Справа № 591/5845/14-а
Суддя: Янголь Є. В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/5845/14-а Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року

м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми
в складі: головуючого-судді Янголя
Є.В., при секретарі Журба А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Суми,
третя особа Публічне акціонерне
товариство „Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе" про визнання протиправним
рішення та спонукання до призначення
пенсії на пільгових умовах,

=

в с т а н о в и в :

Позивач просить визнати протиправним
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Суми від 15.07.2014 року про
відмову в призначенні йому пенсії на
пільгових умовах зобов'язати
відповідача призначити йому пенсію на
пільгових умовах з 26.04.2014 року, стягнути
з Державного бюджету України на його
користь 73,08 грн. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору та 1500 грн. в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що перебував у
трудових відносинах з третьою особою з
17.10.1983 року по 23.04.1993 року, а саме
працював у цехах № 29 та № 23. Загальний
пільговий стаж роботи за Списком № 1 у
нього становить 6 років 04 місяці 24 дні.
Після його звільнення з роботи третьою
особою в грудні 1994 року була проведена
атестація робочих місць за умовами
праці, у тому числі і робочого місця
„терміста, постійно зайнятого у печах
на гарячих роботах" в цеху № 23, де він
працював. Отже він має право на
отримання пенсії за віком на пільгових
умовах при досягненні віку 54 роки.
Після досягнення ним 54 років ПАТ СМНВО
ім. М.В. Фрунзе направило документи
відповідачу щодо призначення пенсії на
пільгових умовах, однак він отримав
лист відповідача від 25.07.2014 року, в
якому зазначено про те, що рішенням від
15.07.2014 року йому відмовлено у
призначенні пенсії відповідно до п. „а"
ст. 13 Закону України „Про пенсійне
забезпечення" на пільгових умовах.
Підставою для відмови у призначенні
пенсії відповідач зазначив те, що
період роботи з 01.01.1992 року по 23.04.1993
року не зарахований до пільгового
стажу, оскільки у трудовій книжці
посада „терміст на нагрівальних печах"
не відповідає назві посади, зазначеній
у постанові Ради Міністрів СРСР від
26.01.1991 року № 10, а саме „терміст,
постійно зайнятий у печах на гарячих
роботах" та в наказі про проведення
атестації робочих місць від 27.12.1994 року
№ 272. Вважає рішення відповідача
протиправним так як на період роботи
позивача діяв Список № 1 виробництв,
цехів, професій і посад, робота в яких
дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах і в пільгових
розмірах, затверджений постановою
Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №
1173, у якому зокрема була зазначена
посада „терміст на нагрівальних
печах". 26.01.1991 року постановою Кабінету
Міністрів СРСР № 10 був затверджений
новий Список № 1, згідно якого
змінилася назва посади, яка дає право
на призначення пенсії на пільгових
умовах, а саме було вказано, що такою
посадою є „термісти, постійно зайняті
у печах на гарячих роботах", при цьому
умови і характер роботи не змінилися.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов не
визнав, вважає, що позивачу була надана
обгрунтована відповідь щодо відмови у
призначенні пенсії на пільгових
умовах.

Представник третьої особи не
заперечує проти позову, пояснив, що
позивач дійсно працював на робочому
місці, яке було атестовано після його
звільнення. Назва посади, яку він
займав, та назва посади відповідно до
Списку № 1, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991
року, дещо відрізняються, так як на
момент затвердження

Суд, вислухавши думку учасників
судового розгляду та дослідивши докази
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач перебував у трудових
відносинах з ПАТ СМНВО ім. М.В. Фрунзе"
17.10.1983 року по 23.04.1993 року, зокрема
працював з 17.10.1983 року по 03.05.1985 року
ливарником на машинах лиття під тиском
ливарного виробництва у цеху № 29 та
працював у котельно-зварочному цеху №
23 термістом на нагрівальних печах у
період з 15.06.1988 року по 23.04.1993 року
повний робочий день, що
підтверджується копією трудової
книжки та актів.

Таким чином згідно Списку № 1
виробництв, цехів, професій і посад,
робота в яких дає право на призначення
пенсії на пільгових умовах і в
пільгових розмірах, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року № 1173 загальний пільговий
стаж роботи ОСОБА_1 становить 6 років 04
місяці 24 дні.

26.01.1991 року постановою Кабінету
Міністрів СРСР № 10 був затверджений
новий Список № 1, згідно якого
змінилася назва посади, яка дає право
на призначення пенсії на пільгових
умовах, а саме було вказано, що такою
посадою є „термісти, постійно зайняті
у печах на гарячих роботах", при цьому
робоче місце позивача та назва його
посади не змінилися.

Після звільнення ОСОБА_1 з роботи
третьою особою в грудні 1994 року була
проведена атестація робочих місць за
умовами праці, у тому числі і робочого
місця „терміста, постійно зайнятого у
печах на гарячих роботах" в цеху № 23, де
він працював. Фактично була проведена
атестація робочого місця, де працював
позивач. Вказана обставина
підтверджується копією наказу. В
трудовій книжці позивача відсутній
запис про проведення атестації
робочого місця, так як атестація була
проведена вже після звільнення
позивача, що підтверджується також
листом третьої особи.

Після досягнення позивачем 54
років ПАТ СМНВО ім. М.В. Фрунзе
направило документи відповідачу щодо
призначення пенсії на пільгових
умовах, однак ОСОБА_1 отримав лист
відповідача від 25.07.2014 року, в якому
зазначено про те, що рішенням від 15.07.2014
року йому відмовлено у призначенні
пенсії відповідно до п. „а" ст. 13 Закону
України „Про пенсійне забезпечення" на
пільгових умовах. Підставою для
відмови у призначенні пенсії
відповідач зазначив те, що період
роботи з 01.01.1992 року по 23.04.1993 року не
зарахований до пільгового стажу,
оскільки у трудовій книжці посада
„терміст на нагрівальних печах" не
відповідає назві посади, зазначеній у
постанові Ради Міністрів СРСР від
26.01.1991 року № 10, а саме „терміст,
постійно зайнятий у печах на гарячих
роботах" та в наказі про проведення
атестації робочих місць від 27.12.1994 року
№ 272.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, врегульовані ст. 13 Закону
України „Про пенсійне забезпечення",
Списку № 1 виробництв, цехів, професій і
посад, робота в яких дає право на
призначення пенсії на пільгових умовах
і в пільгових розмірах, затвердженим
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року № 1173, Списком № 1,
затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 та
Порядком застосування Списків № 1 та №
2, затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
383 від 18.11.2005 року.

Таким чином з наведених доказів
вбачається, що позивач мав необхідний
стаж для призначення пенсії на
пільгових умовах з 26.04.2014 року, а тому
відмова відповідача в призначенні йому
пенсії була протиправною.

Суд не може взяти до уваги
посилання представника відповідача на
те, що назва посади, на якій працював
позивач, не збігається з навою посади,
зазначеній в Списку № 1, затвердженому
постановою Ради Міністрів СРСР від
26.01.1991 року № 10, оскільки при цьому
робоче місце позивача не змінилося не з
його вини, в подальшому було
атестоване.

Відносно витрат на правову допомогу
суд вважає необхідним зазначити
наступне.

Згідно зі ст.ст. 87, 90 КАС України витрати
на правову допомогу відносяться до
судових витрат. Відповідно до ч.2 ст. 90
КАС України у разі звільнення сторони
від оплати надання їй правової
допомоги витрати на правову допомогу
здійснюються за рахунок Державного
бюджету України.

Максимальний розмір відшкодування
витрат на правову допомогу визначено
Законом України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" і він не може перевищувати 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину роботи.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, на виконання договору із
позивачем представник отримав від
позивача 1500 грн., що підтверджується
копією квитанції.

За таких обставин, суд, враховуючи
характер спірних правовідносин,
ступінь складності справи, необхідний
і фактично наданий обсяг правової
допомоги, час витрачений на це та
виходячи з принципів розумності,
виваженості і справедливості, вважає
необхідним стягнути з Державного
бюджету України 300 грн. витрат на
правову допомогу.

Посилання позивача на угоду про
правову допомогу є безпідставними,
оскільки договірні правовідносини,
передбачені ст.903 ЦК України виникли
між позивачем та його представником і
ці норми не можуть застосовуватись до
відшкодування судових витрат, яке
врегульоване КАС України та зазначеним
законом.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 159-163 КАС
України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми від 15.07.2014 року про відмову в
призначенні пенсії на пільгових умовах
ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми призначити
пенсію на пільгових умовах ОСОБА_1 з
26.04.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73,08 грн. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору та 300 грн. в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Зарічний
районний суд м. Суми протягом 10 днів в
порядку, передбаченому ч.2 ст. 186 КАС
України, з подачею копії скарги до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено
30.09.2014 року.

Суддя
Є.В. Янголь