Справа № 804/12687/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
представника позивача - Чікіньова Д.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Комунального
підприємства «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
про визнання протиправними та
В серпні 2014 року КП "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до ДФІ в
Дніпропетровській області, в якому
-визнати протиправними та скасувати в
повному обсязі пункти 2, 3, 4 обов'язкових
вимог, направлених ДФІ в
Дніпропетровській області на адресу
КП "Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради листом №04-06-05-15/7833 від
-визнати протиправним та скасувати
пункт 5 обов'язкових вимог, направлених
ДФІ в Дніпропетровській області на
адресу КП "Транспортування покупної
теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради листом
№04-06-05-15/7833 від 25.07.2014р., в частині вимоги
щодо стягнення з Управління ПФУ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська зайво виплачені
внески до державних цільових фондів в
сумі 14 950,07 грн., нарахованих на
надбавку, що виплачувалась директору
підприємства ОСОБА_4
У обґрунтування позову позивач
посилається на те, що висновки, які
викладені в акті ревізії від 19.06.2014р.
№06-21/17 та вимоги, які викладені в
пунктах 2, 3, 4 та частково в пункті 5
листа-вимоги від 25.07.2014р. № 04-06-05-15/7833, є
протиправними та підлягають
скасуванню, що і стало підставою
звернення з цим позовом до суду.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача у судове
заідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав суду заперечення
проти позову, у яких зазначив про те, що
висновок в акті ревізії про незаконне
використання коштів субвенції на
загальну суму 2 360 498,08 грн. та нанесення
матеріальної шкоди (збитків)
державному бюджету на вказану суму є
правомірним та відповідає вимогам
закону, у задоволенні позову просив
відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані
суду докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на виконання п.
2.8 плану роботи Державної фінансової
інспекції України на 1 квартал 2014 року
уповноваженою особою, Державною
фінансовою інспекцію в
Дніпропетровській області, на підставі
направлення від 14.03.2014р. за №328,
виданого начальником ДФІ в
Дніпропетровській області, проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності КП "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради" за
період з 01.04.2012р. по 31.03.2014 року.
За результатами ревізії складено акт
від 19.06.2014р. № 06-21/17, в якому встановлено
ряд порушень, зокрема:
- ревізією встановлено завищення
заборгованості із різниці в тарифах
внаслідок включення до фактичної
собівартості послуг з теплопостачання
населенню вартості енергоресурсів на
втрати теплової енергії в мережах у
розмірі 17,15% та 14,30% замість 13%, що
призвело до незаконного використання
коштів субвенції та до матеріальної
шкоди (збитків), завданих державному
бюджету на суму 2 360 498,08 грн., чим
порушено вимоги п.12 Порядку формування
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10.07.2006 року №955;
п.7, п.18 Порядку формування тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення та
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011 року №869; п.3.18 розділу 3 Норм
та вказівок по нормуванню витрат
теплової енергії на опалення житлових
та громадських споруд, а також на
господарсько-побутові потреби в
Україні КТМ 204 України 244-94,
затверджених Держжитлокомунгоспом
України від 14.12.1993 року.;
- ревізією встановлено зайве
нарахування та виплати надбавки за
особливий характер роботи директору
підприємства ОСОБА_4 на загальну суму
нарахування вказаної набавки під час
її скасування, чим порушено вимоги п.2
розпорядження Дніпропетровського
міського голови від 30.10.2012 року №1013-рк
"Про дисциплінарне та матеріальне
стягнення стосовно ОСОБА_4"; підп.5 п.1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 19.05.1999 року №859 "Про умови та розміри
оплати праці керівників підприємств,
заснованих на державній, комунальній
власності, та об'єднань державних
підприємств";п.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХІV;
- ревізією встановлено списання з
обліку дебіторської заборгованості за
суб'єктом господарювання
Професійно-технічне училище №12, строк
позовної давності якої минув, та по
якій в межах строку позовної давності
не проводилась претензійно-позовна
робота щодо стягнення суми
заборгованості, що призвело до втрати
активів підприємства та нанесення йому
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 30 463,74 грн., чим порушено
вимоги п.5 П(С)БО №10 "Дебіторська
заборгованість", ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV,
п.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХІV;
- ревізією встановлено зайву сплату
внесків до державних цільових фондів
по незаконно виплаченій заробітній
платі на загальну суму 24 951,63 (з яких 14
950,07 грн. - нарахування на зайво
виплачену заробітну плату директору
ОСОБА_4), чим порушено вимоги ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VІ.
З метою повного усунення порушень,
попередження їх виникнення у
подальшому, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 10
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" за № 2939-XII від
26.01.1993року було пред'явлено вимогу від
25.07.2013 року за № 04-06-05-15/7833, якою
зобов'язано підприємство наступне,
- перерахувати до державного бюджету
зайво отримані кошти на покриття
заборгованості із різниці в тарифах в
сумі 2 360 498,08 грн. на реквізити, що
- стягнути з директора підприємства в
повному обсязі зайво виплачену
надбавку в загальній сумі 40 340,21 грн.
шляхом утримання із заробітної плати
грошових коштів на підставі заяви або
шляхом внесення грошових коштів на
розрахунковий рахунок підприємства. В
іншому випадку, стягнути з осіб, винних
у зайво нарахованій надбавці, шкоду в
сумі 40 340,21 грн. у порядку,
передбаченому чинним законодавством;
- стягнути з осіб, винних у завдані
підприємству збитків, шкоду в сумі 30
463,74 грн. у порядку, передбаченому
чинним законодавством;
- стягнути з Управління ПФУ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська зайво сплачені кошти
в сумі 24 951,63 грн. (з яких 14 950,07 грн. -
сплачений єдиний соцвнесок,
нарахований на зайво виплачену
заробітну плату директору ОСОБА_4)
шляхом проведення перерахунку сум
внесків до державних цільових фондів
та повернення зайво сплачених коштів
шляхом зарахування їх до майбутніх
платежів. В іншому випадку, стягнути з
осіб, винних у зайво сплачених внесках
до державних цільових фондів, шкоду в
сумі 24 951,63 грн. у порядку,
передбаченому чинним законодавством.
Так, судом встановлено, що позивачем у
2012 році подано до міської робочої групи
щодо визначення заборгованості із
різниці в тарифах на теплову енергію
розрахунок заборгованості за минулі
роки з різниці в тарифах на послуги з
централізованого опалення та
підігріву води, надані населенню за
період з 2001 року по 11 місяців 2012 року на
загальну суму заборгованості 49 883 567,78
Разом із розрахунком з різниці в
тарифах до міської робочої групи щодо
визначення заборгованості із різниці в
тарифах позивачем подані розрахунки
основних техніко-економічних
показників на теплопостачання за 2011
рік та 11 місяців 2012 року, розрахунки
фактичної собівартості на
теплопостачання по підприємству за 2011
рік та 11 місяців 2012 року, звіти про
витрати на виробництво та фінансові
показники діяльності підприємства від
надання послуг теплопостачання за 2011
рік та січень-грудень 2012 року, звіти про
постачання теплоенергії за 2011р. та 11
місяців 2012 року, акти звіряння
розрахунків з газопостачальними
організаціями (НАК "Нафтогаз України",
ДК "Газ України") станом на дату надання
розрахунку заборгованості з різниці в
Рішенням міської робочої групи щодо
визначення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання і
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку із
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування №8 від 12.12.2012 року
позивачу затверджено обсяг
заборгованості з різниці в тарифах, яка
утворилася станом на 01.12.2012 року і не
погашена на дату складання довідки про
суму заборгованості, з урахуванням
зменшення такої заборгованості на
обсяги фактично отриманої субвенції з
державного бюджету станом на 12.12.2012
року та на суми встановлених порушень,
виявлених за результатами перевірок
органами Державної фінансової
інспекції, на суму 49 833 567,78 грн. Рішення
підписано першим заступником
начальника головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області
Зуморіним Ю.В., заступником міського
голови Медведчуком В.М., заступником
начальника спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби Басаном О.О., директором
фінансово-економічного департаменту
Дніпропетровської міської ради
Дробітько І.П., директором департаменту
комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради Лисим
В.В.

Протоколом засідання
Дніпропетровської обласної комісії з
питань погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу №8 від 14.12.2012 року, позивачу
узгоджено обсяг заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку із невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам в сумі 49 883 567,78
грн. Протокол підписано головою
комісії, заступником голови
Дніпропетровської
облдержадміністрації, Темником Г.П. та
членами комісії: заступником
начальника відділу Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сферіелектроенергетики
у Дніпропетровській області (заступник
голови комісії), начальником
управління житлово-комунального
господарства Дніпропетровської
облдержадміністрації Білоусовим А.Л.,
заступником начальника управління
житлово-комунального господарства
Дніпропетровської
облдержадміністрації Коломойцем А.В.,
заступником начальника головного
фінансового управління
Дніпропетровської
облдержадміністрації Петровською Л.С.,
заступником начальника управління
паливно-енергетичного комплексу
Дніпропетровської
облдержадміністрації (секретар
комісії) Чорною О.В., заступником
начальника управління фінансів
галузей виробничої сфери та
моніторингу соціальних програм -
начальник відділу фінансів галузей ви
робочої сфери головного фінансового
управління Дніпропетровської
облдержадміністрації Китицею О.О.,
заступником генерального директора по
газу ПАТ "Дніпрогаз" Ільєнком А.М.,
заступником голови правління з питань
газопостачання ПАТ "Криворіжгаз"
Тиндиком П.О., заступником голови
правління з обліку та реалізації
природного газу ПАТ
"Дніпропетровськгаз" Новицьким Д.В.,
головним спеціалістом відділу з
економічних питань та ціноутворення
управління житлово-комунального
господарства Дніпропетровської
облдержадміністрації (секретар
комісії) Ковальовою В.А., а також
Рогачовим М.В. (посада не зазначена).

Остаточний обсяг заборгованості з
різниці в тарифах, який визначений
рішенням міської робочої групи №8 від
12.12.2012 року та затверджений протоколом
засідання Дніпропетровської обласної
комісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу №8 від
14.12.2012року, був визначений на підставі
попередніх рішень №5 від 07.11.2012 року, №6
від 23.11.2012 року, №7 від 29.11.2012 року та
протоколів №4 від 17.08.2012 року, №5 від
15.11.2012 року, №6 від 30.11.2012 року, з
урахуванням обсягу заборгованості з
різниці в тарифах за листопад 2012 року.

Таким чином, позивачем, в порядку,
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012р. №517 "Про
порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" визначено та погоджено
обсяг заборгованості з різниці в
тарифах в сумі 49 883 567,78 грн.

За результатами визначного та
погодженого обсягу заборгованості з
різниці в тарифах, позивачем укладено
багатосторонні договори про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування.

Так, були укладені договори №631/517з-ГУ,
№632/517з-ГУ, №633/517з (всі від 06.12.2012 року),
договори №1054/517з, №1055/517з (всі від 14.12.2012
року) та договір №1123/517з від 17.12.2012 року.

Згідно умовам зазначених договорів
позивач мав отримати від Департаменту
комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради 49 883 567,78
грн. та перерахувати ці кошти в повному
обсязі газопостачальним
підприємствам, Національній
акціонерній компанії "Нафтогаз
України" та Дочірній компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Як свідчать банківські виписки та
копії платіжних доручень, що надані
позивачем та містяться в матеріалах
справи, позивачем отримані в погашення
бюджетної заборгованості з різниці в
тарифах в сумі 49 883 567,78 грн. та датами
отримання ці кошти в повному обсязі
були перераховані газопостачальним
підприємствам, Національній
акціонерній компанії "Нафтогаз
України" та Дочірній компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Ревізією встановлено, що позивач до
фактичної собівартості й до розрахунку
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах включив у 2011 році фактичні
втрати енергоресурсів в мережах в
розмірі 17,15%, а в 2012 році - 14,3%, замість 13%.
Таке порушення, на думку відповідача,
призвело до незаконного використання
коштів субвенції та до матеріальної
шкоди державному бюджету на суму 2 360
498,08 грн.

При цьому, відповідач вважає, що при
визначенні норм втрат енергоресурсів
позивач мав керуватися пунктом 3.18
розділу 3 Норм та вказівок по
нормуванню витрат теплової енергії на
опалення житлових та громадських
споруд, а також на
господарсько-побутові потреби в
Україні КТМ 204 України 244-94,
затверджених Держжитлокомунгоспом
України від 14.12.1993 року. Натомість,
позивач включив до собівартості втрати
енергоресурсів вище, ніж 13%, чим, як
вважає відповідач, порушив вимоги
пункту 12 Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення та
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.07.2006 року №955; пункти 7 та 18 Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 року №869.

Проте, суд не може погодитись з такими
виносками ДФІ у Дніпропетровській
області, виходячи з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
передбачено, що головними завданнями
органу державного фінансового
контролю є: здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Крім того, статтею 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
передбачено, що державний фінансовий
контроль забезпечується органом
державного фінансового контролю через
проведення державного фінансового
аудиту, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 4 "Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 року №550,
(надалі - Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією) планові та позапланові
виїзні ревізії проводяться
контролюючими органами відповідно до
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" та цього Порядку.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 10
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні"за № 2939-XII від
26.01.1993року органу державного
фінансового контролю надається право
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" визначено, що тарифи
на теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 цього Закону,
тариф на теплову енергію для споживача
визначається як сума тарифів на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії.

Частиною 5 цієї статті обумовлено, що
тарифи повинні враховувати повну
собівартість теплової енергії і
забезпечувати рівень рентабельності
не нижче граничного рівня
рентабельності, встановленого
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону "Про
теплопостачання" у разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №2212
від 10.09.2009 року затверджено тарифи на
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води, що
надаються позивачем споживачам міста.

Як свідчить зміст акту ревізії та факт
перерахування позивачу заборгованості
з різниці в тарифах, затверджений
місцевим органом самоврядування тариф
на транспортування, постачання
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води населенню є
нижчим з собівартості цих послуг з
урахуванням граничного рівня
рентабельності.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу
України №2456-VІ від 08.07.2010 року, який був
чинний у періоді, що підлягав ревізії,
щодо розрахунку заборгованості з
різниці в тарифах, порядок та умови
надання субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік"
№4282-VІ від 22.12.2011 року (в редакції,
чинній на дату здійснення Позивачем
розрахунку різниці в тарифах)
встановлює, що перерахування субвенції
з державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'яжу з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Порядок та умови надання у 2012 році
субвенції і державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування (надалі - Порядок та
умови №517), затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 11.06.2012
року №517, визначає механізм
перерахування і надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Пунктом 6 Порядку та умов №517
передбачено, що обсяг заборгованості
визначається надавачами послуг як
різниця між фактичними витратами на
теплову енергію, що виробляється,
транспортується та постачається
населенню, послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення і
фактичними нарахуваннями згідно з
тарифами, що затверджувалися та/або
погоджувалися органами державної
влади чи місцевого самоврядування, з
урахуванням перерахунків за
низькоякісні та надані не в повному
обсязі послуги та відрахуванням
дотації місцевих бюджетів, отриманої
надавачами послуг.

В матеріалах справи містяться
розрахунки загальновиробничих норм
питомих втрат палива, теплової та
електричної енергії по підприємству на
2011 та 2012 роки. Згідно зазначеним
розрахункам планові норми втрат
паливно-енергетичних ресурсів в
теплових мережах складали на 2011 рік 17,8%,
а в 2012-му році - 14,3%, які були затверджені
Дніпропетровською
облдержадміністрацією в порядку
передбаченому п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України "Про порядок
нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві" №786 від
15.07.97рокуіз змінами та доповненнями.

В той же час, фактичні втрати
паливно-енергетичних ресурсів в
теплових мережах складали 17,15% за 2011 рік
та 16,31% за 2012 рік.

Як свідчить акт ревізії та розрахунки
основних техніко-економічних
показників на теплопостачання за 2011
рік та 11 місяців 2012 року, позивач до
фактичної собівартості, та відповідно,
до розрахунку обсягу заборгованості з
різниці в тарифах включив у 2011 році
фактичні втрати енергоресурсів в
мережах в розмірі 17,15% (що є менше, ніж
затверджена норма), а в 2012 році 14,3% -
нормативний показник.

Отже, позивач включив в розрахунок
заборгованості втрати енергоресурсів
в обсязі нижче, ніж фактичні втрати, які
мав право включити до розрахунку у
відповідності із пунктом 6 Постанови
№517.

Судом встановлено, що позивач здійснив
розрахунок заборгованості з різниці в
тарифах на транспортування, постачання
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води за 2011 рік та 11
місяців 2012 року у відповідності до
вимог Порядку та умов №517, а саме як
різницю між фактичними витратами на
послуги транспортування, постачання
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої і фактичними
нарахуваннями згідно із затвердженими
для населення тарифами, з урахуванням
перерахунків за низькоякісні та надані
не в повному обсязі послуги, що
підтверджено розрахунками
собівартості позивача за 2011 рік та 11
місяців 2012 року, звіту про витрати на
виробництво та фінансові показники
діяльності підприємства від надання
послуг транспортування, постачання
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої за 2011 рік та 11
місяців 2012 року.

Згідно пункту 5 Порядку та умов № 517
обсяг заборгованості визначається
надавачами послуг на підставі таких
підтверджуючих документів:

1) розрахунок фактичної собівартості
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії населенню,
що засвідчений підписом керівника або
іншої уповноваженої особи надавача
послуг, скріпленим печаткою;

2) копія рішення органу державної влади
чи місцевого самоврядування про
затвердження тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії населенню;

3) звіт про витрати на виробництво та
фінансові показники діяльності
підприємств, засвідчений підписом
керівника або іншої уповноваженої
особи надавача послуг, скріпленим
печаткою, зокрема з надання послуг з
теплопостачання (за формою
№1С-теплопостачання);

4) звіт про постачання теплової енергії
(за формою №1-теп), звітний кошторис
витрат на виробництво теплової енергії
(за формою №23-енерго), довідка про
корисний відпуск теплової енергії і
розрахунки за неї (за формою №32-енерго).

Документи, що зазначені в пункті 5
Порядку та умов №517 (крім пп.2)
складаються на підставі даних
бухгалтерського обліку, як це
визначено Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Зокрема,
розрахунок фактичної собівартості
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії населенню
складається на підставі відомостей
бухгалтерського обліку, за виключенням
амортизаційних відрахувань, які
включаються в собівартість на підставі
даних податкового обліку.

Суд зазначає, що умови Порядку №517 не
встановлюють будь-яких обмежень щодо
включення до фактичних витрат з
надання послуг транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води втрат
енергоносіїв в мережах. Також такого
обмеження не містить і Закон України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року.

Таким чином, позивач мав право включати
до розрахунку заборгованості з різниці
в тарифах фактичні втрати
паливно-енергетичних ресурсів без
будь-яких обмежень. Тобто при
визначенні суми заборгованості з
різниці в тарифах в розрізі визначення
втрати паливно-енергетичних ресурсів в
теплових мережах Позивач керувався
виключно діючими законами України та
нормативно-правовими актами, що
регулюють спірні відносини.

В обґрунтування пункту 2 обов'язкових
вимог відповідач посилається на
порушення позивачем пункту 12 Порядку
формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №955 від 10.06.2006 року
(надалі - Порядок №955), пунктів 7 і 18
Порядку формування тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№869 від 01.06.2011 року. (надалі - Порядок
№869), а також на пп.3.18 Норм та вказівок
по нормуванню витрат теплової енергії
на опалення житлових та громадських
споруд, а також на
господарсько-побутові потреби в
Україні КТМ 204 України 244-94,
затверджених Держжитлокомунгоспом
України від 14.12.1993 року (надалі - Норми
та вказівки КТМ 204).

Проте, Порядок №517, згідно з яким
визначається обсяг заборгованості з
різниці в тарифах та порядок надання
субвенції з державного бюджету на її
погашення у 2012 році, не містить жодних
посилань на Порядки №955 та №869.

Так, відповідно до пункту 1 розділу І
Порядку №955, цей Порядок визначає
механізм формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії
підприємствами сфери теплопостачання
та надання послуг з централізованого
опалення і постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 1 Порядку №869 цей
Порядок визначає механізм формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
суб'єктів природних монополій та
суб'єктів господарювання на суміжних
ринках, які провадять або мають намір
провадити господарську діяльність з
виробництва теплової енергії, її
транспортування магістральними і
місцевими (розподільними) тепловими
мережами (далі - транспортування) та
постачання, надання послуг з
централізованого опалення і
постачання гарячої води.

Пунктом 2 Порядку №869 визначено, що
Порядок застосовується під час
установлення Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води для суб'єктів
природних монополій, а також для
суб'єктів господарювання на суміжних
ринках, зазначених у пункті 1 цього
Порядку, та поширюється на таких
суб'єктів під час розрахунку
зазначених тарифів.

Відповідно до акту ревізії, а саме
пунктів 4.1 та 4.9, порушень під час
розрахунку та формування тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води відповідачем
не встановлено.

Таким чином, посилання відповідача в
акті ревізії на пункт 12 Порядку №955 від
10.06.2006р., пункти 7 і 18 Порядку №869 від
01.06.2011р. є безпідставним, оскільки норми
цих Порядків при визначенні розміру
бюджетної заборгованості з різниці в
тарифах не діють.

Норми та вказівки КТМ 204, витяг з яких
міститься в матеріалах справи,
розроблені УкрНДІінжпроект, погоджені
з Державним комітетом України з
матеріального забезпечення та
затверджені Держжитлокомунгоспом
України 14.12.1993 року.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 "Загальні
положення" Норм та вказівок КТМ 204, ці
норми та вказівки призначені: для
планування потреб в теплоті та паливі
на опалення, вентиляцію та гаряче
водопостачання житлових та
громадських споруд, а також на
господарсько-побутові потреби; для
формування заявок на паливо
теплопостачальними організаціями та
визначення необхідної кількості
палива для реалізації населенню. Крім
того, ці норми можуть бути використані
для визначення відпущеної теплової
енергії теплопостачальними
організаціями споживачам, у яких
тимчасово відсутні прилади обліку, для
проведення комерційних та інших
розрахунків.

Наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України №82 від 30.03.2001 року "Про
затвердження "Доповнень до "Норм та
вказівок по нормуванню витрат палива
та теплової енергії на опалення
житлових та громадських споруд, а також
на господарсько-побутові потреби в
Україні" та Посібника з користування
цими Нормами, затверджено та введено в
дію з 01.04.2001 року розроблені ВАТ
"УкрНДІінжпроект" "Доповнення до "Норм
та вказівок по нормуванню витрат
палива та теплової енергії на опалення
житлових та громадських споруд, а також
на господарсько-побутові потреби в
Україні" та "Посібник з користування
"Нормами та вказівками по нормуванню
витрат палива та теплової енергії на
опалення житлових та громадських
споруд, а також на
господарсько-побутові потреби в
Україні".

Пунктом 1.5 Розділу 1 "Загальні
положення" посібнику визначено, що, як
правило "Норми" використовуються для
планування потреб в теплоті та паливі
на опалення, вентиляцію та гаряче
водопостачання житлових та
громадських споруд, а також на
господарсько-побутові потреби, а також
для формування заявок на паливо.
Тимчасово норми можуть бути
використані для визначення відпущеної
теплової енергії теплопостачальними
організаціями споживачам, у яких
тимчасово відсутні прилади обліку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд застосовує
інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1.4 розділу
І Порядку подання нормативно-правових
актів на державну реєстрацію до
Міністерства юстиції України та
проведення їх державної реєстрації,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України №34/5 від 12.04.2005 року,
нормативно-правовий акт - офіційний
документ, прийнятий уповноваженим на
це суб'єктом нормотворення у
визначеній законом формі та порядку,
який встановлює норми права для
неозначеного кола осіб і розрахований
на неодноразове застосування.

Відповідачем не надано відомостей щодо
державної реєстрації зазначених вище
наказів Держжитлокомунгоспу та
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики, тому
ці Накази не є нормативно-правовими
актами.

Також, суд бере до уваги посилання
позивача на те, що відомості як про
наказ Держжитлокомунгоспу України від
14.12.1993 року, так і про наказ Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №82 від 30.03.2011
року, яким доповнені Норми та вказівки
КТМ 204, відсутні на офіційному сайті
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів України
http://www.reestrnpa.gov.ua/, а також як в офіційних
друкованих виданнях, так на офіційному
сайті Верховної Ради України
http://zakon.rada.gov.ua/.

Таким чином, Норми та вказівки КТМ 204,
по-перше, лише можуть застосовуватися
при плануванні витрат палива та
теплової енергії на опалення житлових
споруд., а, по-друге, не мають статусу
нормативно-правового акту, який є
обов'язковим для прийняття судом
рішення у справі.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вимога відповідача, яка
викладена в пункті 2 листа-вимоги від
25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833, є протиправною
та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги відповідача, яка
викладена в пункті 3 листа-вимоги від
25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833, то суд зазначає
наступне.

Так, судом встановлено, що 01.09.2009 року
між Дніпропетровською міською радою та
ОСОБА_4 укладено трудовий контракт про
призначення ОСОБА_4 директором
позивача з додатковими угодами до
нього. Відповідно до підпункту (б)
пункту 3.1 укладеного контракту за
виконання обов'язків, передбачених цим
контрактом, керівнику виплачується за
рахунок коштів підприємства надбавка
за особливий характер роботи в розмірі
50%.

30.10.2012 року Розпорядженням
Дніпропетровського міського голови
№1013-рк "Про дисциплінарне та
матеріальне стягнення стосовно ОСОБА_4"
керівнику позивача ОСОБА_4 оголошено
догану; з жовтня 2012 року скасовано
надбавку за особливий характер роботи,
а також застосовано матеріальне
стягнення у вигляді не нарахування і
невиплати премії ОСОБА_4, передбачені
трудовим контрактом від 01.09.2009 р.

Проте, 31.03.2013 року Дніпропетровським
міським головою видано розпорядження
№275-рк, згідно з яким, у зв'язку з
усуненням недоліків у роботі і
проведенням заходів щодо організації
робіт з усунення аварійної ситуації,
яка склалася по пров. Більшовицькому
№№2-22, керуючись статтею 151 Кодексу
законів про працю України, достроково
знято догану, оголошену розпорядженням
міського голови від 30.10.2012 року №1013-рк
ОСОБА_4

Відповідач, посилаючись на порушення
позивачем пункту 2 розпорядження
Дніпропетровського міського голови
від 30.10.2012 року №1013-рк, підпункту 5
пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 19.05.1999 року №859 "Про умови і
розміри оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, та об'єднань
державних підприємств", пункту 1 статті
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", вважає, що достроковим
зняттям догани не знімається
матеріальне стягнення у вигляді
надбавки за особливий характер роботи,
у зв'язку з чим надбавка в сумі 40 340,21
грн., яка нарахована та виплачена
директору позивача ОСОБА_4, вважає
зайво нарахованою та виплаченою, тому
вимагає позивача стягнути з директора
в повному обсязі зайво виплачену
надбавку в загальній сумі 40 340,21 грн.

Розглядаючи цей пункт вимоги, суд
виходить з того, що відповідно до
частини 1 підпункту 5 пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про умови і
розміри оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, та об'єднань
державних підприємств" №859 від 19.05.99
року керівники місцевих органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування, які укладають
контракти з керівниками підприємств,
заснованих на комунальній власності,
мають право встановлювати надбавку за
інтенсивність праці та особливий
характер роботи у розмірі до 50
відсотків посадового окладу.

Підпунктом (б) пункту 3.1 трудового
контракту від 01.09.2009 року, який
укладений між Дніпропетровською
міською радою та директором позивача
ОСОБА_4, така надбавка встановлена.

Частиною 2 пп.5 п. 1 постанови КМУ №859
передбачено, що у разі несвоєчасного
виконання завдань, погіршення якості
роботи відповідно до умов контракту
надбавки скасовуються або зменшуються,
що й було здійснено відповідно до
розпорядження Дніпропетровського
міського голови №1013-рк від 30.10.2012 р.

Частиною 1 ст. 151 Кодексу законів про
працю в Україні встановлено, що якщо
протягом року з дня накладення
дисциплінарного стягнення працівника
не буде піддано новому дисциплінарному
стягненню, то він вважається таким, що
не мав дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 2 цієї статті стягнення
може бути зняте до закінчення одного
року, якщо працівник не допустив нового
порушення трудової дисципліни і до
того ж проявив себе як сумлінний
працівник.

Частиною 3 цієї статті визначено, що
протягом строку дії дисциплінарного
стягнення заходи заохочення до
працівника не застосовуються.

Таким чином, заходи заохочення до
працівника, якою в цьому випадку є
надбавка за особливий характер роботи
в розмірі 50%, не застосовуються
виключно протягом дії дисциплінарного
стягнення.

Враховуючи, що дисциплінарне стягнення
знято достроково, суд приходить до
висновку, що й заходи матеріального
стягнення також вважаються знятими з
дати дострокового зняття
дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд бере до уваги лист №3/1054
від 06.05.2014 року Департаменту
комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради, яким
надано відповідь відповідачу на запит
№04-06-02-13/3374 від 04.04.2014 року, в якому,
зокрема, зазначено, що ОСОБА_4 виконує
функції директора позивача на підставі
трудового контракту від 01.09.2009 року;
жодним розпорядженням міського голови
м. Дніпропетровська зміни до
зазначеного трудового контракту не
вносилися, таким чином ОСОБА_4 після
дострокового скасування догани,
відповідно до розпорядження від 21.03.2013
року №275-рк, правомірно виплачувались
надбавки за особливий характер роботи
та премії, передбачені розділом 3
трудового контракту від 01.09.2009 року.

Таким чином, суд погоджується з
доводами позивача щодо відповідності
виплати надбавки за особливий характер
праці у розмірі до 50 відсотків
посадового окладу з дати винесення
відповідного розпорядження про
дострокове зняття догани діючому
законодавству та умовам трудового
контракту від 01.09.2009 року.

За таких обставин, вимога відповідача,
яка викладена в пункті 3 листа-вимоги
від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833, є
протиправною та підлягає скасуванню.

З тих же підстав частково протиправною
та такою, що підлягає скасуванню є і
вимога відповідача, яка викладена в
пункті 5 листа-вимоги від 25.07.2014р. за №
04-06-05-15/7833 в частині стягнення з
Управління Пенсійного фонду України у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська зайво виплачених
внесків до державних цільових фондів в
сумі 14 950,07 грн., нарахованих на
надбавку, яка виплачувалась директору
позивача.

Щодо пункту 4 обов'язкових вимог, суд
вважає його протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області (суддя
Ліпинський О.В.) від 26.04.2012 року у справі
№39/5005/3187/201 відмовлено в задоволенні
позовних вимог позивача до
Дніпропетровського
індустріально-педагогічного технікуму
(м. Дніпропетровськ) про стягнення 30 463,74
грн. В обґрунтування рішення
господарський суд зазначив, що
заборгованість Дніпропетровського
індустріально-педагогічного технікуму
виникла станом на 04.08.2003 року, а отже,
перебіг строку позовної давності, в
межах якого позивач мав звернутися до
суду за захистом свого права,
закінчився в 2006 році. Таким чином,
відповідно до вимог частини 4 статті 267
Цивільного кодексу України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові. З цієї
підстави суд відмовив позивачу у
стягненні з Дніпропетровського
індустріально-педагогічного технікуму
заборгованості в сумі 30 463,74 грн.

Протоколом № 13 засідання комісії
позивача по списанню дебіторської
заборгованості від 20.06.2012 р. комісія
запропонувала списати дебіторську
заборгованість за теплову енергію
Дніпропетровського
індустріально-педагогічного технікуму
в сумі 30 463,74 грн., яка склалася станом на
04.08.2003р., на збитки підприємства у
зв'язку з закінченням строку позовної
давності згідно з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.04.2012 року у справі
№39/5005/3187/201.

Наказом директора позивача № 153 від
21.06.2012 року списано дебіторську
заборгованість Дніпропетровського
індустріально-педагогічного технікуму
на збитки підприємства в сумі 30 463,74 грн.

Ревізією встановлено списання
дебіторської заборгованості
Професійно-технічного училища № 12,
строк позовної давності якої минув, та
по якій в межах строку позовної
давності не проводилась
претензійно-позовна робота щодо
стягнення суми заборгованості, що
призвело до втрат активів підприємства
та нанесення йому матеріальної шкоди
(збитків) на суму 30 463,74 грн., чим
порушено вимоги пункт 5 П(С)БО №10
"Дебіторська заборгованість", статті 256,
257 Цивільного кодексу України, пункт 1
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Натомість, норми, на порушення яких
посилається підповідач, встановлюють
загальні принципи позовної давності та
відображення дебіторської
заборгованості в бухгалтерському
обліку.

Зокрема, статті 256 та 257 Цивільного
кодексу України встановлюють, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, а загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Пункт 5 П(С)БО №10 "Дебіторська
заборгованість" визначає, що
дебіторська заборгованість визнається
активом, якщо існує ймовірність
отримання підприємством майбутніх
економічних вигод та може бути
достовірно визначена її сума.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, акти законодавства, на які
посилається відповідач, не містять
норм, які б свідчили про порушення
позивачем порядку списання
дебіторської заборгованості, за якою
минув строк позовної давності, на
збитки підприємства, а містять лише
загальні поняття.

Отже, дії позивача є правомірними.

На підставі вищенаведеного, вимога
відповідача, яка викладена в пункті 4
листа-вимоги від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833,
є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
визнання протиправними та скасування
пунктів 2, 3, 4 та частково пункту 5 вимоги
від 25.07.2014р. за № 04-06-05-15/7833 підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Виходячи з цього, сплачений позивачем
судовий збір, що підтверджується
платіжним дорученням, яке міститься в
матеріалах справи, підлягає
компенсації з Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Комунального
підприємства «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
про визнання протиправними та
скасування вимог - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 3, 4 вимоги від 25.07.2014р. за №
04-06-05/15/7833.

Визнати частково протиправним та
скасувати пункт 5 вимоги від 25.07.2014р. за
№ 04-06-05/15/7833 в частині в частині щодо
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська зайво
виплачені внески до державних цільових
фондів в сумі 14 950,07 грн., нарахованих на
надбавку, що виплачувалась директору
підприємства ОСОБА_4.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Комунального підприємства
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради судові
витрати у сумі 487,20 (чотириста
вісімдесят сім гривень двадцять
копійок) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29
вересня 2014 року.

Суддя О.С.
Луніна