Справа № 816/2257/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.Справа № 816/2257/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
03.07.2014р. по справі № 816/2257/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське зерно" до
Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

10 червня 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Українське зерно" (далі - ТОВ
"Українське зерно", позивач) звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі - ДПІ у
м.Полтаві, відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
28 травня 2014 року №.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р.
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українське зерно" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
було задоволено.

Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області № від 28
травня 2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українське зерно" витрати по сплаті
судового збору в розмірі 240,50 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
03.07.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, представником позивача надана
заява про розгляд справи в письмовому
провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українське зерно"
зареєстровано як юридична особа
Виконавчим комітетом Полтавської
міської ради 14 липня 1998 року, , про що видано свідоцтво серії А00
№081164, копія якого наявна у матеріалах
справи /а.с. 17/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 06 вересня 2006 року №23994223 серії НБ
№289530, копія якого наявна у матеріалах
справи /а.с. 21/, позивач є платником
податку на додану вартість та
перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

На підставі наказу від 24.04.2014 року № 925
/а.с.93/ та направлень від 24.04.2014 року № 599
та 600 /а.с.94-95/ працівниками ДПІ у м.
Полтаві відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78,
п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України
(далі - ПК України) проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ "Українське зерно" з ТОВ
"Відродження-Дніпро" () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за січень 2014 року.

За результатами перевірки ДПІ у м.
Полтаві складено акт документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Українське зерно" №3023/16-01-22-06/30044094 від
12.05.2014 року. /а.с.24-34/.

Актом встановлено порушення ТОВ
"Українське зерно" п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 та ст. 201 ПК України -
завищено суму від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за січень 2014 року (р. 19) в
розмірі 120 248 грн.

Не погодившись з висновками акту
відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України ТОВ
"Українське зерно" до акту перевірки
подані заперечення за № 608 від 21.05.2014
року. /а.с.35-45/.

На адресу ТОВ "Українське зерно" 30.05.2014
року від ДПІ у м. Полтаві надійшла
відповідь на заперечення № 7366/10/16-01-22-06
від 28.05.2014 року, якою повідомлено, що
заперечення до вказаного вище акту
перевірки залишені без задоволення.
/а.с.46-50/.

На підставі висновку акта перевірки
ДПІ у м.Полтаві 28.05.2014 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за січень 2014 року у розмірі 120
248 грн. /а.с.51/.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що укладений
позивачем правочин є дійсним,
виконаний сторонами в повному обсязі,
без претензій та зауважень,
матеріалами справи підтверджено
реальний характер спірної
фінансово-господарської операції та з
того, що у позивача є в наявності
передбачені чинним законодавством
підстави для віднесення сум податку на
додану вартість за цією операцією до
складу податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки №3023/16-01-22-06/30044094 від
12.05.2014 року, підставами для висновку про
завищення суми податкового кредиту
став висновок податкового органу про
те, що ТОВ "Українське зерно"
неправомірно відносив до складу
кредиту ПДВ з придбання макухи соєвої,
отриманої від ТОВ "Відродження-Дніпро"
в рамках укладеної угоди, яку визнано
недійсною.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що господарські
взаємовідносини ТОВ "Українське зерно"
(покупець) із ТОВ "Відродження- Дніпро"
(постачальник) відбувались на підставі
договору поставки № 011013В від 01.10.2013
року. /а.с.52/.

На виконання умов договору ТОВ
"Відродження-Дніпро" здійснена
поставка макухи соєвої відповідно
базису поставки передбаченого
останнім, що підтверджується
накладними № 180102 від 18.01.2014 року на
загальну суму 144 192 грн., № 220105 від 22.01.2014
року на загальну суму 129 552 грн., № 250102
від 25.01.2014 року на загальну суму 145 392
грн., № 260102 від 26.01.2014 року на загальну
суму 143 616 грн. та № 290113 від 29.01.2014 року на
загальну суму 158 736 грн./а.с.55,58,61,64,67/.

На підставі здійснених господарських
операцій постачальником складені
податкові накладні № 180102 від 18.01.2014
року на загальну суму 144 192 грн., в т.ч.
ПДВ - 24 032 грн., № 220105 від 22.01.2014 року на
загальну суму 129 552 грн., в т.ч. ПДВ - 21 592
грн., № 250102 від 25.01.2014 року на загальну
суму 145 392 грн., в т.ч. ПДВ - 24 232 грн., № 260102
від 26.01.2014 року на загальну суму 143 616
грн., в т.ч. ПДВ - 23 936 грн. та № 290113 від
29.01.2014 року на загальну суму 158 736 грн., в
т.ч. ПДВ - 26 456 грн., які відображені у
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних, сума податку на
додану вартість включена до складу
податкового кредиту відповідного
звітного періоду і відповідає даним
декларації з податку на додану
вартість за відповідний період.
/а.с.56,59,62,65,68/.

Розрахунок за придбаний товар
здійснений у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника,
факт оплати товару підтверджується і
актом перевірки - арк. 6 . /а.с.30/. Доказом
здійснення оплати слугує платіжне
доручення №554 від 30 січня 2014 року на
загальну суму 800000,00 грн. /а.с.70/.

Реальність господарської операції із
ТОВ "Відродження-Дніпро"
підтверджується також
товарно-транспортними накладними,
перелік яких наведений у акті
перевірки, а копії додані до матеріалів
справи і які свідчать, що постачання
придбаної макухи здійснювалось на
склад ТОВ "Арго Ком". /а.с.57,60,63,66,69/.

Придбаний товар у подальшому не
реалізовувався, а використаний для
виготовлення комбікорму відповідно до
договору підряду № 31/12/13 від 31.12.2013 року
укладеного ТОВ "Українське зерно" з ТОВ
"Арго Ком" на виконання робіт по
виготовленню продукції. /а.с.71-85/.

Суд першої інстанції оцінивши наявні в
справі докази, відмітив, а суд
апеляційної інстанції погодився, що
матеріалами справи додатково
підтверджено факт виконання позивачем
та контрагентом позивача зобов'язань
за спірним правочином. Копії
витребуваних судом і долучених до
матеріалів справи первинних і
розрахункових документів не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом -Положення №88)
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

З огляду на приписи Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та Закону України "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом" судом апеляційної
інстанції робиться висновок про те, що
операції суб'єктів права з
перерахування саме безготівкових
грошових коштів є прозорими для
контролю з боку Держави, так як
здійснюються виключно у встановлений
самою ж Державою спосіб - через
банківські установи. Так, наявні у
справі документи засвідчують, що
безготівкові кошти були списані з
рахунків позивача, тобто вибули з його
власності. Доказів повернення цих
коштів до позивача, наявності у
позивача та контрагента позивача
спільного інтересу щодо їх отримання
(що могло б мати місце в разі
пов'язаності цих осіб), в матеріалах
справи немає.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що ані в суді
першої інстанції ані в суді
апеляційної інстанції, Відповідачем не
було доведено правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового повідомлення-
рішення. Доказів фактичної відсутності
операцій по придбанню позивачем
товарів у свого контрагента відповідач
не подав.

Податковий орган протиправно не взяв
до уваги наявність належним чином
оформлених первинних та податкових
документів, на підтвердження належного
укладення та виконання договору.

Щодо не надання до перевірки
сертифіката якості
підприємства-виробника на придбаний
товар, колегія судів зазначає, що
сертифікат якості не є первинним
документом, його наявність не
передбачена правилами ведення
бухгалтерського та/або податкового
обліку на підприємстві, останній
ніяким чином не впливає на обчислення і
сплату податків і зборів,
оподаткування господарських операцій.

Також колегія судів вказує на те, що
відповідно до вимог ст. 4 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
суті над формою, тобто операції
обліковуються відповідно до їх суті, а
не лише з урахуванням юридичної форми.

Колегія судів зазначає, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Підприємством позивача правомірно
відображено в податковій звітності
правові взаємовідносини з
вищевказаним суб'єктом господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
в п.57 Рішення Європейського суду з прав
людини по справі "Булвес" АД проти
Болгарії від 22 січня 2009 року було
зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої
інстанції так ані в суді апеляційної
інстанції не було доведено наявності
між позивачем та контрагентом
позивача, взаємоузгоджених спільних
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.11
КАС України не виявлено.

Додатково суд першої інстанції та суд
апеляційної інстанції взяв до уваги
той факт, що згідно з змістом суджень
відповідача, котрі викладені в акті
висновок суб'єкта владних повноважень
про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
спірного правочину вмотивований також
посиланням на проведенні заходи
податкової інспекції на обліку в якій
знаходиться контрагент позивача. Однак
в силу ст.70 КАС України судження органу
державної податкової служби України
про нереальність укладених суб'єктами
господарювання правочинів не може бути
визнано належним, допустимим і
достатнім доказом невідповідності
правочину вимогам закону.

Відповідачем до суду не надано жодних
доказів, що укладений між позивачем та
контрагентом у спірних
правовідносинах договір в судовому
порядку оспорювався, є такими, що
набули законної сили, рішення судів з
приводу визнання вказаного договору
недійсним.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р. по
справі № 816/2257/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.