Справа № 811/3141/13-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2014 рокусправа № 811/3141/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - не з'явився

відповідача: - Довгань І.Л.
(дов.від 04.10.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 р. у справі № 811/3141/13-а

за позовом Селянського(фермерського)
господарства Жоміренко Миколи
Івановича

до Новоукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.07 .13 №,
, -

ВСТАНОВИВ:

"04" жовтня 2013 р. Селянське (фермерське )
господарство Жоміренко Микола
Іванович звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Новоукраїнська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області в якому
просило скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача

- № від 19 липня 2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 100 333,00 грн. основного
платежу та 25 083,25 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів);

- № від 19 липня 2013 року, яким до
позивача застосовано штрафні санкції в
розмірі 1 184 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
реальністю господарських операцій
позивача та відповідно правомірним
формуванням податкового кредиту за
даними операціями, що підтверджується
належними ми первинними документами.
Щодо другого податкового
повідомлення-рішення, позивач вказує
на те, що податковий орган не наділений
повноваженнями притягувати до
відповідальності за порушення в сфері
обігу готівкових коштів, оскільки
питання перевищення граничної суми
готівкових розрахунків не регулюється
положеннями податкового
законодавства, а отже застосування
штрафних санкцій з даного приводу, з
посиланням на порушення позивачем норм
податкового законодавства є
протиправним.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 р. у справі № 811/3141/13-а
адміністративний позов
Селянського(фермерського)
господарства Жоміренко Миколи
Івановича до Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.07 .13 №,
- задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 19 липня 2013 року, винесене
відповідачем, яким селянському
(фермерському) господарству Жоміренка
М.І. збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 100 333 грн. основного
платежу та 25 083,25 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів). В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволення
позовних вимог мотивовано
встановленням факту реального
придбання товарів позивачем, що
підтверджено належним чином
оформленою первинною документацією,
що, в свою чергу свідчить про
правомірність формування останнім
податкового кредиту.

Відмова у задоволенні решти позову
мотивована посиланням на норми
податкового законодавства, якими
визначено повноваження органів
державної податкової служби щодо
здійснення контролю за додержанням
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги).

Не погодившись з постановою суду,
Новоукраїнською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області подано
апеляційну скаргу, згідно якої особа,
яка подає апеляційну скаргу просить
скасувати постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 р. у справі № 811/3141/13-а в
частині задоволення позовних вимог, як
таку що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги по суті є
витягом з акту позапланової невиїзної
документальної перевірки С(Ф)Г
Жоміренка М.І. Скаржник наполягає на
тому, що податковий кредит сформований
позивачем протиправно, оскільки
контрагенти позивача, по
взаємовідносинам з якими сформовано
даний податковий кредит не мають
необхідних матеріально-технічних
засобів для ведення господарської
діяльності, що на думку контролюючого
органу свідчить про нереальність
вчинених господарських операцій. Крім
того, відповідач вказує на те, що один з
контрагентів СФГ Жоміренко М.І на
момент виконання укладених договорів з
поставки товарів не був платником ПДВ.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники позивача. Жодних
клопотань, повідомлень про причини
неявки до суду не надходило, підстави
відсутності представників позивача
суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників позивача не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, у
період з 25.06.2013 р. по 02.07.2013 р. посадовою
особою податкового органу проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку селянського (фермерського)
господарства Жоміренка Миколи
Івановича з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах із ТОВ «Харвест-Плюс»
за період з 01.02.2013 р. по 28.02.2013 р.

За результатами перевірки складено акт
№124/2200/20647838 від 08.07.2013 року, в якому
зафіксовано виявлені перевіркою
порушення податкового законодавства,
зокрема:

- п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України
в результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість у
сумі 100 333 грн. за лютий 2013 року;

- постанови Нацбанку України «Про
встановлення граничної суми
готівкового розрахунку» від 09.02.2005 р.
№32, в результаті чого позивачем
перевищено граничну суму готівкових
розрахунків на 592 000 грн.

Висновок податкового органу щодо
порушення позивачем податкового
законодавства в частині оподаткування
податком на додану вартість
ґрунтується на акті перевірки
контрагента позивача ТОВ
«Харвест-Плюс» по взаємовідносинам з
яким С(Ф)Г Жоміренко М.І. сформовано та
задекларовано податковий кредит за
лютий 2013 року. Актом перевірки ТОВ
«Харвест-Плюс» встановлено
відсутність у контрагента позивача
необхідних умов для досягнення
результатів підприємницької
діяльності, виробничих активів,
складських приміщень, транспортних
засобів та встановлено укладання
недійсних цивільно-правових відносин
та проведення безтоварних операцій з
третіми особами, спрямованих на
надання податкової вигоди для третіх
осіб з метою штучного формування
валових доходів, валових витрат,
податкового зобов'язання та
податкового кредиту. На підстав даної
інформації податковим органом
здійснено висновок про
непідтвердженість реальності
здійснення господарських операцій між
С(Ф)Г Жоміренко М.І. та ТОВ
«Харвест-Плюс», що, в свою чергу,
свідчить про безпідставність та
протиправність формування податкового
кредиту позивачем.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 19 липня 2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
100 333 грн. основного платежу та 25 083,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Не погодившись з рішенням податкового
органу, вважаючи його таким, що порушує
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання, позивач звернувся до
суду.

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині скасування
податкового-повідомлення рішення про
визначення позивачу, податкового
зобов'язання з ПДВ, суд першої
інстанції виходив з засад
індивідуальної відповідальності та
вказував на те, що можливі порушення
податкового законодавства з боку
контрагента позивача не можуть бути
беззаперечним свідченням порушення
закону платником податків за умови
підтвердження законного здійснення
господарської діяльності та належного
її оподаткування.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає за можливе
погодитись з рішенням суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК України
(в редакції, що діяла на момент
формування позивачем податкового
кредиту) датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень п.198.6. ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України
про реєстрацію особи платником податку
на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Системний аналіз правових норм
свідчить про те, що податкова накладна
як звітний податковий документ, що є
підставою для включення покупцем у
податковому обліку до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), що
підлягають використанню в його
господарській діяльності, має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагента позивача статусу
платника ПДВ на момент здійснення
господарських операцій, відповідачем
суду не надані.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.02.2013 року між позивачем (Замовник) та
ТОВ «Харвест-Плюс» (Постачальник)
укладено договір поставки №2,
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується поставити, а
постачальник прийняти та оплатити
визначений умовами угоди товар
(дизельне паливо, аміачну селітру,
посівне насіння соняшнику).

Відповідно до умов укладеної угоди,
позивачу поставлено замовленого
товару на загальну суму 602 000 грн., в т.ч.
ПДВ 100 333 грн.

Даний товар позивачем оприбутковано
відповідно до видаткової накладної
№РН-0000001 від 21.02.2013 року.
Транспортування здійснено ПП "Геліос"
на замовлення ТОВ «Харвест-Плюс», що
підтверджується відповідними
товарно-транспортними накладними
серії АА №799427, серії АА №799430, серії 01АА
№799426. Оплату вартості придбаного
товару позивачем здійснено готівковим
шляхом, що підтверджується видатковим
касовим ордером та квитанцією до
прибуткового касового ордеру від 21.02.2013
року. Податковий кредит С(Ф)Г Жоміренко
М.І. сформовано на підставі податкової
накладної №1 від 21.02.2013 року, наданої
ТОВ «Харвест-Плюс».

Наявність підстав для визнання
недійсними вказаних податкових
накладних відповідачем не наведено.

Використання придбаних ТМЦ у власній
господарській діяльності належними
докази відповідачем не спростовано.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Отже, С(Ф)Г Жоміренко М.І. товар
придбавався з метою його використання
в господарській діяльності, викликаючи
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

При цьому, відповідачем належними
доказами зворотне не доведено.

Крім того, з аналізу норм Цивільного
кодексу України вбачається, що
відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлена судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після розгляду питання про недійсність
такого правочину.

Відповідачем не надано суду доказів
недійсності (нікчемності) правочину -
договору поставки від 21.02.2013 року №2.

Також колегія суддів зазначає, що
неправомірними є посилання
відповідача в акті перевірки на те, що
С(Ф)Г Жоміренко М.І. мало бути відомо про
фактичний адміністративно-майновий
стан його контрагента (ТОВ
«Харвест-Плюс»), ведення цим
підприємством господарської
діяльності та порушення, які
допускались, оскільки висновки
податкового органу, як суб'єкту владних
повноважень, не можуть засновуватись
на припущеннях, а лише на встановлених
та доведених документально фактах
порушень податкового законодавства.

Факт порушення
контрагентами-постачальниками
продавця своїх податкових зобов'язань
може бути підставою для висновку про
необґрунтованість формування
позивачем податкового кредиту за
відносинами із сумнівними
контрагентами, якщо податковий орган
доведе, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти.

Проте, податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

Конституцією України, а саме приписами
ст. 61, закріплено індивідуальний
характер відповідальності юридичної
особи.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
недоведеність відповідачем порушень
Підприємством ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.6
ст.198 ПК України при взаємовідносинах з
ТОВ «Харвест-Плюс».

Наведене свідчить про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог Підприємства щодо
визнання протиправними та скасування
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та застосування
ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
14 листопада 2013 р. у справі № 811/3141/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14
листопада 2013 р. у справі № 811/3141/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко