Справа № 497/2444/14-а
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/2444/14-а
Провадження № 2-а/497/61/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року,

Болградський районний суд
Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового
засідання - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
державної автомобільної інспекції
Управління МВС України в Одеській
області про скасування постанови та
закриття провадження по справі про
адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2014 року позивач
звернувся до суду з вищеназваним
позовом про скасування постанови по
справі про адміністративне
правопорушення від 05.09.2014 року,
складену інспектором ДПС взводу з
обслуговування СП № 5 старшим
сержантом міліції Єрімія Геннадієм
Валерійовичем, відповідно до якої його,
позивача, притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 122 ч.1 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді 300
гривен штрафу за порушення Правил
дорожнього руху України, а саме за
порушення п.12.4 Правил дорожнього руху
України, що виразилося у «перевищенні
встановленої швидкості руху в
населеному пункті, рухався зі
швидкістю 87 км/год., швидкість
вимірювалася приладом «Trukan» № 001092.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 05.09.2014 року, керуючи автомобілем
CHERY-TICCO, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 біля 17:30 години, проїжджаючи 118
км автодороги Одеса-Рені зі швидкістю 75
км/год., був зупинений працівником роти
ДПС, який стверджував про перевищення
ним швидкості руху, зафіксованого
приладом «Trucam» № 001092. При цьому,
інспектор ДПС не зупинив автомобіль,
який рухався попереду нього з набагато
більшою швидкістю, що скоріш за все і
було зафіксовано названим приладом. На
його позивача прохання надати для
ознайомлення документи на спецзасіб,
працівник ДПС категорично відмовився,
а також не врахував його пояснення.

Позивач в судовому засіданні
підтримав доводи, викладені в
адміністративному позові та надав
пояснення з підстав зазначених в ньому.
Крім того, пояснив, що будь-яких свідків
(понятих) не було запрошено під час
складання протоколу та прийняття
постанови, хоча неподалік був
залізничний переїзд, на якому
працювали робітники та могли бути
запрошені у якості свідків.

Відповідач в судове засідання не
прибув, повідомлений належним чином
(а.с.13). Будь-яких заяв, пояснень,
заперечень на спростування доводів,
викладених в позовній заяві до суду не
надіслав.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, пояснення позивача, доводи
відповідача, викладені в письмових
запереченнях, суд прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог за
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України,
діяльність держави спрямована на
гарантію прав та свобод людини.

Права і свободи людини є
невід'ємними та непорушними відповідно
до ст.21 Конституції України.

Згідно ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи, зобов'язані діяти лише на
підставі Конституції України та
законів України.

Статтею 55 Конституції України,
кожному гарантується право на
оскарження до суду рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Розглядаючи зазначений спір, суд
керується наступним.

Відповідно до Інструкції з діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС України,
затвердженої наказом МВС України 13.11.2006
року за № 1111 (надалі Інструкція)
органам ДАІ надано право здійснювати
функції контролю за дорожнім рухом,
тобто виявлення порушень
законодавства, правил, норм і
стандартів у сфері убезпечення
дорожнього руху покладені на
підрозділи дорожньо-патрульної служби
ДАІ.

Так, п. 4.2 вказаної Інструкції надає
право співробітникам ДПС
застосовувати в установленому порядку
передбачені чинним законодавством
заходи адміністративного впливу до
порушників.

Між тим, реалізуючи свої повноваження в
даній сфері, суб'єкти владних
повноважень повинні діяти
добросовісно та на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України. Суд
при вирішенні справи, відповідно до ст.
9 КАС України, перевіряє законність дій
чи прийнятого рішення суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно до п. 2.6 і п. 2.7 Інструкції з
оформлення матеріалів про
адміністративне правопорушення,
затвердженої наказом МВС України від
22.02.2001 року № 185 і зареєстрованої в МЮ
України 26.03.2001 року за № 272/5463, до
протоколу про адміністративне
правопорушення вносяться прізвище,
ім`я та по батькові двох свідків
правопорушення, адреси їх місця
проживання, а також ставляться підписи
свідків, до названого протоколу
долучаються матеріали, що
підтверджують факт вчинення
адміністративного правопорушення
(рапорти посадових осіб, заяви,
пояснення правопорушників, потерпілих,
свідків правопорушення тощо).

Із наданих ВДАІ з обслуговування
Болградського району УДАІ ГУМВС
України в Одеській області матеріалів
адміністративної справи про
притягнення позивача ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП вбачається, що окрім
протоколу про адміністративне
правопорушення серії АВ2 № 618707 від
05.09.2014 року та постанови у справі про
адміністративне правопорушення серії
ПС1 № 608720 від 05.09.2014 року будь-які інші
докази фіксації названого
правопорушення відсутні. При складанні
протоколу свідки чи поняті були також
відсутні, їх пояснення не додані до
протоколу, в графі «Пояснення особи,
яка притягається до адміністративної
відповідальності, по суті порушення»,
позивач ОСОБА_1 зазначив: «С протоколом
не согласен, скорость не превышал» та
поставив особистий підпис (а.с.5, 10-12).

Таким чином, до протоколу про
адміністративне правопорушення серія
АВ2 №618707 від 05.09.2014 року складеного
відносно позивача жодного доказу про
скоєння ним адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, як це
передбачено п. 2.6 і п. 2.7 вищеназваної
Інструкції, не надано.

Відповідачу суд пропонував надати
пояснення, заперечення та усі наявні у
нього докази на спростування доводів,
викладених в позовній заяві (а.с.7, 13),
однак, жодного документу суду надано не
було.

Позивач не визнав факт
скоєння ним вищеназваного
правопорушення.

Всі ці факти у сукупності викликають
сумніви щодо факту самого
правопорушення та законності його
фіксації.

Рішення суб'єкта владних повноважень,
повинно бути законним та обґрунтованим
і не може базуватися на припущеннях та
неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 КАС України
докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові від 24.06.88 року (з наступними
змінами та доповненнями) «Про практику
розгляду судами скарг на постанови у
справах про адміністративні
правопорушення» зазначає, що суд
повинен перевірити: чи накладено
адміністративне стягнення правомочним
органом; чи є в діях даної особи ознаки
проступку, за який законом передбачена
адміністративна відповідальність, і
вина у його вчиненні; чи не сплив строк
давності для притягнення до
адміністративної відповідальності; чи
правильні висновки органу (посадової
особи), який виніс постанову, про
тяжкість вчиненого проступку і
обтяжуючі обставини; чи враховані
пом'якшуючі обставини, майновий стан
винного.

Відповідно до ч. 3 ст. 62
Конституції України обвинувачення не
може ґрунтуватися на припущеннях. Усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Стаття 7 КУпАП проголошує, що ніхто не
може бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності із законом.

Додержання вимог закону при
застосуванні заходів впливу за
адміністративні правопорушення
забезпечується систематичним
контролем з боку вищестоящих
органів і посадових осіб,
прокурорським наглядом, правом
оскарження, іншими встановленими
законом способами.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 23
грудня 2005 року N 14 «Про практику
застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також,
про адміністративні правопорушення на
транспорті» встановлено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У
ній, зокрема, потрібно навести докази,
на яких ґрунтується висновок про
вчинення особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

В постанові, що оскаржується, не
зазначено жодного доказу, на підставі
якого було прийняте рішення про
накладення на позивача
адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вина особи, яка притягується до
відповідальності, має бути доведена
належними доказами, а не ґрунтуватися
на припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь згідно до ст.62 Конституції
України.

Між тим, будь-які докази, які б
спростовували доводи позивача, в
обґрунтування правомірності своїх дій
відповідачем в порушення вимог ст. 71
КАС України - не були надані після
отримання ухвали суду про відкриття
провадження, у зв'язку з чим суд
розглянув справу на підставі наявних
доказів.

На підставі наведеного суд вважає, що в
діях позивача відсутня подія і склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначена постанова судом
перевірялася на предмет дотримання
суб'єктом владних повноважень
принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме: чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо.

Таким чином, суд вважає, що
оскаржувана постанова серії ПС1 № 608720
від 05.09.2014 року винесена неправомірно,
оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України,
не доведена належними доказами,
прийнята з порушенням порядку,
передбаченого Законами України «Про
міліцію», «Про дорожній рух»,
Правил дорожнього руху України, КУпАП
та Інструкції з оформлення
матеріалів про адміністративні
правопорушення, тому є не
обґрунтованою, тобто постановленою без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення та без
урахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення та
відповідно до п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП
підлягає - скасуванню, а справа
закриттю.

Керуючись ст.ст.3, 19, 55, 62
Конституції України, ч. 1 ст. 122, ст. ст.
247, 254, 278, 280, 287-289 КУпАП, ст.ст. 2, 7, 18, 71, 86,
128, 159 - 163, 171-2, 185, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов -
задовольнити.

Постанову серії ПС1 № 608720 від
05.09.2014 року по справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладення на нього
штрафу в сумі 300.00 гривень - скасувати,
провадження в справі про
адміністративне правопорушення
закрити за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя:
С.В.Кодінцева