Справа № 804/14739/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ06 жовтня 2014 р.
Справа № 804/14739/14 Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді: при секретарі
судового засідання: за участю
представників сторін: від позивача: від
відповідача: від третьої особи:Конєвої
С.О. Щербак А.Ю. Троць О.А. Осельський
Є.С. Резніков Ю.М., Путря А.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод
ім.О.М.Макарова» до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
управлення державної виконавчої
служби, третя особа: Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування постанов від 26.08.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2014р. Державне підприємство
«Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод ім.О.М.Макарова»
звернулося з позовом до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
управлення державної виконавчої
служби, третя особа: Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів та
просить:

- скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 26.08.2014р. та
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 26.08.2014р. винесені відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що 26.08.2014р. державним
виконавцем були прийняті постанова про
відкриття виконавчого провадження та
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
на підставі вимоги про сплату боргу
(недоїмки) №Ю-88-25/У від 04.08.2014р., які були
отримані позивачем 02.09.2014р. Вказані
постанови позивач вважає
неправомірними та такими, що
суперечать нормам та вимогам діючого
законодавства та підлягають
скасуванню з підстав того, що вимога
про сплату боргу (недоїмки) №Ю-88-25/У
видана 04.08.2014р. СДПІ у
м.Дніпропетровську про стягнення з
позивача суми недоїмки зі сплати
єдиного внеску у розмірі 7 522 833,72 грн. не
отримувалась позивачем та прийнята
всупереч вимогам ст.25 Закону України
«Про збір на облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п.6.5
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, 15.08.2014р. позивач
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом про
скасування даної вимоги, а тому позивач
вважає, що вищевказана вимога станом
на 17.08.2014р. не набрала законної сили у
зв'язку з чим вважає, що відповідач
порушив права позивача, оскільки у
ході прийняття оспорюваних постанов
не перевірив набрання законної сили
вищевказаною вимогою.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував, у
письмових запереченнях на позов просив
в задоволенні позову відмовити у
повному обсязі посилаючись на те, що
твердження позивача щодо
неправомірності відкриття виконавчого
провадження є хибним, оскільки
відповідно до вимог ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження за заявою
стягувача на підставі виконавчого
документу, при цьому, перелік підстав
для відмови у відкритті виконавчого
провадження, зазначені у вищевказаній
нормі, є вичерпним. Представник
відповідача також зазначає і про те, що
позивачем у позові не наведено жодної
норми будь-якого нормативно-правового
акту, який порушив державний
виконавець, виносячи оспорювані
постанови. Також представник
відповідача посилається і на те, що
стягувачем у заяві було заявлено
клопотання про накладення арешту на
все майно боржника та нормами Закону
України «Про виконавче провадження»
взагалі не передбачено підстав для
відмови у задоволенні такого
клопотання. Окрім того, представник
відповідача посилається і на те, що
фактично позов позивача базується на
неправомірності та відсутності
підстав для формування вищевказаної
вимоги у податкової інспекції, що, на
думку представника відповідача, не
може бути предметом адміністративного
позову заявленого до органу державної
виконавчої служби, оскільки формування
виконавчого документу не входить до
компетенції державного виконавця
органу державної виконавчої служби.

Представники третьої особи проти
позову заперечували посилаючись на те,
що вимога від 04.08.2014р. №Ю88-25 з
урахуванням її отримання
представником позивача 06.08.2014р. є
узгодженою з 17.08.2014р., позивач у
порушення вимог п.6.6. розділу УІ
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яка затверджена
наказом Міндоходів України від 09.09.2013р.
№ 455 письмово не повідомив
контролюючий орган про оскарження до
суду вказаної вище вимоги у зв'язку з
чим контролюючим органом вказана
вимога була направлена до примусового
виконання до органів державної
виконавчої служби у зв'язку з чим
вважають, що оспорювані постанови
державного виконавця від 26.08.2014р. про
відкриття виконавчого провадження за
вказаною вище вимогою та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження є законними та
такими, що не суперечать діючому
законодавству.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини
справі.

04.08.2014р. СДПІ у м. Дніпропетровську було
сформовано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ю-88-25/У про стягнення з
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод ім.О.М.Макарова» на користь СДПІ
у м.Дніпропетровську суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску у розмірі 7 522 833,72
грн., що підтверджується копією вимоги
та копією корінця вимоги (а.с.58, 70).

26.08.2014р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Осельським
Є.С. за заявою стягувача (СДПІ у
м.Дніпропетровську) від 19.08.2014р. було
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вищевказаної вимоги від
04.08.2014р. №Ю-88-25/У у виконавчому
провадженні ВП №44487059 (а.с.10, 68).

Також, на підставі того, що у заяві про
відкриття виконавчого провадження
стягувачем було заявлено клопотання
щодо накладення арешту на все майно
боржника, у тому числі й грошові кошти,
державним виконавчем 26.08.2014р. було
прийнято і постанову від 26.08.2014р. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (а.с.12,72).

Позивач оспорює вказані вище постанови
державного виконавця, вважає їх
неправомірними та такими, що
суперечать нормам та вимогам діючого
законодавства з підстав того, що у ході
їх прийняття відповідач не перевірив
чи набрала вимога від 04.08.2014р. №Ю-88-25/У
законної сили чим порушив права
позивача.

Заслухавши представників позивача,
відповідача та третіх осіб, які брали
участь у судовому розгляді справи,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про відсутність
правових та обґрунтованих підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч.1 ст. 11 Закону «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

За п.5 ч.3 ст.11 вказаного Закону,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбачених цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. При цьому,
зазначеною нормою також передбачено,
що за заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Статтею 26 вказаного вище Закону,
встановлено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі:

- пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

- неподання виконавчого документу,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

- якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної сили (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
порядку допущено до негайного
виконання;

- пред'явлення виконавчого
документу до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;

- якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

- невідповідність виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

- офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

- якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів;

- наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

За приписами ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом, зокрема, винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Отже, з аналізу наведених норм Закону
України «Про виконавче провадження»
можна дійти висновку про те, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, відповідає вимогам
вказаного Закону і пред'явлений до
відповідного органу державної
виконавчої служби, при цьому, за заявою
стягувача державний виконавець
наділений повноваженнями щодо
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Також зі змісту статті 26 вказаного
вище Закону видно, що вказана стаття
містить вичерпний перелік підстав для
відмови у відкритті виконавчого
провадження та вищенаведені норми не
передбачають повноважень державного
виконавця щодо перевірки набрання
законної сили виконавчого документу
при прийнятті такого виконавчого
документа до виконання.

Окрім того, із наданих суду документів,
зокрема із змісту копії вимоги від
04.08.2014р. №Ю-88-25У, яка була пред'явлена
до примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби, вона
містить в тому числі і відомості про
набрання чинності вказаною вимогою -
17.08.2014р. (а.с.70).

Тобто, вказана вимога про сплату боргу
відповідала вимогам ст.18,19 Закону
України «Про виконавче провадження» та
у державного виконавця були відсутні
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження згідно до
вимог ст. 26 вказаного Закону.

Також слід зазначити, що наведені
вище норми Закону України «Про
виконавче провадження» передбачають і
прийняття державним виконавцем
постанови про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження за заявою стягувача
та норми ст.ст.25, 57 вказаного Закону не
надають повноважень державному
виконавцю відмовити стягувачу у
задоволенні заяви про накладення
арешту на майно боржника при вирішенні
питання про відкриття виконавчого
провадження.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представник позивача в судовому
засіданні не надав суду доказів, які б
свідчили про незаконність дій
відповідача у ході прийняття
вищевказаних оспорюваних постанов з
урахуванням вищенаведених норм
ст.ст.25,26, 57 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд критично оцінює доводи
представника позивача про те, що
державний виконавець зобов'язаний був
перевірити чи набрала вимога про
сплату боргу законної сили, оскільки
норми Закону України «Про виконавче
провадження» не наділяють державного
виконавця перевіряти набрання
законної сили виконавчого документа,
який пред'являється до примусового
виконання та містить відомості про
набрання вимогою законної сили -
17.08.2014р. (а.с.70).

Також не можуть бути покладені в основу
даного судового рішення щодо
скасування оспорюваних постанов і
посилання представника позивача на те,
що вимога від 04.08.2014р. №Ю-88-25У
суперечить вимогам ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п.6.5
Інтрукції, не набрала законної сили та
оскаржується в судовому порядку з
огляду на те, що викладені обставини не
є підставами для скасування
оспорюваних постанов державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження та накладення арешту на
майно боржника від 26.08.2014р. з
урахуванням положень Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи до уваги викладене та
перевіривши дії відповідача щодо
правомірності і обґрунтованості дій
відповідача з приводу прийняття
оспорюваних постанов від 26.08.2014р., суд
приходить до висновку про те, що
вказані оспорювані постанови прийняті
державним виконавцем у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обґрунтовано, з урахуванням
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення згідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права та
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку про відсутність
обґрунтованих правових підстав для
задоволення даного адміністративного
позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161,
162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод ім.О.М.Макарова»
до Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
управлення державної виконавчої
служби, третя особа: Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування постанов від 26.08.2014р. -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений
- 08.10.2014р.

Суддя С.О.
Конєва