю
міжнародного договору, укладеного між
України і Ізраїлем, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач не має права
на призначення пенсії у зв'язку з тим,
що пенсійного віку вона досягла після
переїзду до Ізраїлю.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, не погоджується
із вказаними висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до положень статті 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини визначено, що кожна
людина має право на вільне пересування
і свободу вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною першою статті 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
визначено, що громадянам, які виїхали
на постійне проживання за кордон,
пенсії не призначаються.

У той же час, статтею 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. Іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію на рівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міжнародними
угодами.

За приписами статті 8 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» право на
отримання пенсій та соціальних послуг
із солідарної системи мають: громадяни
України, які застраховані згідно із цим
Законом та досягли встановленого цим
Законом пенсійного віку чи визнані
інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж.

Частиною першою статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем, проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку встановлено, що до
заяви про призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсі), повинна пред'явити паспорт
(або інший документ, що засвідчує цю
особу), місце її проживання (реєстрації)
та вік.

За приписами пункту 29 Порядку за
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
громадянство України» документами, що
підтверджують громадянство України є:
паспорт громадянина України, свідоцтво
про належність до громадянства
України, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, тимчасове
посвідчення громадянина України,
проїзний документ дитини,
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідчення члена екіпажу, посвідчення
особи на повернення в Україну.

Позивач, у розумінні Закону України
«Про громадянство України» є
громадянкою України і у відповідності
до ч.1 ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за наявності
відповідного страхового стажу набула
право на отримання пенсії за віком.

Як визначено частиною 2 статті 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставами для
їх обмеження.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України «Про громадянство України»
якщо громадянин України набув
громадянство (підданство) іншої
держави або держав, то у правових
відносинах з Україною він визнається
лише громадянином України.

Зважаючи на вищу юридичну силу
Конституції України поряд із Законом
України «Про пенсійне забезпечення» і
більш пізнє прийняття Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
положень якого позивач має право на
призначення пенсії на підставі
положень статті 26 цього Закону не
залежно від місця проживання, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про неправомірність відмови
Управління у призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 квітня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області у призначенні
ОСОБА_2 пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області призначити та виплатити пенсію
за віком ОСОБА_2 з 27 вересня 2011 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: