Справа № 757/21322/14-а
Суддя: Кирилюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
м. Київ

Суддя Печерського районного суду м.
Києва Кирилюк І.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження,
відповідно до ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Славутському районі та місті
Славута Хмельницької області про
визнання протиправними дій та
бездіяльності та зобов'язання
призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду з зазначеним позовом
до Пенсійного фонду України (далі -
відповідач-1, ПФ України), Управління
Пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області (далі -
відповідач-2, Управління ПФУ в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області), в якому просить
поновити строк звернення до суду з
адміністративним позовом; визнати
протиправною бездіяльність
відповідача-1 щодо не передання заяви
позивача про поновлення виплати пенсії
за належністю; визнати протиправною
відмову відповідача-1 щодо відмови у
поновленні виплати пенсії; зобов'язати
відповідача-2 поновити позивачу
виплату пенсії з дня звернення за
поновленням її виплати - з 27.09.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що він є громадянином
України, оскільки мав трудовий стаж з
16.09.1947 року, відповідачем-2 йому була
призначена та виплачувалась пенсія,
однак, після виїзду у 1996 році позивача
на постійне місце проживання до
держави Ізраїль виплату пенсії було
припинено. 27.09.2013 року позивач
звернувся із заявою до відповідача-1
про поновлення виплати пенсії, у
відповідь на яку йому було відмовлено у
такому. Позивач вважає таку відмову
неправомірною.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 26.08.2014 року позовні вимоги за
період з 23.09.2013 року по 22.01.2014 року
включно залишено без розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28.08.2014 року відкрито
скорочене провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області про визнання
протиправними дій та бездіяльності та
зобов'язання призначити пенсію.

17.09.2014 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення ПФ України в яких
останній просив відмовити в позові,
оскільки відповідачем-1 не порушено
права позивача. Так, поновлення раніше
призначеної пенсій здійснюється
територіальними органами ПФ України на
місцях, при чому, заява на поновлення
раніше призначеної пенсії подається до
органу за місцем призначення пенсії з
наданням всіх необхідних документів.
Разом з тим, позивач виїхав за кордон на
постійне місце проживання у 1996 році,
тобто до прийняття Рішення
Конституційним Судом України, а
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, отже, у позивача
відсутнє право на одержання пенсії в
Україні.

Управління ПФУ в Славутському районі
та місті Славута Хмельницької області
ухвалу суду від 28.08.2014 року одержало
05.09.2014 року, проте у десятиденний строк
письмові заперечення проти позову
ОСОБА_1 не надало.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України,
проживав та працював на території
України, трудовий стаж становить 53
роки, що підтверджується записами в
трудовій книжці.

У 1996 році ОСОБА_1 виїхав на постійне
місце проживання до держави Ізраїль.

27.09.2013 року ОСОБА_1 направив на адресу
відповідача-1 заяву про поновлення
раніше призначеної пенсії, проте,
відповідач-1 у листі від 11.10.2013 року
відмовив у такому.

Так, стосовно громадян, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
визначено особливий порядок виплати
пенсій, який викладено у статтях 49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом. Поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати. Виплата
пенсії поновлюється в порядку,
передбаченому частиною третьою статті
35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення пункту 2 частини
першої статті 49, другого речення статті
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV
щодо припинення виплати пенсії
пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, позовні вимоги позивача
визнати протиправною бездіяльність
відповідача-1 щодо не передання заяви
позивача про поновлення виплати пенсії
за належністю, визнати протиправною
відмову відповідача-1 у поновленні
виплати пенсії та зобов'язати
відповідача-2 поновити виплату пенсії з
23.01.2014 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

У ч. 3 ст. 94 КАС України зазначено, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За таких обставин, з Державного бюджету
України на користь позивача слід
стягнути 73,08 грн. у відшкодування
сплаченого при звернені до суду
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
22, 24, 46 Конституції України, ст.ст. 49, 51
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 1, 2, 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення», рішенням Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року,
ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини, ст. 2
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст. 2, 9, 21, 71, 87,
90, 94, 99, 102, 158-163, 183-2, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Купермана Григорія Яковича до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області про визнання
протиправними дій та бездіяльності та
зобов'язання призначити пенсію -
задовольнити.

Визнати бездіяльність Пенсійного
фонду України щодо не передання заяви
ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії
за належністю - протиправною.

Визнати відмову Пенсійного фонду
України у поновленні виплати пенсії
ОСОБА_1 - протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Славутському районі та
місті Славута Хмельницької області
поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.01.2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73 грн. 08 коп. у
відшкодування судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
І.В.Кирилюк