Справа № 2а-11819/11/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/39510/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Державної фінансової
інспекції України на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року у справі №2а-11819/11/2670 за позовом
Головного контрольно-ревізійного
управління України до Державної
архівної служби України про
зобов'язання виконати вимогу, -

ВСТАНОВИЛА:

Головне контрольно-ревізійне
управління України (правонаступником
якого є Державна фінансова інспекція
України) звернулось з позовом до
Державної архівної служби України про
зобов'язання виконати пункт 2 листа
вимоги від 11.01.2011 року №08-14/45, а саме: в
порядку визначеному ст.ст. 130-136 КЗпПУ,
відшкодувати за рахунок винних осіб
шкоду у розмірі 41 546,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
порушення вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року №268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів» у
2009, 2010 роках відповідачем зайво
нарахована та виплачена керівним
працівникам управлінь надбавка за
виконання особливо важливої роботи
понад 50 % посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг та
вислугу років, в межах фонду оплати
праці, чим нанесено державі збитків на
суму 46 736,76 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 листопада 2011 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Державна
фінансова інспекція України
звернулась з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на те, що при прийнятті
зазначеного судового рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідно до пункту 2.16
плану контрольно-ревізійної роботи
Головного контрольно-ревізійного
управління України на IV квартал 2010
року, позивачем проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного комітету архівів України за
2008 рік та завершений звітний період 2010
року, за результатами якої складено Акт
ревізії від 03.12.2011 №08-22/71.

Ревізією встановлено, що протягом 2009,
2010 років Державним комітетом архівів
України керівним працівникам
структурних підрозділів (начальникам
управлінь та відділів) на підставі
наказів Голови та його заступників
нараховувалася та виплачувалася
надбавка за виконання особливо
важливої роботи у розмірі понад 50%
посадового окладу з урахуванням
надбавки за ранг та вислугу років, тоді
як положеннями про структурні
підрозділи безпосереднього
розроблення проектів
нормативно-правових актів та доведення
експертизи таких актів не передбачено,
у зв'язку з чим відповідачем нанесено
державі збитки в сумі 46 736,76 грн.

На підставі п. 7 ст. 10 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» Головним
контрольно-ревізійним управлінням
України направлено відповідачу
лист-вимогу від 11.01.2011 року №08-14/45, в
якій вимагалось вчинити певні дії
спрямовані, зокрема, на відшкодування
завданої Державному комітету архівів
України шкоди (збитків).

Листом від 03.02.2011 року №315/07 Державний
комітет архівів України повідомив
позивача про часткове виконання вимог,
а саме винними особами відшкодовано
частину заподіяної шкоди, яка
становить 5 190,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що більша
частина вимог залишається не виконана
Державним комітетом архівів України, а
тому виходячи з положень п. 10 ст. 10
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
вважає правомірним звернення позивача
до суду в інтересах держави, у випадку
невиконання підконтрольною установою
вимог ГоловКРУ щодо усунення порушень,
виявлених ревізією.

Між тим, суд апеляційної інстанції
відмовляючи в задоволенні позову
виходив з того, що матеріали справи
містять достатньо доказів, які
підтверджують ті обставини, що
посадовими особами Держкомархіву на
протязі 2009 та 2010 років готувались та
подавались в установленому порядку
проекти нормативно-правових актів, а
Положеннями про управління
Держкомархіву України передбачалась
такого роду діяльність.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті
другої Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
надається право звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідно до підпункту 1 «в» пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
установлювати надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи: керівникам
структурних підрозділів, їх
заступникам, спеціалістам - у розмірі
до 50 відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг
державного службовця (дипломатичний
ранг, класний чин, кваліфікаційний
клас, спеціальне звання) та надбавки
(винагороди) за вислугу років; керівним
працівникам і спеціалістам
департаментів, управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів, які
безпосередньо займаються розробленням
проектів нормативно-правових актів,
проводять експертизу проектів таких
актів (якщо положеннями про підрозділи
передбачено виконання такої роботи) - у
розмірі до 100 відсотків посадового
окладу з урахуванням надбавки за ранг
державного службовця (дипломатичний
ранг, класний чин, кваліфікаційний
клас, спеціальне звання) та надбавки
(винагороди) за вислугу років.

Міністерство праці та соціальної
політики України листом від 11.07.2008 року
№6936/0/1408/13 підтвердило правомірність
встановлення надбавок, передбачених
постановою №268 для наведених вище
керівних працівників і спеціалістів
структурних підрозділів відповідних
органів, які безпосередньо і постійно
займаються розробленням проектів
нормативно-правових актів загального
або локального характеру, що
встановлюють, змінюють чи скасовують
норми права і застосовуються
неодноразово, проводять експертизу
проектів таких актів, якщо положеннями
про ці підрозділи та у посадових
обов'язках працівників визначено
здійснення такої роботи.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, посадовими особами
Держкомархіву на протязі 2009 та 2010 років
готувались та подавались в
установленому порядку проекти
нормативно-правових актів, а
Положеннями про управління
Держкомархіву України передбачалась
такого роду діяльність, яка знайшла
своє відображення у планах-звітах
організаційної роботи Держкомархіву
за вказані роки, відповідною
перепискою з Кабінетом Міністрів
України - замовником таких робіт, з
державними та науковими установами.
Вказані плани роботи та резолюції на
переписці, вказують безпосередньо на
посадових осіб - виконавців вказаної
роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що Державним
комітетом архівів України правомірно
та відповідно до вимог постанови КМУ
№268 виплачувалась надбавка за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції України відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: