Справа № 826/7899/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7899/14
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Пилипенко О.Є.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 19 травня 2014 року
ВП № 2789288.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 липня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів неповного
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення справи, та
порушення судом норм матеріального
права та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволені
адміністративного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі заяви Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»
від 29 червня 2011 року відкрито виконавче
провадження № 27839288 з примусового
виконання виконавчого напису № 3585 від
06 червня 2011 року про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_3. За
рахунок коштів, отриманих від
реалізації квартири АДРЕСА_1
задоволено вимоги Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк» у
розмірі 1 399 587,50 доларів США, 1 671173,08 грн.
та 18 000,00 грн. - плати за вчинення цього
виконавчого напису.

Відповідно, постановою Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 18 липня 2011 року про відкриття
виконавчого провадження Боржнику
надано семиденний строк з моменту
винесення (отримання) постанови для
добровільного виконання виконавчого
напису.

Постановою Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 19 травня 2014 року
стягнено з позивача виконавчий збір у
розмірі 139958,75 доларів США та 1689717,30 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
постановою, позивач зазначає, що
неотримання ним постанови про
відкриття виконавчого провадження
позбавило його права на добровільне
виконання виконавчого напису та
уникнення сплати виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Спірні правовідносини врегульовані
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV.

У відповідності до ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року №606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження, а копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові
(п.5 ст.25 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV).

Частиною першою статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року №606-ХІV визначено, що у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Однак, слід врахувати, що у
відповідності до статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року №606-ХІV копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, визначено, що
документом, який підтверджує надання
послуг поштового зв'язку, є
розрахунковий документ встановленої
відповідно до Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» форми та змісту (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо).

З огляду на викладені норми,
встановлено, що розрахунковий
документ, виданий поштовим
відділенням, є доказом надання (оплати)
послуг поштового зв'язку, проте він не
дає можливості суду перевірити вміст
поштового відправлення і не містить
повної адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить
бланк опису вкладення, який згідно з
пунктом 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, заповнюється
відправником у двох примірниках.
Працівник поштового зв'язку повинен
перевірити відповідність вкладення
опису, розписатися на обох його
примірниках і проставити відбиток
календарного штемпеля. Один примірник
опису вкладається до поштового
відправлення, другий видається
відправникові.

Відповідно до підпункту 3.1.2.2 Порядку
пересилання поштових відправлень,
затвердженого наказом Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року
№ 211, визначено, що про прийняте для
пересилання рекомендоване поштове
відправлення відправнику видається
касовий чек або розрахункова
квитанція.

У розрахунковій квитанції
зазначається: порядковий номер
розрахункової квитанції; номер
поштового відправлення (через дріб
після номера квитанції), вид поштового
відправлення, особлива відмітка, якщо
рекомендоване відправлення подається
з повідомленням про вручення, з
відміткою «Судова повістка», «Вручити
особисто»; місце призначення; його
маса; сума плати за пересилання тощо. У
визначеному місці розрахункової
квитанції проставляється відбиток
календарного штемпеля. Касовий чек
повинен містити таку саму інформацію,
за виключенням номера розрахункової
квитанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що постанова про відкриття
виконавчого провадження повинна
направлятись на адресу боржника
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення не пізніше
наступного дня після відкриття
виконавчого провадження, і належним
доказом направлення/отримання
боржником постанови про відкриття
виконавчого провадження є
повідомлення про вручення поштового
відправлення, квитанція про
направлення та/або конверт, що
повернувся відправнику із зазначенням
причини повернення.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
докази які містяться в матеріалах
справи, колегією суддів встановлено, що
відповідачем не надано доказів в
підтвердження направлення позивачу
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Однак, спростовуючи позовні вимоги,
представником відповідача надано
завірену копію сторінок журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
про відправлення постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 27839288 від 18 липня 2011 року.

Колегією суддів, надані копії сторінок
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції про відправлення
постанови відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про відкриття
виконавчого провадження ВП № 27839288 від
18 липня 2011 року без пред'явлення
фіскального чеку, повідомлення про
вручення поштового відправлення або
конверту, що повернувся відправнику із
зазначенням причини повернення, до
уваги не беруться, оскільки не є
безпосередніми доказами вручення.

З огляду на зазначене, строк на
добровільне виконання виконавчого
провадження № 27839288 з примусового
виконання виконавчого напису № 3585 від
06 червня 2011 року про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_3
починається з наступного дня після
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, а тому
твердження відповідача про
невиконання позивачем добровільно
вказаний у постанові про відкриття
виконавчого провадження виконавчого
напису та винесення постанови про
стягнення виконавчого збору є
передчасним.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03.10.2014
року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
О.Є.Пилипенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.