Справа № 2а-1009/10/1970
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/1799/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.05.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011

у справі № 2а-1009/10/1970

за позовом Управління служби безпеки
в Тернопільській області

до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Управління служби безпеки в
Тернопільській області звернулось до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.05.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.05.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено невиїзну
документальну перевірку своєчасності
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання по ресурсних (рентних) та
неподаткових платежах Управління
служби безпеки в Тернопільській
області за період з 14.04.2005 по 21.11.2008 за
результатами якої складено акт №
9857/17-06/20001705.

Перевіркою встановлено порушення
граничного строку сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів та
порушення Управлінням служби безпеки в
Тернопільській області граничного
строку сплати узгодженого податкового
зобов'язання по збору за забруднення
навколишнього природного середовища, а
саме: 16.01.2005 року в сумі 1888,30 грн., який
сплачено 19.01.2005 року; 16.01.2006 року в сумі
1906,90 грн. 90 коп., який сплачено 19.01.2006
року; 14.04.2005 року в сумі 1939,80 грн., який
сплачено 18.04.2005року; 14.04.2005 року в сумі
0,25 грн., який сплачено 21.06.2005 року; 14.07.2005
року в сумі 02,75 грн., який сплачено 07.10.2005
року; 16.10.2005 року в сумі 02,80 грн., який
сплачено 19.12.2005 року; 22.05.2006року в сумі
94,40 грн., який сплачено 25.05.2006 року.

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення - рішення № /068429 від
17.11.2009 року, яким нараховано 50,03 грн.
штрафу за затримку на 21 день граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, № 6/06430 від 13.11.2009 року,
яким нараховано 1,16 грн. штрафу за
затримку на 85 днів граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання по податку з юридичних
осіб - власників транспортних засобів
та інших самохідних машин і механізмів,
№ /068431 від 17.11.2009 року, яким
нараховано 573,50 грн. штрафу за затримку
на 4 дні граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання по податку з юридичних
осіб - власників транспортних засобів
та інших самохідних машин і механізмів.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» штрафна санкція (штраф) - плата
у фіксованій сумі або у вигляді
відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Згідно з пунктом 17.1 ст. 17
вищезазначеного Закону штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства накладаються на
платника податків у розмірах,
визначених цією статтею, крім штрафних
санкцій за порушення валютного
законодавства, що встановлюються
окремим законодавством.

В підпункті 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 цього ж
Закону передбачена відповідальність
платника податку за несвоєчасну сплату
узгодженої суми податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом.

Пунктом 17.3 ст. 17 цього ж Закону
передбачено, що сплата (стягнення)
штрафних санкцій, передбачених цією
статтею, прирівнюється до сплати
(стягнення) податку та оскарження їх
сум.

Податкове зобов'язання платника
податків сплатити до бюджетів або
державних цільових фондів відповідну
суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими
законами України (п. 1.2 ст. 1
вищезгаданого Закону).

Підпунктом 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено, що податковий
орган має право самостійно визначити
суму податкових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Законом, не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
а у разі, коли така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
податковий орган не визначає суму
податкових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає
розгляду в адміністративному або
судовому порядку.

Враховуючи те, що штрафні санкції,
передбачені підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17
вищезазначеного Закону, в розумінні
цього Закону визнаються податковим
зобов'язанням і застосовуються до
платника податку шляхом прийняття акта
ненормативного характеру у формі
податкового повідомлення, яке є
письмовим повідомленням контролюючого
органу про обов'язок платника податків
сплатити суму податкового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Законом, вони мають визначатись
платнику податку в межах 1095 днів.

Суди попередніх інстанцій
встановили, що в акті перевірки від
09.11.2009 року за № 9857/17-06/20001705 відображено
порушення та нараховано штрафні
санкції за період, який не перевірявся,
а саме січень 2005 року.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій, що позивач
вільний від сплати штрафних санкцій,
визначених оспорюваними податковими
повідомленнями рішеннями.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.05.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 у справі № 2а-1009/10/1970 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
відхилити.

Постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.05.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 у справі № 2а-1009/10/1970 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко