Справа № 0807/2928/2012
Суддя: Ткаченко І. М.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0807/2928/2012
Провадження № 2-а/316/34/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
Енергодарський
міський суд

Запорізької області у складі:

головуючого судді: Ткаченко
І.М.,

при секретарі: Лохматова
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Енергодар справу за
адміністративним позовом ТОВ
«Технокомплект 2001» до Енергодарської
міської ради про визнання незаконним
(протиправним) та скасування рішення
Енергодарської міської ради №33 від
25.05.2012 року. «Про приведення умов
договору оренди землі у відповідність
до вимог чинного законодавства
України»,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання незаконним
(протиправним) та скасування рішення
Енергодарської міської ради №33 від
25.05.2012 року «Про приведення умов
договору оренди землі у відповідність
до вимог чинного законодавства
України».

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив,
що на сесії Енергодарської міської
ради від 25.05.2012 року. було прийнято
рішення №33 «Про приведення умов
договору оренди землі у відповідність
до вимог чинного законодавства
України». Раніше, а саме 08.07.2004 року між
Енергодарською міською радою і
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технокомплект 2001»
укладений нотаріально посвідчений
договір оренди землі, за яким ТОВ
«Технокомплект 2001» отримало в строкове
платне користування земельну ділянку
площею 0,3847 га. Земельна ділянка
розташована в м. Енергодар по вул.
Промисловій (в районі ДБК). Підставою
для надання земельної ділянки було
рішення Енергодарської міської ради №5
від 19.05.2004 року. Виходячи з цього, у
відповідності до положень Конституції
України та ЦК України раніше прийняте
рішення міської ради про надання землі
в оренду є актом індивідуальної дії,
тобто мало ненормативний характер, як
наслідок не могло було скасовано чи
змінено органом місцевого
самоврядування в односторонньому
порядку.

В судове засідання відповідач
неодноразово не з'являвся, подавав
заяви про відкладення судового
засідання на інший день, що істотно
впливало на затягування розгляду
справи.

Прокурор не з'явився, про причини
неявки не повідомив, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши представлені докази в
їх сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 08.07.2004 року між
Енергодарською міською Радою
Запорізької області в особі міського
голови Яковлева Георгія Олексійовича
(далі - Орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Технокомплект 2001» в особі директора
Зарубіна Сергія Володимировича (далі -
Орендар) укладений договір оренди
землі, відповідно до п. 1 якого
Орендодавець на підставі рішення
двадцять третьої сесії Енергодарської
міської ради №5 від 19.05.2004 року передає,
а Орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку, яка
розташована в м. Енергодарі,
Запорізької області, в промисловій
зоні (район ДБК).

Відповідно до п. 2 договору в оренду
передається земельна ділянка площею
0,3847 гектара для зберігання автокранів.

Згідно з п. 7 даного договору, цей
договір укладено на 10 років: з 19 травня
2004 року по 19.травня 2014 рік.

Пунктом 8 договору передбачено, що
орендна плата вноситься Орендарем у
грошовому відбитку в розмірі 14 618,00 грн.
за термін дії договору, за загальну
площу земельної ділянки.

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції. (п.9).

Відповідно до п.10 договору орендна
плата вноситься в розмірі 1/12 частини
від загальної річної орендної плати
щомісяця до 20 числа на розрахунковий
рахунок 0015 (копію квитанції про
сплату орендної плати пред'являти в
Енергодарський міський відділ
земельних ресурсів).

Пунктом 11 договору встановлено, що
розмір орендної плати переглядається у
разі: зміни умов господарювання,
передбачених договором; зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі внаслідок
інфляції; погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини Орендаря,
що підтверджено документами; в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.32. зміна умов договору
здійснюється у письмовій формі за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Договір оренди землі 08.07.2004 року
посвідчений приватним нотаріусом
Енергодарського міського
нотаріального округу Запорізької
області за №5857, зареєстрований у
Кам'янсько-Дніпровському відділі
Запорізької регіональної філії
державного земельного кадастру при
Держкомземі України у книзі №4, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 08.10.2004 р. за №44.

Фінансове управління Енергодарської
міської ради вказувало про
необхідність укладання ТОВ
«Технокомплект 2001» додаткової угоди до
договору оренди землі (лист від 14.09.2009
року за вих.№03-12/933; лист від 08.10.2009 року
за вих.№03-12/1056.

ТОВ «Технокомплект 2001» не надало згоду
на укладення додаткової угоди щодо
збільшення орендної плати.

Зазначені обставини встановлені
Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 08.08.2011 року у
справі № 5/5009/3229/11, яким було відмовлено
в задоволені позовних вимог прокурора
м. Енергодар в інтересах
Енергодарської міської ради до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технокомплект 2001»
про зміну договору оренди земельної
ділянки. Зазначене рішення залишено в
силі судами апеляційної та касаційної
інстанцій (постанова Донецького
апеляційного господарського суду від 3
жовтня 2011 року у справі №5/5009/3229/11 та
постановою Вищого господарського суду
України від 7 грудня 2011 року у справі
№5/5009/3229/11).

Згідно приписів ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, що якої
встановлено ці обставини.

Станом на момент подання позову зміни
до договору оренди від 08.07.2004 р.,
укладеного між Енергодарською міською
радою та ТОВ «Технокомплект 2001» не
внесені. Доказів про укладення
додаткової угоди станом на день
прийняття рішення у цій справі також не
надано.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Частина 7 ст. 93 Земельного кодексу
України встановлює, що відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
законом.

До набрання чинності Податкового
кодексу України та на час виникнення
договірних відносин між позивачем і
відповідачем питання стосовно оренди
земельної ділянки та розміру орендної
плати за землю регулювались Законом
України «Про оренду землі» та Законом
України «Про плату за землю».

Статтями 18, 20 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди набирає чинності після його
державної реєстрації. Державна
реєстрація договору оренди, укладеного
між сторонами спору, проведена у
порядку, встановленому законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, який змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає зі
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 188 ГК України зміна
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну або
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування» міська рада в
межах повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень, які згідно
до ст. 144 Конституції України є
обов'язковими до виконання на
відповідній території та
оприлюднюються у встановленому
законом порядку.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування» передбачено
що рішення ради нормативно-правового
характеру набирають чинності з дня їх
офіційного оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію.

У відповідності до Листа Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 25.09.2008
року № 8163 дія договору оренди
здійснюється на попередніх умовах у
випадку відмови орендаря укласти
додаткову угоду.

Також прийняття оскарженого рішення
суперечить вимогам ст.19 Конституції
України, ст.ст.24-26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
якими заборонено органам місцевого
самоврядування та її посадовим особам
виходити за межі визначених
законодавством повноважень та
заборонено приймати рішення, вносити
до них зміни та/чи скасовувати за
межами цих повноважень, у спосіб, що не
передбачені Конституцією та законами
України.

Енергодарська міська рада є органом
місцевого самоврядування і,
відповідно, її діяльність має
підпорядковуватись вимогам наведеної
норми Конституції та аналогічним
вимогам ст.ст.24-26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».
Діяльність міської ради підлягає
законодавчим обмеженням та
реалізується з дотриманням порядку,
встановленого законом.

Згідно Рішення Конституційного суду
України від 16 квітня 2009р. № 7-рп/2009 у
справі №1-9/2009 за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. На підставі цього рішення,
органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Такі
ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати питання, яке не вилучене із
сфери їхньої компетенції і вирішення
якого не доручене жодному іншому
органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

При цьому в повноваження ні міської
ради, ні міського голови не входить
прийняття рішень з питань припинення
раніше прийнятих рішень міської ради
індивідуально-правового характеру або
внесення змін до них в односторонньому
порядку. Відповідно до ст.124
Конституції України привласнення
функцій судів іншими органами чи
посадовими особами не допускається,
прямо заборонено чинним
законодавством України.

Проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України та іншими
законами України, Конституційний Суд
України у своєму Рішенні від 16 квітня
2009р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 про
скасування актів органів місцевого
самоврядування дійшов висновку, що
органи місцевого самоврядування,
вирішуючи питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію. Такий висновок
узгоджується із правовими позиціями
Конституційного Суду України,
викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001
року N 20-рп/2001 у справі про укази
Президії Верховної Ради України щодо
Компартії України, зареєстрованої 22
липня 1991 року (абзац перший пункту 6
мотивувальної частини), від 23 червня 1997
року N 2-зп у справі про акти органів
Верховної Ради України (абзац
четвертий пункту 1 мотивувальної
частини). Ненормативні правові акти
органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Враховуючи, що індивідуально-правові
акти, зокрема, місцевих рад є
юридичними фактами, на підставі яких у
фізичних осіб та юридичних осіб
приватного права виникають, змінюються
або припиняються конкретні права та
обов'язки, одностороннє скасування
радами цих актів порушує право
зазначених осіб на розгляд їх справ
відповідно до встановленої
Конституцією і законами України
процедури.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Прийняте рішення міської ради від
16.06.2014 року №44 доводить направленість
дій відповідача в напрямку виконання
позовних вимог.

Згідно приписів ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

В межах спірних правовідносин
відповідач діяв як суб'єкт владних
повноважень, реалізуючи владні
управлінські функції. Підставою
прийняття рішення в межах спірних
правовідносин стали положення
Податкового кодексу України.

На підставі вищевикладеного, оцінивши
представлені докази в їх сукупності
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання що до законності
та обґрунтованості оскарженого
рішення, суд вважає, що оскільки
рішення було прийнято з порушенням
чинного законодавства, встановленого
порядку та способу, є всі підстави
вважати це рішення таким, що не
відповідає вимогам закону, та підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6,17,18,104-106 КАС України,
ст. 19 Конституції України, ст.ст.2, 4, 25-26,
59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п.10.2
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 7 від
20.05.2013 року, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Рішення Енергодарської міської ради
рішення Енергодарської міської ради
№33 від 25.05.2012 року «Про приведення умов
договору оренди землі у відповідність
до вимог чинного законодавства
України» визнати протиправним та
скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя І. М. Ткаченко