Справа № 2а-15317/11/0170/23
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/34082/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Малиніна В.В.,

Швець В.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Центру зайнятості Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправними дій та спонукання до
виконання певних дій за касаційною
скаргою Центру зайнятості Автономної
Республіки Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 січня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернулась до суду з позовом
про визнання дій неправомірними у
невиплаті грошової допомоги у зв'язку
із виходом на пенсію та зобов'язання
нарахувати та виплатити грошову
допомогу у розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 січня 2012 року
позов задоволено. Визнано
протиправними дії Центру зайнятості
Автономної Республіки Крим щодо
невиплати ОСОБА_4 згідно зі статтею 37
Закону України "Про державну службу"
грошової допомоги в розмірі десяти
місячних посадових окладів.
Зобов'язано Центр зайнятості
Автономної Республіки Крим нарахувати
і виплатити ОСОБА_4 згідно зі статтею 37
Закону України "Про державну службу"
грошову допомогу у розмірі десяти
місячних посадових окладів, що
становить 12210,00 грн.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2012 року залишено без змін
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 27
січня 2012 року.

Не погоджуючись із рішеннями суду
попередніх інстанцій, Центр
зайнятості Автономної Республіки Крим
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 січня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року та ухвалити нову про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 проходила державну службу в
Сімферопольському міському центрі
зайнятості з 22.01.1982 до 20.04.2011, що
підтверджується копією трудової
книжки позивача.

Згідно трудової книжки 08.07.1994 ОСОБА_4
прийняла присягу державного
службовця, а також позивачу 08.07.1994
присвоєний 12 ранг та 6 категорія посад
державних службовців, 01.08.1996 присвоєний
11 ранг та 6 категорія посад державних
службовців, 11.05.1999 присвоєний 10 ранг
державних службовців, 11.05.2001р.
присвоєний 9 ранг 5 категорії
державного службовця. 10.02.2011 призначена
переводом на посаду начальника відділу
сприяння працевлаштування населенню
Сімферопольського міського центру
зайнятості.

Наказом від 20.04.2011 №147 о/с позивач
звільнена з посади начальника відділу
сприяння працевлаштування населенню
Сімферопольського міського центру
зайнятості у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, що
перешкоджає продовженню даної роботи,
з правом дострокового виходу на пенсію
за пунктом 2 частини першої статті 40
КЗпП України та статті 21 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні".

Наказ прийнятий на підставі довідки
Лікарсько-консультаційної комісії 2-ї
міської поліклініки міста Сімферополя
від 18.04.2011 № 127, статті 21 Закону України
"Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні".

За даними позивача, при оформленні
документів для призначення пенсії у
вересні 2011 року, службовими особами
відповідача її було ознайомлено з
листом Державного центру зайнятості
від 28.03.2011 № ДЦ-13-2894/0/6-11 про те, що при
виході на пенсію відповідно до пункту 2
статті 40 КЗпП України виплата 10-ти
місячних посадових окладів не
здійснюється, та фактично відмовлено у
здійсненні виплаті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції, з яким погодився
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
позивач на час звільнення з посади мала
стаж державного службовця більше 10
років, тому при достроковому виході на
пенсію вона має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
окладів, на підставі ст. 37 Закону
України «Про державну службу».

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погоджується і колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону
України «Про державну службу» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) державним службовцям
у разі виходу на пенсію за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
30 Закону України «Про державну службу»,
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом Законів про Працю України,
державна служба припиняється у разі
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження
держслужби (для жінок - 55 років згідно
зі статтею 23 цього ж Закону), що по суті
є виходом на пенсію.

Водночас, статтею 38 Кодексу Законів про
Працю України передбачено, що вихід на
пенсію визначається як підстава для
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника.

Норми Закону України «Про державну
службу», якими врегульовані питання
пенсійного забезпечення державних
службовців, не передбачають права на
достроковий вихід на пенсію чи
скорочення пенсійного віку.

Разом з тим, така можливість
передбачена Законом України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні», який визначає
основні засади державної політики щодо
ветеранів праці, інших громадян
похилого віку і спрямований на
формування в суспільстві гуманного,
шанобливого ставлення до них і
забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні» особам передпенсійного віку,
трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, зокрема, у
зв'язку із виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Невідповідність працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної
роботи, передбачена пунктом 2 статті 40
Кодексу Законів про Працю України як
окрема підстава розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Звільнення за цим пунктом
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу. Відповідно до статті 44 Кодексу
Законів про Працю України працівнику
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку.

Отже, підставою для звільнення за
пунктом 2 статті 40 Кодексу Законів про
Працю України не є вихід працівника на
пенсію.

Таким чином, Законом України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» і Законом
України «Про державну службу»
врегульовані різні суспільні
відносини: норми Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» спрямовані на
реалізацію державної політики щодо
ветеранів праці та громадян похилого
віку, а нормами Закону України «Про
державну службу» врегульовано
професійну діяльність державних
службовців щодо практичного
виконання завдань і функцій держави
і цей Закон є спеціальним у згаданих
правовідносинах.

Системний аналіз вищезгаданих норм
права з урахуванням відмінності
відносин, які ці норми регулюють,
давали підстави вважати, що право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 посадових окладів мають державні
службовці, державна служба яких
припинена у зв'язку з виходом на пенсію.
У разі ж припинення службово-трудових
відносин у зв'язку з невідповідністю
працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я державному службовцю
виплачується вихідна допомога,
передбачена статтею 44 Кодексу Законів
про Працю України.

Водночас Конституційний Суд України у
Рішенні від 26 листопада 2013 року
№ 11-рп/2013 роз'яснив, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини 13 статті 37 Законом України «Про
державну службу» з наступними змінами
в системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини 1 частини 2 статті 40
Кодексу Законів про Працю України,
статті 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» з наступними змінами
необхідно розуміти так, що у разі
дострокового виходу на пенсію
державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, яке не
пов'язане з досягненням пенсійного
віку, визначеного в частині першій
статті 37 Законом України «Про державну
службу».

Конституційний Суд України відповідно
до пункту 4 статті 13 Закону України від
16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про
Конституційний Суд України" приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
офіційного тлумачення Конституції та
законів України.

Статтею 69 цього Закону визначено, що
рішення і висновки Конституційного
Суду України рівною мірою є
обов'язковими до виконання.

Таким чином, рішення Центру зайнятості
Автономної Республіки Крим про
відсутність підстав для виплати
позивачу, передбаченої статтею 37
Закону України «Про державну службу»
допомоги при звільненні по ч. 2 ст. 40
Кодексу Законів про Працю України, є
неправомірним.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладену в постанові від 03
червня 2014 року (справа №21-35а14), яка
відповідно до статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 222, 224, 231 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Центру
зайнятості Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 27 січня
2012 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець