Справа № 816/687/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 р.Справа № 816/687/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Старостіна В.В.

Суддів:
Бершова Г.Є. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання
Смердюка М.М.

представника позивача
Хоменко С.І.

представника відповідача
Тур Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавської митниці
Міндоходів на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
05.08.2014р. по справі № 816/687/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'
єднання "Кременчуцький
автоскладальний завод"

до Полтавської митниці Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Кременчуцький автоскладальний завод"
(надалі - позивач, ТОВ "ВО "КрАСЗ"),
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Полтавської митниці (надалі також
відповідач, Митниця), в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просив суд:

- визнати недійсними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від 19
листопада 2012 року №№54, 55, 56, 57, 58, 59, 61 та
від 28 січня 2013 року №6.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідачем порушено
права та законні інтереси ТОВ "ВО
"КрАСЗ" у сфері публічно-правових
відносин через безпідставне
донарахування грошового зобов'язання
зі сплати ввізного мита, акцизних
платежів, податку на додану вартість та
застосування штрафних санкцій загалом
в розмірі 32 819 127 грн 40 коп. Звертав
увагу на те, що під час ввезення на
митну територію України товарів ним
дотримано митні процедури та виконано
митні формальності, а Митницею
прийнято вантажні митні декларації та
визнано митну вартість товарів і їх
класифікацію за УКТ ЗЕД.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.08.14 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Кременчуцький
автоскладальний завод" до Полтавської
митниці Міндоходів, за участю
прокуратури Полтавської області про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Полтавської митниці від 19 листопада 2012
року №№54, 55, 56, 57, 58, 59, 61, від 28 січня "2012"
року №6.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав апеляційну скаргу, просив
задовольнити її, посилаючись на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, просив залишити
без задоволення апеляційну скаргу, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача та представників
сторін, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ТОВ "ВО "КрАСЗ" у
встановленому законом порядку
зареєстроване як юридична особа, /т. ІІІ, а.с. 4-6/.

Між позивачем та компанією "MANFORD ENTERPRISES
LIMITED" (Сполучене Королівство Великої
Британії та Північної Ірландії) 20
березня 2009 року укладено контракт
№1/09-ВО, за змістом якого продавець
(компанія "MANFORD ENTERPRISES LIMITED") продав, а
покупець (ТОВ "ВО "КрАСЗ") придбав на
умовах CFR-Іллічівськ або Одеса, Україна
комплектуючі збірних комплектів
автомобілів фірми FAW (КНР), "Ssangyong Motor
Company" (Республіка Корея), "Great Wall Motor Company
Limited" (КНР), згідно з номенклатурою, в
кількості та за ціною, що вказані у
додатках і специфікаціях до даного
договору /т. ІІ, а.с. 229-235/.

В ході виконання умов даного контракту
позивачем протягом 2010-2011 років на митну
територію України ввезено складові
частини до автомобілів марок FAW та GELLY.

При цьому, у кожному конкретному
випадку позивач дотримав всіх
необхідних митних процедур щодо
ввезення товару на митну територію
України, задекларував товар та сплатив
податки і обов'язкові платежі у
визначеному законом розмірі. У
питаннях визначення кодів товарів за
УКТ ЗЕД митний орган визнав
класифікацію, вказану позивачем у
вантажних митних деклараціях, дозволив
ввезення таких товарів на митну
територію України та їх випуск у
вільний обіг.

У подальшому, Департаментом митного
аудиту, аналізу та управління ризиками
Державної митної служби України
проведено документальну невиїзну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати митних
платежів ТОВ "ВО "КрАСЗ" за період з 01
січня 2010 року по 09 листопада 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 16 листопада 2012 року
№0001/12/000000000/ (надалі - Акт
перевірки), в якому вказано на
порушення позивачем вимог статей 264 та
267 Митного кодексу України від 11 липня
2002 року №92-ІV в частині достовірності
декларування митної вартості
імпортованих товарів та вимог Основних
правил інтерпретації класифікації
товарів УКТ ЗЕД, зокрема правила 2а,
Приміток до Групи 87 УКТ ЗЕД,
затверджених Законом України "Про
Митний тариф України" від 05 квітня 2001
року №2371-ІІІ.

За висновком Акта перевірки, заниження
митної вартості імпортованих товарів
та невірна їх класифікація призвели до
порушення ТОВ "ВО "КрАСЗ" вимог:

- статті 7 Закону України "Про Єдиний
митний тариф" від 05 лютого 1992 року
№2097-XII;

- статті 3 Закону України "Про акцизний
збір" від 18 грудня 1991 року №1996-ХІІ та
пункту "в" статті 3 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№18-92 "Про акцизний збір";

- підпункту 214.1.2 пункту 214.1 статті 214
Податкового кодексу України;

- пункту 4.3 статті 4 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03
квітня 1997 року №168/97-ВР;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового
кодексу України.

Стверджуючи про порушення ТОВ "ВО
"КрАСЗ" вказаних вище норм законодавчих
актів, контролюючий орган дійшов
висновку про заниження позивачем
податкового зобов'язання загалом в
розмірі 28 085 147 грн 04 коп. (в т.ч., 11 274 757
грн 41 коп. - ввізне мито, 2 496 827 грн 46 коп. -
акцизний податок, 14 313 562 грн 17 коп. -
податок на додану вартість) та
завищення податкового зобов'язання
загалом в розмірі 1 553 836 грн 72 коп. /т. І,
а.с. 19-28/.

На підставі висновків Акта перевірки
Митницею 19 листопада 2012 року
сформовано та надіслано ТОВ "ВО "КрАСЗ"
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- №54 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, 020" в
розмірі 772 015 грн 11 коп. (в т.ч., за
основним платежем - 514 676 грн 74 коп., за
штрафними санкціями - 257 338 грн 37 коп.
/т. ІІ, а.с. 191/;

- №55 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, 020" в
розмірі 1 024 321 грн 38 коп. (в т.ч., за
основним платежем - 1 024 267 грн 38 коп., за
штрафними санкціями - 54 грн) /т. ІІ,
а.с. 191/;

- №56 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Мито на
нафтопродукти, транспортні засоби та
шини до них, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, 021" в
розмірі 7 040 147 грн 11 коп (в т.ч. за
основним платежем - 5 632 117 грн 69 коп., за
штрафними санкціями - 1 408 029 грн 42 коп.)
/т. ІІ, а.с. 192/;

- №57 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Мито на
нафтопродукти, транспортні засоби та
шини до них, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, 021" в
розмірі 4 103 882 грн 60 коп. (в т.ч., за
основним платежем - 4 103 695 грн 60 коп., за
штрафними санкціями - 187 грн. /т. ІІ, а.с.
192/;

- №58 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Акциз на
транспортні засоби (крім мотоциклів і
велосипедів), 085" в розмірі 1 088 485 грн 94
коп. (в т.ч., за основним платежем - 1 088 298
грн 94 коп., за штрафними санкціями - 187
грн) /т. ІІ, а.с. 193/;

- №59 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Акциз на
транспортні засоби (крім мотоциклів і
велосипедів), 085" в розмірі 1 760 660 грн 65
коп. (в т.ч., за основним платежем - 1 408 528
грн 52 коп., за штрафними санкціями - 352 132
грн 13 коп.) /т. ІІ, а.с. 193/;

- №60 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання, 028" в розмірі 11 742 489 грн
27 коп. (в т.ч., за основним платежем - 7 828
326 грн 18 коп., за штрафними санкціями - 3
914 163 грн 09 коп.) /т. ІІ, а.с. 194/;

- №61 про визначення суми податкового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання, 028" в розмірі 6 485 476 грн 99
коп. (в т.ч., за основним платежем - 6 485 235
грн 99 коп., за штрафними санкціями - 241
грн) /т. ІІ, а.с. 194/.

За наслідками процедури
адміністративного узгодження
Державною митною службою України
винесено рішення від 22 січня 2013 року
№11.1/1.2-15.1/623, яким зобов'язано Митницю
надіслати позивачу нове податкове
повідомлення-рішення на зменшену суму
грошового зобов'язання зі сплати
штрафних (фінансових) санкцій,
донарахованого податковим
повідомленням-рішенням від 19 листопада
2012 року №60; податкові
повідомлення-рішення Митниці від 19
листопада 2012 року №№54, 55, 56, 57, 58, 59, 61 -
залишено без змін /т. ІІ, а.с. 219-225/.

На виконання вказаного рішення
Митницею сформовано та надіслано
позивачу податкове
повідомлення-рішення від 28 січня "2012"
року №6 про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
"Податок на додану вартість з товарів,
ввезених на територію України
суб'єктами господарювання, 028" в розмірі
10 544 137 грн 62 коп. (в т.ч., за основним
платежем - 7 828 326 грн 18 коп., за штрафними
санкціями - 2 715 811 грн 44 коп.) /т. ІІ,
а.с. 227/.

При цьому, в силу положень пункту 60.1
статті 60 Податкового кодексу України
податкове повідомлення-рішення від 19
листопада 2012 року №60 вважається
відкликаним.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
податковими повідомленнями-рішеннями
від 19 листопада 2012 року №№54, 55, 56, 57, 58, 59,
61 та від 28 січня 2013 року №6 порушено
права та охоронювані законом інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин, а тому вказані рішення
підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів враховує
приписи частини першої статті 2442
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно з якою рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За наведених обставин, колегія суддів
зазначає, що спірні відносини сторін
стосуються здійснення митними
органами митного контролю після
митного оформлення товарів.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, наведеної,
зокрема, у постановах від 23 січня 2011
року (справа №21-272а11), від 16 січня 2012
року (справа №21-116а11), від 18 вересня 2012
року (справа №21-203а12), від 04 липня 2013
року (справа №21-202а13), митний контроль
може мати місце й після завершення
процедури митного оформлення товару,
однак за умови наявності обґрунтованої
підозри, що під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України.

При цьому, термін "обґрунтована
підозра" є оціночним поняттям, значення
якого не наведено в жодному чинному
нормативно-правовому акті України.

Водночас, керуючись приписами статей 8,
9 Кодексу адміністративного
судочинства України, можливо вказати
на визначення цього терміна, наведене в
окремих рішеннях Європейського Суду з
прав людини. Зокрема, у рішенні від 30
серпня 1990 року у справі "Фокс, Кембелл і
Хартлі проти Сполученого Королівства"
(Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom)
Європейський Суд з прав людини
зазначив, що наявність обґрунтованої
підозри у вчинені правопорушення
передбачає "наявність фактів або
інформації, які б могли переконати
об'єктивного спостерігача в тому, що
відповідна особа могла-таки вчинити
злочин".

Як неодноразово пояснювала в ході
судового розгляду справи у суді першої
інстанції представник відповідача, у
спірних відносинах наявність
обґрунтованої підозри у вчиненні
позивачем порушень вимог
законодавства з питань податкової та
митної справи полягала в отриманні
Державною митною службою України
інформації від Генеральної митної
адміністрації КНР щодо експортованих з
території Китайської Народної
Республіки товарів.

За твердженням представників
відповідача, зазначену інформацію
викладено у листі Генеральної митної
адміністрації КНР №2012/UA/001 (без
зазначення дати).

Суд першої інстанції неодноразово
постановляв ухвалу про витребування
зазначеного листа як від Полтавської
митниці Міндоходів, так і від Державної
митної служби України, Департаменту
митної справи Міністерства доходів і
зборів України, Департаменту митної
справи Державної фіскальної служби
України.

У судовому засіданні у суді першої
інстанції 05 серпня 2014 року
представником відповідача надано
копію листа Генеральної митної
адміністрації КНР №2012/UA/001 (без
зазначення дати) /т. 22, а.с. 145-150/.

Дослідивши зазначену копію листа,
колегія суддів не виявила жодних
доводів, що могли б свідчити про
наявність будь-якої розумної підозри у
вчиненні позивачем правопорушень
митного та податкового законодавства.
Більш того, у даному листі не наведено
жодних посилань на конкретні
господарські операції, партії поставок
товарів та часові рамки їх здійснення.

Натомість, лист містить лише прохання
про надання українською стороною більш
точних даних та детальної інформації.

За наведених обставин, виходячи зі
змісту зазначеного листа, викладена в
ньому інформація не може вважатись
тією обґрунтованою підозрою у вчиненні
підприємством порушень, за наявності
якої допускається проведення митного
контролю після завершення митного
оформлення товару.

Не знайшли свого підтвердження в ході
розгляду даної справи і посилання
відповідача на інформацію з експортних
митних декларацій КНР, оскільки не
було надано таких декларацій. Факт
наявності таких декларацій у
контролюючого органу та їх дослідження
в ході проведення перевірки жодним
чином не підтверджено.

Водночас, як пояснила представник
позивача, під час проведення митного
оформлення товарів посадовими особами
Митниці надання експортних митних
декларацій не вимагалось, а митну
вартість товару визначено за ціною,
вказаною у контракті від 20 березня 2009
року №1/09-ВО.

Будь-яких інших обґрунтованих доводів
щодо наявності підстав для проведення
спірної перевірки контролюючим
органом не наведено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
до матеріалів справи залучено копії
вантажних митних декларацій, за якими
на митну території України позивач у
спірний період ввозив товари з
Китайської Народної Республіки, разом
з додатками /т. 3, а.с. 139 - т. 21, а.с. 221/.

У ході судового розгляду справи
представник відповідача не
заперечувала, що митний орган погодив
код товарів за УКТ ЗЕД, зазначений
декларантом у вантажних митних
деклараціях, провів процедуру митного
оформлення товарів та дозволив випуск
таких товарів у вільний обіг на
території України.

Крім того, представник відповідача
визнала, що на момент завершення
процедури митного оформлення товарів
позивач у повному розмірі сплатив
визначені законом податки та інші
платежі.

За приписами статті 313 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року №92-IV, митні
органи класифікують товари, тобто
відносять товари до класифікаційних
групувань, зазначених в УКТЗЕД. Рішення
митних органів щодо класифікації
товарів для митних цілей є
обов'язковими для підприємств і
громадян.

Крім того, відповідно до положень
статті 69 Митного кодексу України 13
березня 2012 року №4495-VI, товари при їх
декларуванні підлягають класифікації,
тобто у відношенні товарів
визначаються коди відповідно до
класифікаційних групувань, зазначених
в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів
здійснюють контроль правильності
класифікації товарів, поданих до
митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Аналізуючи наведені норми, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
прийнявши вантажні митні декларації,
віднісши товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустивши
його на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), контролюючі
органи не мали правових підстав для
формування податкових
повідомлень-рішень про донарахування
ТОВ "ВО "КрАСЗ" грошових зобов'язань, за
відсутності документального
підтвердження наявності обґрунтованої
підозри у вчиненні позивачем порушень
вимог податкового та митного
законодавства.

Аналогічну правову позицію наведено в
перелічених вище судових рішеннях
Верховного Суду України, що є
обов'язковими до врахування під час
розгляду даної справи.

Окрім того, в ході розгляду справи не
знайшли свого підтвердження доводи
відповідача про порушення ТОВ "ВО
"КрАСЗ" вимог митного та податкового
законодавства в частині заниження
останнім зобов'язання зі сплати
податків та митних платежів.

Так, дослідивши долучені до матеріалів
справи копії вантажних митних
декларацій з додатками, колегія суддів,
зважаючи на наведену в них
конкретизацію опису товару, дійшов
висновку про те, що на митну територію
України позивач ввіз саме комплектуючі
частини автотранспортних засобів
(автомобілів), як про це безпосередньо
вказано у ВМД, а не готові автомобілі,
як про те стверджував відповідач.

Таким чином, ввезені позивачем на митну
територію України товари правомірно
класифіковано у товарних позиціях 8707 10
10 10 (кузови (включаючи кабіни) для
моторних транспортних засобів
товарних позицій 8701-8705: - кузови (для
моторних транспортних засобів
товарної позиції 8703: - - для
промислового складання: - - -
укомплектовані) та 8707 90 90 00 (кузови
(включаючи кабіни) для моторних
транспортних засобів товарних позицій
8701-8705: - - інші) УКТ ЗЕД.

Доводи відповідача про те, що позивач
ввіз на митну територію України готові
автотранспортні засоби (автомобілі
легкові, моторні транспортні засоби
для перевезення вантажів), які
необхідно класифікувати в товарних
позиціях: 8704 21 31 00 (моторні транспортні
засоби для перевезення вантажів: - - з
повною масою транспортного засобу не
більше як 5 т: - - - - - нові) - стосовно
автотранспортних засобів марки FAW; 8703 22
10 00 (автомобілі легкові та інші моторні
транспортні засоби, призначені
головним чином для перевезення людей
(крім моторних транспортних засобів
товарної позиції 8702), включаючи
вантажопасажирські автомобілі-фургони
та гоночні автомобілі: - - з робочим
об'ємом циліндрів двигуна понад 1000 см3,
але не більше як 1500 см3: - - - нові) та 8703 23
19 10 (автомобілі легкові та інші моторні
транспортні засоби, призначені
головним чином для перевезення людей
(крім моторних транспортних засобів
товарної позиції 8702), включаючи
вантажопасажирські автомобілі-фургони
та гоночні автомобілі: - - з робочим
об'ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3,
але не більше як 3000 см3: - - - - інші: - - - - - з
об'ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3,
але не більше як 2200 см3) не підтверджені
жодними належними у розумінні статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, ґрунтуються на припущеннях та
спростовані долученими до матеріалів
справи копіями товаро-супровідних
документів.

Стосовно посилань представника
відповідача на те, що ТОВ "ВО "КрАСЗ"
пропущено строк на оскарження
податкового повідомлення-рішення від 28
січня "2012" року №6, визначений пунктом
56.19 статті 56 Податкового кодексу
України колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до вказаної норми у разі
коли до подання позовної заяви
проводилася процедура
адміністративного оскарження, платник
податків має право оскаржити в суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання
протягом місяця, що настає за днем
закінчення процедури
адміністративного оскарження
відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Разом з цим, як визначено пунктом 56.18
статті 56 Податкового кодексу України, з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Із змісту зазначеної законодавчої
норми, з урахуванням вимог статті 102
Податкового кодексу України, слідує, що
платник податків може звертатися до
суду з вимогою щодо протиправності
податкового повідомлення-рішення
протягом 1095 днів з моменту отримання
такого рішення.

Пунктом 56.21 статті 56 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
коли норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

На підставі викладеного, колегія
суддів зазначає, що строк звернення
платника податків до
адміністративного суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення становить 1095 днів
з дня отримання таким платником
податкового повідомлення-рішення.

А відтак, доводи представника
відповідача щодо пропущення позивачем
строку оскарження до суду податкового
повідомлення-рішення від 28 січня "2012"
року №6 є хибними.

В силу частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на
положеннях частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок щодо доведення
правомірності спірних податкових
повідомлень-рішень покладено на
відповідача як на суб'єкта владних
повноважень,

Однак, відповідачем таких доказів суду
не надано.

Натомість, в ході судового розгляду
справи спростовано доводи Митниці про
необхідність донарахування позивачу
грошових зобов'язань зі сплати ПДВ,
акцизного збору та ввізного мита у
зв'язку з наявність обґрунтованої
підозри у вчиненні останнім порушень
вимог податкового та митного
законодавства.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що відповідачем помилково
зазначено рік складення податкового
повідомлення-рішення №6, а саме -
замість 28 січня 2013 року вказано 28 січня
2012 року /т. ІІ, а.с. 227/.

Оскільки чинним законодавством не
передбачено можливості внесення
контролюючим органом виправлень до
рішень про донарахування грошових
зобов'язань, суд першої інстанції,
враховуючи наведене та керуючись
частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з метою повного та всебічного
захисту прав та законних інтересів
позивача, вірно вийшов за межі позовних
вимог, а саме - скасував податкове
повідомлення-рішення Митниці від 28
січня "2012" року №6.

Крім того, зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії та згідно з
частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд першої інстанції,
відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вірно вийшов за межі позовних
вимог, визнавши протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Полтавської
митниці від 19 листопада 2012 року №№54, 55,
56, 57, 58, 59, 61, від 28 січня "2012" року №6.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає доведеним належними та
допустимими доказами той факт, що
прийнявши оскаржені рішення суб'єкт
владних повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішень, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано ці
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 05.08.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014р. по
справі № 816/687/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бершов Г.Є.
Бегунц А.О. Повний текст ухвали
виготовлений 29.09.2014 р.