Справа № 2а/2470/2555/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2470/2555/11
Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Чернівцях Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмонтаж-2001" до
Державної податкової інспекції у
м.Чернівцях Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Чернівецькій області про визнання
нечинним податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Будмонтаж-2001" звернулося до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з позовом до
ДПІ у м.Чернівцях про визнання нечинним
податкових повідомлень-рішень. Позовні
вимоги мотивовано тим, що податковим
органом за наслідками проведеної
перевірки прийняті податкові
повідомлення-рішення від 20.09.2011 р.
№, №, №, №.
Вважаючи висновки податкового органу
безпідставними, а рішення -
неправомірними, просили визнати
податкові повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від
19.06.2014 року адміністративний позов
задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, за результатами
позапланової перевірки (акт
№2967/23-1/31621021 від 19.09.2011 року), з
урахуванням результатів планової
документальної перевірки, викладених у
акті № 1994/23-1/31621021 від 19.07.2011 року,
встановлені ряд порушень з податку на
прибуток та податку на додану вартість
і донараховано податок з доходів
фізичних осіб (т.2 а.с.1-55).

20.09.2011 р. відповідачем за результатами
позапланової перевірки були прийняті
податкові повідомлення-рішення:

№, відповідно до якого ТОВ
"Будмонтаж-2001" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
209286 грн. та за штрафними санкціями 52321,5
грн.;

№, відповідно до якого ТОВ
"Будмонтаж-2001" визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість та зобов'язано сплатити суму
податку у розмірі 469059 грн. та штрафні
санкції у розмірі 117264,75 грн.;

№, відповідно до якого ТОВ
"Будмонтаж-2001" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем 550981 грн. та за
штрафними санкціями 84915 грн.;

№, відповідно до якого ТОВ
"Будмонтаж-2001" збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем 25190,6
грн. та за штрафними санкціями 6547,65 грн.
(т.1 а.с.98-101).

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору №01/11 від 01.11.2009 р.,
укладеного між ТОВ ТД "Соланж-Трейд" -
"Виконавець", з однієї сторони та ТОВ
"Будмонтаж-2001" - "Замовник" з іншої
сторони, Замовник доручає, а Виконавець
бере на себе зобов'язання поставки
вікон та дверей (в подальшому - Товар) та
доставку товару. Виконавець
зобов'язується передати у власність
Замовника товар, а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
товар на умовах цього договору.
Найменування, кількість, асортимент,
ціна за одиницю, загальна вартість
товару, зазначається в видаткових
накладних (т. 1 а.с.41-42).

Судом першої інстанції досліджено
рахунки-фактури, видаткові накладні та
податкові накладні №0511-01 від 05.11.2009 р.,
№1911-02 від 19.11.2009 р., №2611-02 від 26.11.2009 р.,
специфікацію до видаткової накладної
№2611-02 від 26.11.2009 р., платіжні рахунки (т.1
а.с.48-60).

Згідно договору про довгострокові
поставки від 01.07.2009 р., укладеного між
ТОВ "Байер Енд Трейдсервіс"
(Постачальник) та ТОВ "Будмонтаж-2001"
(Покупець), постачальник зобов'язаний
протягом дії договору поставляти
покупцю товар окремими партіями за
цінами, в асортименті та кількості, що
остаточно погоджується сторонами в
накладних (т.1 а.с.43-44). На підтвердження
поставок суду було надано видаткові
накладні, рахунки, податкові накладні,
виписки за особовими рахунками (т.1
а.с.65-97).

На підтвердження виконання договору
субпідряду № 16-01/09з на виконання
будівельно-монтажних робіт І-ої черги
забудови будівельного майданчика по
вул. Герцена, 2-А в м. Чернівці,
укладеного між ТОВ "Будмонтаж-2001" та
приватним підприємцем ОСОБА_3 (т.1 а.с.169),
позивачем були надані довідки про
вартість виконаних підрядних робіт,
акти приймання виконаних робіт,
виписки за особовими рахунками,
генпідрядником, яких є приватний
підприємець ОСОБА_3 (т.1 а.с.105-117, 118-127).

Судом першої інстанції досліджено
договір №51/10.09з про надання послуг
(загальний), а саме виконання
штукатурних робіт, укладеного між ТОВ
"Будмонтаж-2001" та приватним підприємцем
ОСОБА_4 про надання послуг (т.1 а.с.168). На
підтвердження його виконання суду були
надані видаткові накладні; рахунки -
фактури; акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг); акти приймання
виконаних підрядних робіт та виписки
за особовими рахунками (т.1 а.с.129-143).

Судом першої інстанції було досліджено
договір №333-06/23 від 18.05.2006 р.
генерального підряду та пайової
участі, укладений між замовником -
державою в особі Державної
прикордонної адміністрації та
підрядником - ТОВ "Будмонтаж-2001", та
документи, які свідчать про закінчення
будівництва багатоповерхових
будинків, а саме: сертифікат
відповідності № ЧВ 000272 та декларація
про готовність об'єкта до експлуатації
(т. 5 а.с.33-39, 40, 41).

Згідно висновків комплексної
судово-економічної та
будівельно-технічної експертизи №340
від 15.05.2014 р., дослідженням поданих
документів, висновки акту №1994/23-1/31621021
від 19.07.2011 року "Про результати планової
виїзної перевірки ТОВ "Будмонтаж-2001" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року" щодо
заниження об'єкту оподаткування і
донарахування податку на прибуток в
сумі 156 810 грн., податку на додану
вартість в сумі 125 448 грн. по
взаємовідносинам із ТОВ "Соланж-Трейд"
документально не підтверджуються.

Донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 26190,60 грн.
документально підтвердити не
надається можливим, з причин, що в акті
документальної перевірки від 19.07.2011 р.
№1994/23-1/31621021 відсутні посилання на
проведення аналізу працюючих осіб, які
перебували чи не перебували в трудових
відносинах з ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відповідно до даних Свідоцтва платника
єдиного податку.

Дослідженням поданих документів,
включення до валових витрат вартість
будівельних матеріалів та їх
установку, постачальником яких
задокументовано ТОВ ТД "Соланж-Трейд",
ТОВ "Будмонтаж-2001" здійснено відповідно
до наявних первинних документів та
податкових накладних, що підтверджують
понесені підприємством валові витрати.
Надати відповідь на питання "На яку
суму господарських операцій протягом
2009 року підтверджуються відносини ТОВ
"Будмонтаж-2001" з ТОВ "Облторгсервіс" з
врахуванням вилучених в ході обшуку на
ТОВ "Облторгсервіс" роздруківок
звітів", експерту не надається можливим
за відсутності первинних документів
(т.5 а.с.3-27).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року №334/94-ВР
(далі - Закон №334/94-ВР) (чинного на момент
виникнення правовідносин) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР
до складу валових витрат не
включаються витрати на придбання,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів та витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та
підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції
та підтверджують їх здійснення.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем було правомірно
сформовано валові витрати по
господарським операціям із ТОВ
"Соланж-Трейд" та ТОВ " Баер Енд
Трейдсервіс".

Вирішуючи питання щодо правомірності
визначення сум податкового кредиту,
суд першої інстанції керувався тим, що
до спірних правовідносин, які виникли у
період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року
застосовувались положення Закону
України "Про податок на додану
вартість", а з 2011 року застосовувались
норми Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 168/97-ВР) податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Аналогічні норми містяться також у
Розділі V Податкового кодексу України,
який визначає правила оподаткування
податком на додану вартість з 01 січня
2011 року.

Згідно з п.п 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Кодексу № 2755
-VI податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Кодексу № 2755 -VI
встановлено право суб'єкта
підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Положеннями п.198.3 ст. 198 Кодексу № 2755 -VI
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2. статті 7 Закону № 168/97-ВР є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 198.2 ст. 198 Кодексу № 2755 -VI
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України визначає
окремі випадки, за яких неможливе
включення витрат по сплаті податку на
додану вартість до податкового кредиту
звітного періоду. До них відносяться:
не пов'язаність здійсненої операції з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій, відсутність поставки, та
відсутність у платника податків на
момент перевірки податкових накладних
або видача її особою, яка не є платником
ПДВ.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Кодексу № 2755
-VI не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 Кодексу № 2755 -VI право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до п. 201.10 ст. 201
Кодексу № 2755 -VI є податкова накладна,
яка видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

В ході судового розгляду було
встановлено, що контрагенти позивача
були зареєстровані як юридичні особи,
мали свідоцтва платника податку на
додану вартість, що надає право такому
платнику видавати податкові накладні,
які є підставою для формування
податкового кредиту. Розбіжностей по
декларуванню податку на додану
вартість у позивача із контрагентами
за результатами податкової перевірки
встановлено не було.

Судом першої інстанції також
встановлено, що згідно акту перевірки
ТОВ "Будмонтаж-2001" при виплаті доходів
фізичних особам-підприємцям ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не нарахувало та не утримало
податок з доходів фізичних осіб. При
цьому, ревізори дійшли такого висновку,
з огляду на те, що зазначені підприємці
працюють за основним місцем в
товаристві, а отже фізично не мали
можливості ще здійснювати
підприємницьку діяльність з надання
послуг. Враховуючи зазначене, ревізори
вирішили, що послуги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
надавалися, як штатними працівниками, а
не підприємцями.

Відповідно до Договору субпідряду від
05.01.2009 р. № 15-01/09з та договору про
надання послуг від 01.10.2009 р. № 51/10з
протягом 2009-2010 р.р. підприємцями ОСОБА_3
та ОСОБА_4 було надано послуг загальною
вартістю відповідно на суму 351244,00 грн.
та 54623,00 грн., що підтверджується
підписаними актами виконаних робіт.
Відповідачем в акті перевірки не
спростовано сам факт надання
підприємцями послуг на зазначену суму.

Доходи нараховано та виплачено і
відображено за „42" (дохід в межах
підприємницької діяльності) ознакою у
Податковому розрахунку сум доходів (за
формою 1-ДФ) за відповідні податкові
періоди. Судом встановлено, що
фізичними особами підприємцями надано
копії довідок щодо сплати єдиного
податку, свідоцтва про державну
реєстрацію та копію ліцензії на право
виконання відповідних робіт.

Фізичні особи-підприємці ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 заходились на спрощеній системі
оподаткування і були платниками
єдиного податку. (т.1 а.с.104,146). Відтак ТОВ
"Будмонтаж-2001", зважаючи на приписи
Указу Президента "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", не
мало правових підстав для нарахування
та отримання з підприємців податку з
доходів фізичних осіб.

У висновку експерта зазначено, що
дослідженням поданих документів,
висновки акту №1994/23-1/31621021 від 19.07.2011
року "Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "Будмонтаж-2001" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року" щодо
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 26190,60 грн.
документально підтвердити не
надається можливим, з причин, що в акті
документальної перевірки від 19.07.2011 р.
відсутні посилання на проведення
аналізу працюючих осіб, які перебували
чи не перебували в трудових відносинах
з ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до
даних Свідоцтва платника єдиного
податку.

З наведеного слідує, що під час
перевірки інспекторами не досліджено
питання щодо використання можливості
ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконувати
вказаний обсяг роботи поза межами
основної роботи на ТОВ "Будмонтаж-2001",
відтак висновки щодо порушення вимог
податкового законодавства в цій
частині є передчасними.

Підпунктами 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" № 889-ІV від 22.05.2003 р. (який був
чинний на момент виникнення
правовідносин, далі -Закон № 889-ІV)
визначено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону. Податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом.

Згідно з п.п. 19.2 а) п.19.2 ст.19 Закону № 889-ІV
особи, які відповідно до цього Закону
мають статус податкових агентів,
зобов'язані своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок.

Як встановлено судом першої інстанції,
приватні підприємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4
були найманими працівниками на ТОВ
"Будмонтаж-2001" і відповідно до цього з
них утримувався податок з доходів
фізичних осіб в розмірі 15 %. Крім того,
ці приватні підприємці перебували на
спрощеній системі оподаткування та
сплачували єдиний податок.

Суб'єкт владних повноважень зробив
висновок, що оскільки ТОВ "Будмонтаж-2001"
ОСОБА_3 виплачено дохід за виконання
договорів на загальну суму 119981 грн. та
ОСОБА_4 виплачено дохід за виконання
договорів на загальну суму 54623 грн., а
вказані особи крім того, що є
приватними підприємцями, ще й
перебувають у штаті ТОВ "Будмонтаж-2001" і
є найманими працівниками, то їх дохід
від підприємницької діяльності
підлягає оподаткуванню податком на
прибуток у розмірі 15 %. (17997,15 грн. із
доходу ОСОБА_3 та 8193, 45 грн. із доходу
ОСОБА_4, що разом складає 26190,60 грн.).

На підставі положень пункту 1.6 статті 1
Закону № 889-ІV (а також підпункту 4.3.25
пункту 4.3 статті 4, підпунктів 9.12.1 та 9.12.2
пункту 9.12 статті 9, статті 17 Закону №
889-ІV; статей 2 та 6 Указу; статті 14
Декрету особа, яка є джерелом виплати
доходу (виручки) на користь суб'єкта
підприємницької діяльності, не має
правових підстав визначати об'єкт
оподаткування - оподатковуваний дохід
під час здійснення виплати такого
доходу (виручки), оскільки це призведе
до подвійного оподаткування такого
доходу та порушення сфер правового
регулювання між Указом, Декретом та
Законом.

Таким чином у позивача ТОВ
"Будмонтаж-2001" не було правових підстав
для утримання податку із доходів
фізичних осіб - приватних підприємців
за надання останніми послуг, як
приватними підприємцями. Відповідачем
неправомірно зобов'язано позивача
сплатити до бюджету вартість не
утриманого з приватних підприємців
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 15 % відповідно до укладених
договорів про надання послуг з ТОВ
"Будмонтаж-2001", оскільки вказані
договори укладались з ними, як з
приватними підприємцями, і відповідно
за свою діяльність, як підприємців ними
вже було сплачено податок.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Чернівцях
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Чернівецькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 19
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.