Справа № К/9991/13250/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/13250/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Лисичанську
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 січня 2012 року у справі за позовом
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області до комунального
підприємства "Лисичанська
Житлово-експлуатаційна контора № 5"
про стягнення пені,-

в с т а н
о в и л а :

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Лисичанську
Луганської області звернулось до суду
з позовом до Комунального підприємства
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» про стягнення пені в
розмірі 857,63 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 січня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанції,
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області звернулось з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судам норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, комунальне підприємство
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» є платником страхових
внесків на загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування,
щомісяця подає розрахунки суми
страхових внесків до органу Пенсійного
фонду України.

27.09.2011 р. позивачем проведено перевірку
відповідача щодо правильності
нарахування, повноти і своєчасності
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за період з 01.10.2010
р. по 30.06.2011 р., про що складено акт № 104.

Перевіркою встановлено порушення
сплати страхових внесків, за що
нараховано пеню в розмірі 857,63 грн. за
період з 01.10.2010 р. по 03.03.2011 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
вказали, що прийняте рішення позивача
про нарахування пені є протиправним, а
отже позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такий висновок передчасним, з огляду на
наступне.

Перевірка відповідача проводилась
Фондом за період з 01.10.2010 р. по 30.06.2011 р.,
тобто також в період, коли діяли вимоги
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині
несвоєчасного перерахування і сплати в
установленому порядку страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» роботодавець як
страхувальник зобов'язаний, в тому
числі, своєчасно та повністю
нараховувати і сплачувати в
установленому порядку страхові внески
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Згідно ст. 52 цього Закону,
страхувальник несе відповідальність,
зокрема, за несвоєчасну та неповну
сплату страхових внесків до Фонду. За
прострочення сплати страхового внеску
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків із страхувальника
стягується пеня згідно із законом.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій, зазначено, що відповідно до
вимог частини 7 розділу VIII Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Вимогами цього Закону виключені окремі
статті Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині
відповідальності за несвоєчасне
перерахування і сплату в установленому
порядку страхових внесків до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, а Інструкція взагалі
втратила чинність, згідно з постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 30 листопада 2010
року N 31, а відтак, з цього часу не
передбачена відповідальність
страхувальника за прострочення сплати
страхових внесків до Фонду у вигляді
нарахування та стягнення контролюючим
органом пені.

Однак, судами не враховано, що частиною
другою статті 52 Закону № 1105-XIV, яка
діяла до 1 січня 2011 року, було
передбачено, що за прострочення сплати
страхового внеску до Фонду зі
страхувальника стягується пеня згідно
із законом. З прийняттям і вступом у дію
Закону № 2464-VI наведена вище норма
матеріального права була скасована, а
нарахування пені при несвоєчасному або
неповному нарахуванні та
перерахуванні страхових внесків не
передбачено.

З 1 січня 2011 року на підставі постанови
Фонду від 30 листопада 2010 року № 31
втратила чинність і Інструкція,
відповідно до якої відділення Фонду
виявило порушення порядку сплати
страхових внесків.

У той же час відповідно до абзацу
п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону № 2464-VI
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Отже, оскільки суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
судових рішень та направлення справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Лисичанську
Луганської області задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 січня 2012 року - скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: