Справа № 816/2853/14
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2853/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лі Н. А.,

представника позивача - Фищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження" , про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2014 року позивач Полтавське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у загальному розмірі 7 167 грн. 79
коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем було
порушено вимоги ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", а саме в 2013 році
ТОВ "Відродження" не виконано нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у
кількості 1 робоче місце, що має
наслідком накладення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 6 989 грн. 29 коп. та пені у зв'язку з
порушенням терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 178 грн. 50 коп.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог, зазначив
/а. с. 15-17/, що ТОВ "Відродження" вживало
усіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, а саме:
створило робоче місце для
працевлаштування інваліда, надавало
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, звітувало
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування,
тоді як службою зайнятості інваліди,
які відповідали вимогам до посади,
направлені не були, по питанню
працевлаштування безпосередньо до ТОВ
"Відродження" в 2013 році жоден інвалід не
звертався, а тому застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць є необґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно із звітом
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ,
реєстраційний номер 53/224/2) /а. с. 3/,
поданим відповідачем 05 лютого 2014 року
Полтавському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за 2013 рік становила 14
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників - 195,7 тисячі грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 13 976 грн. При
цьому, кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (рядок 03) - 1 особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, в тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів в
розмірі 4 % середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб - у кількості одного
робочого місця.

Згідно із розрахунком, наданим
позивачем, кількість робочих місць,
призначених для забезпечення
працевлаштування інвалідів становить 1
особу.

Як вбачається із звіту ТОВ
"Відродження" про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ), відповідачем не
працевлаштовано жодного інваліда.

Відповідач в письмових запереченнях /а.
с. 15-17/ наполягав на тому, що ним в 2013
році було вжито всіх необхідних
заходів для забезпечення
працевлаштування інваліда (1 робоче
місце). Так, ТОВ "Відродження" 20 січня 2011
року було створено місце для
працевлаштування інваліда (наказ № 5
від 20 січня 2011 року), що відповідає
вимогам ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні". Також, підприємством протягом
2013 року на адресу Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості
направлялись звіти про наявність
вільних робочих місць за формою З-ПН
для працевлаштування інваліда на
посаду сторожа - 1 вакансія.

Надаючи оцінку наведеним твердженням
відповідача суд виходить з наступного.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Нормами статті 50 Закону України "Про
зайнятість населення" визначено
обов'язок роботодавця щодо своєчасного
та в повному обсязі у порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, за погодженням з
центральним органом виконавчої влади
із забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подання
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31 травня 2013 року №
316 затверджено затвердження форму
звітності N 3-ПН "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)" та Порядок її
подання.

Пунктом 2.1 вказаного Порядку
визначено, що форма звітності N 3-ПН
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії(й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

За таких обставин неналежне
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів, а саме неподання звітів за
формою № 3-ПН про наявність вакансій
для інвалідів державній службі
зайнятості є порушенням вищезгаданих
норм матеріального права та підставою
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 9 липня та
19 листопада 2013 року (№№ 21-200а13, 21-397а13
відповідно).

Згідно положень статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Суд зазначає, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, але
Законом на них покладено обов'язок
інформувати належним чином відповідні
органи про наявні вакантні місця для
працевлаштування інвалідів

Відповідно до листа Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості № 2626
від 19 травня 2014 року відповідач
протягом 2013 року надавав до
Кременчуцького МРЦЗ звіти за формою
З-ПН "Звіт про наявність вакансій" та по
формі № 3-ПН "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)" для
працевлаштування інвалідів /а. с. 12/.
Підприємству органами служби
зайнятості направлялись інваліди на
вакантну посаду сторожа 22 січня 2013
року, 22 лютого 2013 року та 07 травня 2013
року, яки було відмовлено у
працевлаштуванні у зв'язку з
невідповідністю вимогам.

В той же час, з письмових заперечень
відповідача /а. с. 15-17/ вбачається, що
центром зайнятості для
працевлаштування на ТОВ "Відродження"
в 2013 році інваліди не направлялись.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідач не
вжив усіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів протягом
2013 року, а тому, застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 6 989 грн. 29 коп. за невиконання
нормативу робочих місць за вказаний
період часу є обґрунтованим.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства (об'єднання),
установи і організації незалежно від
форми власності і господарювання,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною
першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

У зв'язку з несплатою відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 6 989 грн. 29 коп. до встановленої
законом дати, позивачем нараховано
пеню у розмірі 178 грн.50 коп., яка
відповідачем сплачена не була.

Оскільки, вказані суми так і не були
сплачені відповідачем, то відповідно
до частини п'ятої статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", ці
суми можуть бути стягнуті в
примусовому порядку за відповідним
рішенням суду.

Таким чином, із врахуванням
вищевикладених обставин, суд вважає, що
позовні вимоги Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів підлягають задоволенню та
стягненню з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 6 989 грн. 29 коп. та пені у
розмірі 178 грн.50 коп.

Згідно частини четвертої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 18, 19, 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження"
(ідентифікаційний код 30621387,
місцезнаходження: вул. Гагаріна, 20-а, с.
Пришиб, Кременчуцький район,
Полтавська область, 39750) на користь
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів (м.
Полтава, вул. Зигіна, 1; одержувач УДКСУ
в Кременчуцькому районі, код ЄДРПОУ
УДКСУ 37965887, МФО 831019, р/р 0219 в ГУДКСУ
Полтавської області)
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 6 989 (шість тисяч дев'ятсот
вісімдесят дев'ять) гривень 29 (двадцять
дев'ять) копійок та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 178 (сто сімдесят вісім)
гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 06
жовтня 2014 року.

Суддя
Р.І. Молодецький