Справа № 328/3161/14-а
Суддя: Курдюков В. М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м.
Токмак

Суддя Токмацького районного суду
Запорізької області Курдюков В.М.,
розглянувши у скороченому провадженні
в приміщенні Токмацького районного
суду Запорізької області
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Токмаку та Токмацькому
районі Запорізькій області про
визнання відмови в перерахунку
щомісячного грошового утримання
суддям у відставці незаконним,
проведення перерахунку по щомісячній
оплаті та її виплаті,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом, яким просить:

1. Визнати відмову Управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області щодо перерахування їй
щомісячного довічного грошового
утримання як судді у відставці
незаконною та неконституційною.

2. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області здійснити перерахунок її
довічного щомісячного грошового
утримання та виплатити їй з 01.12.2013 року
щомісячне довічне грошове утримання як
судді у відставці виходячи із розміру
заробітної плати, визначеної у довідці
ТУ ДСА в Запорізькій області від 23.07.2014
№ 08-03/298 із розміру суддівської
винагороди, яка враховується при
призначенні (перерахунку) довічного
грошового утримання без обмеження
граничним розміром з урахуванням
виплачених сум, до змін у діючому
законодавстві

3. Постанову суду в межах суми
стягнення за один місяць піддати
негайному виконанню .

4. Стягнути з Державного бюджету
України на її користь в рахунок
відшкодування витрат по оплаті
судового збору 73 гривні 08 коп.

Позов обґрунтовує наступним.

21.06.1987 року позивач була обрана
народним суддею Токмацького міського
народного суду Запорізької області,
протокол виборчої комісії про обрання
суддею від 21.06.1987 року.

06.04.2000 року обрана суддею
Токмацького районного суду
Запорізької області безстрокове, на
підставі постанови Верховної Ради
України №1617-3 від 06.04.2000 року.

На підставі постанови Верховної
Ради України №2596-VI від 07.10.2010 року була
звільнена з посади судді у відставку
відповідно до ст.43 Закону України «Про
статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ,
термін дії якої закінчується 31.12.2010.

Наказом голови Токмацького
районного суду Запорізької області від
26.10.2010 року її було відраховано зі
складу Токмацького районного суду
Запорізької області у зв'язку з
поданням заяви про відставку, наказ
голови суду №140ос від 26.10.201 Ороку.

27.10.2010 рою. ТУ ДСА у Запорізькій
області направило до Управління
Пенсійного Фонду України в м. Токмак
подання про встановлення щомісячного
довічного грошового утримання
позивачу як судді у відставці за
№08-05/20-82 в розмірі 90% від її заробітної
плати що становило 5964 гривень.

Стаж роботи судді, який дає
позивачу право на відставку та
отримання щомісячного довічного
грошового утримання становить 35 років
02 місяці 28 днів.

У зв'язку з тим. що Закон України
«Про судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010 року вступив в силу з 01.01.2012 року,
вона звернулась до ТУ ДСА у Запорізькій
області з проханням надати довідку про
розмір суддівської винагороди
працюючих суддів.

Їй було надано довідку про розмір
суддівської винагороди для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання судді у відставці за №08-03/298
від 23.07.2014 року, де суддівська
винагорода з 01 грудня 2013 року склала 20706
гривень (оклад 12180 гривень, доплата за
вислугу 70% - 8526 гривень).

Довідку видано на підставі
особового рахунку працюючого на
відповідній посаді судді. На усі
виплати включені у довідку нараховані
внески на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а з 01.012011 на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

На підставі чого позивач
звернулася до відповідача із заявою
про перерахунок свого довічного
грошового утримання та отримала
відмову - протокол №46/а-7 від 26.08.2014р.

З такими діями відповідача вона
не згодна.

Відмова відповідача у
перерахуванні та виплаті мені
щомісячного довічного грошового
утримання як судді у відставці, на
підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій
області від 23.07.2014 №08-03/298 є незаконною
та неконституційною, так як суперечить
ст.22, 126 Конституції України, рішенню
Конституційного Суду України №100-рп/2008
від 22.05.2008, який зазначив, що рішення
Конституційного Суду України мають
пряму дію і для набрання чинності не
потребують підтвердження з боку
будь-яких органів державної влади, та
рішенню Конституційного Суду України
№1-2/2013 від 03.06.2013 року обов'язок
виконання рішення Конституційного
Суду України є вимогою ч.2 ст. 150
Конституції України.

Зміна існуючого порядку виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суперечить Конституції
України, оскільки видатки на утримання
суддів, які передбачені у Державному
бюджеті України, відповідно до ч.2 ст.95
та ч.1 ст.130 Конституції України повинні
передбачати і фінансування
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, що
безпосередньо стосується реалізації
положень ч.1 ст.130 Конституції України,
щодо забезпечення державного
фінансування суддів та створення
належних умов для фінансування. Такі
правові позиції висловлював
Конституційний Суд України у своїх
рішеннях від 11.10.2005 з№8-рп/2005 (абзац 8 п.7
мотивувальної частини) і від 18.06.2007 №
4-рп/2007 (абзац 4, 5, 6 підпункту 3.3
мотивувальної частини).

Крім того призначення та
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання, призначене суддям
у відставці проводиться у
відповідності до вимог ст.43 Закону
України «Про статус суддів» від 15.12.1992.
яка не втратила чинності при прийнятті
і введенні в дію Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
до 01.01.2013 року, а не Законом України «Про
пенсійне забезпечення».

Відповідно до вимог ч.4 ст.47 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 року, незалежність
суддів забезпечується, в тому числі,
особливим порядком його призначення,
обрання, притягнення до
відповідальності та звільнення (п.1)...,
правом судді на відставку (п.6).

Згідно ч.6 ст.47 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року, при прийнятті нових законів або
внесення змін до чинних законів не
допускається звужування змісту та
обсягу визначених Конституцією
України гарантій незалежності суддів.

Частина II Перехідних положень
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07.07.2010 року (розділ 3)
визначає те, що судді, призначені чи
обрані на посаду до набрання чинності
цим Законом, зберігають визначення
стажу роботи на посаді судді
відповідно до законодавства, що діяло
на день набрання чинності цим Законом.

Крім того, діючий Закон України
«Про судоустрій і статус суддів» від
07.07.2010 року регулюється додатково
рішенням Конституційного Суду України
№4-рп/2007 від 09.07.2007 року, а також
додатковим рішенням Конституційного
Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008, який
визначає статус суддів з метою
забезпечення належних умов для
здійснення правосуддя, дотримання
Конституції і Законів України , охорони
прав і свобод громадян.

Крім того, рішенням
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті другої, абзацу
другого пункту 2 розділу другого
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» права щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) було встановлено, що частина
третя статті 138 Закону України №2453 до
внесених Законом №3668 змін передбачала:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Таким чином, визначений
Законом №2453 порядок нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання змінено Законом №3668,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон №3668
звузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасувавши право суддів
на одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Отже, частина
третя статті 138 Закону України №2453 не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України. Цим
же рішенням Конституційного суду
України встановлено порядок його
виконання, а саме: підлягають
застосуванню частини перша, друга
статті 138 Закону №2453 у редакції Закону
№3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина третя
статті 138 Закону №2453 у редакції Закону
України №3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України №2453 в редакції до змін,
внесених Законом №3668 а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, третє речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону №3668, що суперечить
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини п'ятої статті 138
Закону №2453 в редакції до змін, внесених
Законом №3668, а саме: « Пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання
судді виплачується незалежно від
заробітку ( прибутку), одержуваного
суддею після виходу у відставку», та
четверте речення частини п'ятої статті
138 Закону №2453 зі змінами, внесеними
Законом №3668, а саме: «Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія 2 Закону №3668 не
поширюється на Закон №2453. Дія абзацу
другого пункту 2 розділу 11 «Прикінцеві
та перехідні положення Закону №3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання).

Отже, позивачу, як судді у
відставці (зі стажем роботи суддею
понад 35 років), відповідно до вимог
діючого законодавства на час
звільнення, було призначено щомісячне
довічне грошове утримання 90 відсотків
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання, тобто
відповідно до ч.3 ст.138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» в
редакції Закону України від 08.07.2011 року.

А тому з урахуванням рішення
Конституційного Суду України, не
відповідає вимогам закону відмова УПФУ
в м. Токмак і Токмацькому районі -
протокол №46/а-7 від 26.08.2014 року в
перерахунку її довічного грошового
утримання з 01.12.2013 року.

Отже, зазначені рішення
Конституційного Суду України мають
вищу законодавчу силу прямої дії, вони
не змінювались і діють до цього часу,
мають преюдиціальне значення для
суддів загальної юрисдикції, що у
цілому надає позивачу правову основу
для захисту своїх конституційних прав
і подання цього позову.

Позивач вийшла у відставку під
час дії Закону України «Про статус
суддів» та має стаж 35 років 02 місяці 28
днів.

Статтею 43 Закону України від 15
грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус
суддів», яка згідно з пунктом 2
Прикінцевих положень до Закону України
від 7 липня 2010 року №2453 VІ «Про
судоустрій і статус суддів» втратила
свою чинність лише з 1 січня 2011 року,
передбачено, що судді у відставці, який
має стаж роботи на посаді судді не
менше 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне грошове
утримання в розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. При цьому за
кожний повний рік роботи понад 20 років
на посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90%
заробітку судді.

Зі змісту статті 43 Закону України
«Про статус суддів» (яка була чинною на
час звільнення позивача з посади судді
у відставку) вбачається, що розмір
виплачуваного щомісячного довічного
грошового утримання залежить від
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. Зі зміною у
бік збільшення заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
збільшується і розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Відповідно до пункту 2 розділу 2
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної реформи»
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне,
довічне грошове утримання) призначення
до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи що позивач звільнена з
посади у відставку на підставі статті 43
Закону України «Про статус суддів», яка
не передбачала ні яких обмежень щодо
максимального розміру щомісячного
довічного грошового утримання, а тому
Закон України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної реформи»
зворотної дії у часі немає, перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання повинен бути здійснений без
обмеження максимального розміру
визначених вказаним Законом.

Таким чином, її довічне щомісячне
грошове утримання, як судді у відставці
з 01.12.2013 року, повинно їй виплачуватись
в розмірі 90% заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

В зазначений ухвалою судді строк
відповідач заперечення на позов не
надав.

Дослідивши письмові докази, суд
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Позивач має статус судді у
відставці, що підтверджується
посвідченням судді у відставці № 00907,
копією трудової книжки, довідкою ТУ ДСА
в Запорізькій області від 23.07.2014 №
08-03/298.

12.08.2014 року позивач звернулась до
відповідача з заявою про перерахунок
розміру довічного грошового утримання
за період з 01.12.2013 року.

Листом відповідача від 26.08.2014 №
46/А-7 позивачу відмовлено в проведенні
перерахунку на підставі рішень
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
та Вищого адміністративного суду
України від 15.05.2014 року.

За таких обставин, позов
необхідно задовольнити частково, з
наступних підстав.

Ч. 1 ст. 99 КАС України визначено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Позивач звернулась за захистом
свого порушеного права до відповідача
07.08.2014 року, таким чином, захисту в
судовому порядку підлягає порушене
право позивача за період з 07.02.2014 року
по теперішній час.

Згідно статті 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого-самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у ч. 1
ст. 126 Конституції України, є надання їм
за рахунок держави матеріального і
соціального захисту, до яких, зокрема,
відноситься і щомісячне довічне
грошове утримання.

Ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» в чинній
редакції визначено, що щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Обмеження максимального
розміру щомісячного довічного
грошового утримання Законом України
«Про судоустрій та статус суддів» не
передбачене, з урахуванням рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
№ 3-рп/2013.

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода складається з посадового
окладу та доплат за вислугу років,
перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №
6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002
(справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004
( справа про припинення дій чи
обмеження пільг, компенсацій та
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
(справа про пенсії та щомісячне довічне
грошове утримання), від 18 червня 2007 року
№ 4-рп/2007 (справа про гарантії
незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 року.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів». При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

У відповідності до ст. 6.4
Європейської хартії про статус суддів
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої повинен бути як
можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
до Законів України, так і міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Виходячи з аналізу рішень
Конституційного Суду України та ч. 3 ст.
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» зазначаю, що щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці повинно виплачуватися
виходячи з заробітної плати судді, який
працює на відповідній посаді, а
прийняття нормативних актів, які б
звужували існуючі гарантії
незалежності суддів, складовою якої є
належне матеріальне забезпечення, є
порушенням права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірності відмови та її
відповідність нормам діючого
законодавства.

Таким чином, відмова відповідача
в перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання позивачу є
незаконною, такою що не відповідає
нормам чинного законодавства.
Посилання відповідача на рішення
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
та Вищого адміністративного суду
України від 15.05.2014 року є
безпідставними, адже вони ухвалені в
адміністративній справі № 328/1254/13-а і
стосувались перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання
позивачу з 01.01.2013 року по 25.04.2013 року.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 6, 17, 70, 71, 158-163, 167, 183-2 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в м. Токмаку та
Токмацькому районі Запорізькій
області про визнання відмови в
перерахунку щомісячного грошового
утримання суддям у відставці
незаконним, проведення перерахунку по
щомісячній оплаті та її виплаті
задовольнити частково.

Визнати відмову Управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області щодо перерахунку ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання як судді у відставці
незаконною.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області здійснити перерахунок ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання та виплатити їй з 12.02.2014 року
щомісячне довічне грошове утримання як
судді у відставці виходячи із розміру
заробітної плати, визначеної у довідці
ТУ ДСА в Запорізькій області від 23.07.2014
№ 08-03/298 із розміру суддівської
винагороди, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання без
обмеження максимальним розміром, з
урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування витрат по оплаті
судового збору 73 гривні 08 коп.

Допустити негайне виконання
постанови в межах перерахунку та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання за один місяць.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя: