Справа № 148/5031/13-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 148/5031/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
02 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання
нарахування щомісячної допомоги до
пенсії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2011 року позивач звернувся до
Тульчинського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі
Вінницької області про визнання дій
відповідача протиправними;
зобов'язання відповідача зробити
перерахунок та виплатити позивачу
щомісячну соціальну допомогу як дитині
війни згідно зі ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням розміру мінімальної
пенсії за віком, визначеної за
правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з березня 2011 року у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням реальної мінімальної
пенсії за віком згідно з Законами
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", "Про соціальний захист дітей
війни", за різницею раніше виплачених
сум, стягнувши заборгованість за
минулий час та перераховуючи позивачу
пенсію надалі відповідно до збільшення
прожиткового мінімуму, а також
сплачувати позивачу таку пенсію в
подальшому.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 02 грудня 2013
року позов задоволено частково:
визнано протиправними дії відповідача;
зобов'язано відповідача провести
перерахунок позивачу, починаючи з
01.04.2011 року та виплатити до часу втрати
такого права, щомісячну доплату до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", встановленою ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач - управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - змінити,
виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач є
пенсіонером за віком та має статус
дитини війни в розумінні статті 1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" він має
право на підвищення до пенсії у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком. Однак,
вказана соціальна допомога позивачу
виплачується у значно меншому розмірі,
ніж передбачено ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в 2011
році будь-які зміни до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" не вносились, дія вказаної
статті призупинилася 23.07.2011 року,
внаслідок чого позивач має право на
виплату соціальної допомоги у вигляді
30 % мінімальної пенсії за віком за
період з 01.04.2011 до часу втрати такого
права.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті позовних вимог, з урахуванням
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058 від 09.07.2003 року,
згідно з якою мінімальна пенсія за
віком дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Як встановлено з матеріалів справи, на
момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком відповідно до положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" відповідачем не
проводилось. Всупереч положенням
вищенаведеної норми права позивачу
щомісячне підвищення до пенсії
виплачувалось відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530.

В свою чергу, з огляду на загальні
засади пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу відносно постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530, що дає підстави зробити
висновок про неправомірність виплати
відповідачем щомісячного підвищення
до пенсії в меншому розмірі, ніж це
передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів
частини 2 статті 152 Конституції України
та рішення Конституційного Суду
України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., а також
обставин адміністративної справи,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
наявності у відповідача обов'язку
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії в розмірі,
встановленому статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції, дійшовши
правильного висновку про законність
вимог позивача на перерахунок та
виплату доплати до пенсії в розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
помилково визначився із початковою
датою періоду, за який порушене право
позивача підлягає захисту.

В силу ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи строки звернення до суду,
визначені ч. 2 ст. 99 КАС України, право
позивача на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги у
вигляді підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком підлягає
захисту за період з 10.03.2011 року,
оскільки позов подано до суду 10.09.2011
року.

Крім того, з матеріалів справи
встановлено, що позивач звернулася до
суду першої інстанції з позовом про
перерахунок пенсії 10 березня 2011 року.
Згідно з позовними вимогами позивач
просить перерахувати пенсію з березня
2011 року, тобто в межах шестимісячного
строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково залишив позовні вимоги про
стягнення коштів до початку перебігу
строку позовної давності без розгляду,
а також порушив вимоги ст. 160 КАС
України.

В силу вимог вказаної норми окремим
документом викладаються ухвали з
питань залишення позовної заяви без
розгляду.

Отже, питання про залишення позовних
вимог без розгляду суд вирішує ухвалою
як окремим процесуальним документом, а
не в постанові.

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
суд апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За частиною 1 статті 201 КАС України,
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 02 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання
нарахування щомісячної допомоги до
пенсії, - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини постанови
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02.12.2013 року
викласти в наступній редакції:

"Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області перерахувати та
виплачувати ОСОБА_2 підвищення до
пенсії як дитині війни відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
10 березня 2011 року до часу втрати права
на таку допомогу, з урахуванням
виплачених сум."

Абзац 4 резолютивної частини постанови
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02.12.2013 року
виключити.

В решті постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
02.12.2013 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.