Справа № 2а-4/08
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/43845/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Швед Е.Ю.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Володимирецької селищної
ради Рівненської області про визнання
неправомірними дій та бездіяльності,
відшкодування матеріального збитку та
моральної шкоди за касаційною скаргою
Володимирецької селищної ради
Рівненської області (далі -
Володимирецька селищна рада) на
постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 у
Володимирецькому районному суді
Рівненської області пред'явив позов до
Володимирецької селищної ради про
визнання неправомірними дій та
бездіяльності, відшкодування
матеріального збитку та моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 16 липня 2002 року між ним та
Володимирецькою селищною радою було
укладено мирову угоду, яка затверджена
ухвалою Володимирецького районного
суду Рівненської області, згідно з якою
селищна рада взяла на себе зобов'язання
надати йому житло позачергово.

На виконання ухвали суду від 16 січня 2003
року про затвердження мирової угоди
Державна виконавча служба
Володимирецького районного управління
юстиції Рівненської області провела
опис і арешт квартири в АДРЕСА_1 та
передала її йому. А 04 листопада 2003 року
Володимирецький районний суд прийняв
рішення, яким зобов'язав
Володимирецьку селищну раду видати
позивачу ордер на вказане жиле
приміщення, яке набрало законної сили,
оскільки у встановленому порядку воно
не було оскаржено.

Рішенням Володимирецького районного
суду Рівненської області від 19 липня 2002
року члени сім'ї ОСОБА_5 були визнані
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням в АДРЕСА_1., а ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 24 жовтня 2006 року членів сім'ї ОСОБА_5
було поновлено у правах на вказане жиле
приміщення, а його зобов'язано
звільнити це займане жиле приміщення.

Під час проживання у квартирі в АДРЕСА_1
він виконав ряд ремонтних робіт з
ремонту та поліпшення житла, на що
витратив значні грошові кошти.

Протягом п'яти років після передачі
йому жилого приміщення Володимирецька
селищна рада будь-яких дій щодо його
виселення, надання ордеру чи надання
іншого жило приміщення не вчиняла,
внаслідок чого допустила неправомірну
бездіяльність.

Крім того, відповідач, не зважаючи на
те, що з вини членів сім'ї ОСОБА_5 жиле
приміщення в АДРЕСА_1 частково прийшло
у непридатний для проживання людей
стан, у 2006 році безпідставно відмовився
у суді апеляційної інстанції від
поданої ним апеляційної скарги на
рішення Володимирецького районного
суду Рівненської області від 19 липня 2002
року.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій
та бездіяльності відповідачем
порушено його право на житло.

Просив визнати протиправними дії
Володимирецької селищної ради щодо
поновлення у правах на квартиру членів
сім'ї ОСОБА_5, стягнути з селищної ради
кошти в сумі 34890 грн., які були затрачені
на ремонт квартири, 800 грн. за послуги
експерта та 10000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

У процесі розгляду справи позивач
збільшив свої позовні вимоги та просив
визнати бездіяльність Володимирецької
селищної ради з виконання ухвали
Володимирецького районного суду від 16
липня 2002 року щодо надання йому житла
протиправною, стягнути на його користь
з відповідача справедливу сатисфакцію
за порушення його законних прав в сумі
160 000 грн.

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Володимирецької селищної ради,
допущену при виконанні умов мирової
угоди.

Зобов'язано Володимирецьку селищну
раду вжити невідкладних заходів щодо
виконання умов мирової угоди, надавши
позивачу житло.

Стягнуто з Володимирецької селищної
ради на користь позивача 10000 грн.
моральної шкоди та справедливу
сатисфакцію за порушення законних прав
та інтересів позивача в сумі 60000 грн., а
всього - 70000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2012
року апеляційні скарги
Володимирецької селищної ради та
ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року в частині стягнення з
Володимирецької селищної ради на
користь ОСОБА_4 справедливої
сатисфакції за порушення законних прав
та інтересів в сумі 60000 грн. скасовано
та прийнято в цій частині нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року в частині відмови у задоволенні
позову про визнання незаконною
бездіяльності Володимирецької
селищної ради щодо виконання рішення
Володимирецького районного суду від 04
листопад 2003 року про видачу

ОСОБА_4 ордера на квартиру АДРЕСА_1 під
час чинності цього рішення скасовано
та прийнято в цій частині нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року в частині зобов'язання
Володимирецької селищної ради вжити
невідкладних заходів щодо виконання
умов мирової угоди змінено, виключено
слова "для чого в будь-який спосіб
надати ОСОБА_4 житло".

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 20 травня
2008 року в частині стягнення з
Володимирецької селищної ради в дохід
держави судового збору змінено,
зменшивши розмір стягнутого судового
збору з 700 грн. до 106,80 грн.

В решті постанову залишено без зміни.

У касаційній скарзі Володимирецька
селищна рада вказує на те, що рішення
судів попередніх інстанцій
постановлені з порушенням вимог
матеріального та процесуального права.

Просить їх скасувати в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 у
позові в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, судам слід було перевірити чи
відповідають дії та рішення
відповідача вимогам Конституції та
законам України.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов, виходив з того, що
відповідачем протягом тривалого часу
за наявності можливостей протиправно
не виконувалася ухвала суду від 16 липня
2002 року, внаслідок чого ОСОБА_4
заподіяно моральної шкоди та є
підставою для стягнення справедливої
сатисфакції у відповідності до
положень статті 41 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився апеляційний суд в
частині визнання бездіяльності
відповідача протиправною щодо не
виконання ухвали суду від 16 липня 2002
року.

Така правова позиція суду апеляційної
інстанції є правильною, оскільки вона
ґрунтується на повно та всебічно
встановлених обставинах справи та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що
передбаченіКонституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Також, відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судами першої та апеляційної інстанцій
у цій справі встановлено, що ухвалою
Володимирецького районного суду від 16
липня 2002 року затверджено мирову угоду
між ОСОБА_4 та Володимирецького
селищною радою в особі сільського
голови Супрунюка В. у справі за позовом
ОСОБА_4 до Володимирецької селищної
ради.

За умовами мирової угоди ОСОБА_4
відмовився від своїх позовних вимог до
селищної ради, а остання, в свою чергу
зобов'язалась надати ОСОБА_4
житло, яке буде в наявності,
позачергово. Мирова угода, як
виконавчий документ, 21 листопада 2002
року звернута до виконання у
примусовому порядку.

Рішенням Володимирецького районного
суду Рівненської області від 19 липня 2002
року ОСОБА_5 та членів її сім'ї визнано
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням в АДРЕСА_1.

06 січня 2003 року державним виконавцем на
виконання ухвали суду про затвердження
мирової угоди було складено акт опису
та арешту квартири АДРЕСА_1 і спірна
квартира була передана позивачу на
збереження.

04 листопада 2003 року Володимирецьким
районним судом Рівненської області
було зобов'язано Володимирецьку
селищну раду видати ОСОБА_4 ордер на
вказану квартиру.

На час розгляду даної справи мирова
угода залишалася невиконаною.

У період з 16 липня 2002 року по 01 липня 2006
року на баланс Комунального
підприємства "Житлокомунсервіс" було
передано 12 квартир, а виконавчим
комітетом Володимирецької селищної
ради за цей же період видано 21 ордер на
житлові приміщення.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини п'ятої
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Тому, відповідач, за наявності
можливості для виконання рішення суду
внаслідок протиправної бездіяльності
допустив порушення закону та законних
прав ОСОБА_4 при виконанні ухвали
Володимирецького районного суду від 16
липня 2002 року про затвердження мирової
угоди.

Володимирецька селищна рада під час
судового розгляду справи судами
попередніх інстанцій не довела
правомірності своїх дій.

Крім того, частково задовольняючи
позов в частині стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що з вини
відповідача ОСОБА_4 було завдано
моральну шкоду, яка виразилась у
незручностях особистого життя,
порушенні звичних життєвих зв'язків, у
тому числі й стосунків у сім'ї, втраті
часу, моральних та фізичних
стражданнях протягом тривалого часу.

Такий висновок суду першої інстанції у
цій частині ґрунтується на чинному
законодавстві.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди " (із змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови).

При вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, його посадовими або
службовими особами, судам слід
виходити з того, що зазначений орган
має бути відповідачем у такій справі,
якщо це передбачено відповідним
законом. Якщо ж відповідним законом чи
іншим нормативним актом це не
передбачено або в ньому зазначено, що
шкода відшкодовується державою (за
рахунок держави), то поряд із
відповідним державним органом суд має
притягнути як відповідача відповідний
орган Державного казначейства України.
(пункт 10-1 Постанови)

Таким чином розмір моральної шкоди
визначено судом з врахуванням
обставини справи, тривалості та
характеру порушень прав позивача,
принципів розумності та
справедливості.

Також, суд апеляційної інстанції,
вирішуючи спір в частині визнання
незаконною бездіяльності
Володимирецької селищної ради щодо
виконання рішення Володимирецького
районного суду від 04 листопад 2003 року
про видачу

ОСОБА_4 ордера на квартиру АДРЕСА_1 під
час чинності цього рішення, дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для визнання такої
бездіяльності відповідача
протиправною, оскільки рішення набуло
законної сили, перебувало на виконанні
у Відділі державної виконавчої служби
Володимирецького районного управління
юстиції з 23 грудня 2003 року та не було
виконано відповідачем протягом 2003-2006
років.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Володимирецької
селищної ради Рівненської області
залишити без задоволення, а
оскаржувані постанову
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 20 травня 2008
року у не скасованій та незміненій
частинах та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2012 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_4 до
Володимирецької селищної ради
Рівненської області про визнання
неправомірними дій та бездіяльності,
відшкодування матеріального збитку та
моральної шкоди - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.