Справа № 643/10016/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.Справа № 643/10016/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від 19.08.2014р.
по справі № 643/10016/14-а

за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова

до ОСОБА_1

про стягнення переплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач -Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова, звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з
відповідача переплату пенсії у
розмірі 102,03 грн.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 19.08.2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу вмотивовує тим, що
суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови порушив норми
матеріального права, вважає постанову
суду першої інстанції незаконною,
необґрунтованою та такою, що
протирічить діючому законодавству.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог позивачів
прийшов до висновку про їх
безпідставність та необґрунтованість.

Також, постановляючи рішення по справі
суд першої інстанції виходив з того, що
даний спір є справою адміністративної
юрисдикції.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до частин першої та
другої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднанні з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні відносини склалися з приводу
відшкодування із відповідача суми
переплати пенсії, що виникла внаслідок
зловживань з боку пенсіонера.

Відповідно до положень частини першої
статті 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" визначено, що пенсіонери
зобов'язані повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати. У разі
невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" виплата пенсій
здійснюється з коштів Пенсійного фонду
України.

Пенсійний фонд України є самостійною
фінансово-банківською системою, не
входить до складу державного бюджету
України, формується за рахунок коштів,
що відраховуються підприємствами і
організаціями (в тому числі й тими, що
використовують працю громадян за
угодами цивільно-правового характеру)
на заходи соціального страхування за
тарифами, диференційованими залежно
від небезпечності, шкідливості,
тяжкості робіт та стану інших умов
праці, страхових внесків громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, обов'язкових страхових
внесків громадян, а також коштів
державного бюджету України.

Таким чином, даний спір фактично
стосується відшкодування шкоди,
заподіяної УПФУ в Московському районі
м. Харкова внаслідок допущених, на
думку позивача, зловживань з боку
відповідача, що потягло надмірну
виплату пенсії.

Зважаючи на те, що у даному спорі
відповідач не є суб'єктом владних
повноважень, і позовні вимоги не
поєднані із вимогою про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, спір щодо стягнення
переплати пенсії не є
публічно-правовим, у зв'язку з чим не
підлягає вирішенню у відповідності з
положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2013 року (реєстраційний номер
рішення 32532884), яка у відповідності до
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковою для
врахування судом.

Колегія суддів зазначає, що Постановою
Пленуму Вищого адміністративного суду
від 14.02.2014 року № 2 "Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів"
виключено з Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду від 20.05.2013 року
№ 8 пункт 16.2, згідно з яким вирішення
спорів щодо стягнення надміру
виплачених коштів було віднесено до
юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
про відшкодування надмірно сплаченої
пенсії не можуть бути предметом
розгляду в адміністративній справі.

Беручи до уваги те, що спір стосується
відносин із відшкодування шкоди, які
регулюються нормами Цивільного
кодексу України, він підлягає
вирішенню у порядку цивільного
судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 157 КАС
України суд закриває провадження у
справі якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у
справі закривається з підстав,
встановлених відповідно статтями 155 і
157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова
Московського районного суду м. Харкова
від 19.08.2014 року через порушення норм
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню, а провадження у
справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196,
п. 4 ст. 199, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 19.08.2014р. по справі №
643/10016/14-а скасувати.

Провадження у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
до ОСОБА_1
про стягнення переплати пенсії
закрити.

Роз'яснити Управлінню Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова його право звернення до суду з
даним позовом в порядку цивільного
судочинства.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.