Справа № 825/2988/14
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Чернігів
Справа № 825/2988/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді -
Кашпур О.В.,

при секретарі -
Пушенко О.І.,

за участі адвоката -
Ждан В.В.,

представників позивача -
Швидкого О.В., Пальчиковського В.М.,

представників відповідача -
Вершняк В.М., Сивочки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства
"Автотранспортне підприємство 17461" до
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16.09.2014 року звернувся з позовом
до Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області і просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
"13" січня 2014 року № про сплату
податку на додану вартість, усього 226905
грн.50 коп., від "13" січня 2014 року №
про сплату збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності, усього 129668 грн. 59 коп. та від
"13" січня 2014 року № про сплату 174200
грн. 00 коп. податку на прибуток (доходи)
приватних підприємств; стягнути з
Державного бюджету України на користь
ПрАТ «Автотранспортне підприємство
17461» судовий збір в розмірі 487,20 гривень.
Свої вимоги мотивує тим, що податкові
повідомлення-рішення Прилуцької ОДПІ є
протиправними, оскільки між ТОВ
«Кванта Коста» та ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
було укладено договір, за яким ТОВ
«Кванта Коста» відвантажувало, а
позивач отримував, газ скраплений, який
в послідуючому реалізовував за
відповідними документами. Позивач
наполягає на тому, що поставка газу
мала реальний характер, та в результат
таких поставок змінювався майновий
стан сторін договору. Позивач вважає,
що відсутність товарно-транспортних
накладних не спростовує факту
наявності реальних поставок газу.
Товарно-транспортні накладні
виписувались ТОВ «Кванта Коста» з
пункту відвантаження до кінцевого
пункту перевезення, де частина вантажу
- газу скрапленого, вивантажувалась в м.
Прилуки за місцем дислокації
отримувача вантажу ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461», а
далі залишок вантажу транспортувався
наступному одержувачу, тобто
здійснювались централізовано -
кільцьові перевезеннях цінностей. В м.
Прилуки, за місцем дислокації позивача,
складалась накладна про отримання
газу, саме ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461», в тій кількості, яка
була отримана з відповідними підписами
матеріально-відповідальних осіб,
завірених печаткою позивача. Посилання
відповідача на Наказ Міністерства
транспорту України від 29.12.1995 року №
488/346 «Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні» є незаконним,
так як відповідно до спільного Наказу
Мінінфраструктури України та
Мінекономрозвитку України від 10.12.2013
року № 1005/1454 Наказ Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистики України від 29 грудня 1995 року
№ 488/346 втратив чинність. Позивач
зазначає, що Наказ від 29 грудня 1995 року
№ 488/346 вртатив чинність 10.12.2013 року,
тобто на час складання акту перевірки
позивача зазначений Наказ
Міністерства транспорту України не
діяв. Посилання відповідача на Наказ
Міністерства фінансів від 16.05.1996 року №
99 «Про затвердження інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей» на
відсутність довіреностей не є
спростуванням виконання поставок газу
скрапленого від ТОВ «Кванта Коста» до
ПрАТ «Автотранспортне підприємство
17461», оскільки відповідно до цього
Наказу при централізовано-кільцевих
перевезеннях цінностей підприємствам
їх відпуск постачальниками може
здійснюватися без довіреності, якщо
одержувач цінностей за підписом
керівника і головного бухгалтера
підприємства або інших осіб, які
уповноважені підписувати довіреності,
повідомив постачальника про зразок
печатки (штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей. Податковим органом не
враховано той факт, що відповідний
товар - газ скраплений, фактично
використаний позивачем при проваджені
господарської діяльності, не враховане
реальне існування товару, який в
подальшому ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» був проданий, що
господарські операції мали реальний
характер, підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами. Позивач наполягає на тому,
що у Прилуцької ОДПІ відсутнє право
робити висновки щодо дійсності угод
між двома суб'єктами господарювання, в
акті перевірки не зазначено про
наявність рішення суду про визнання
таких угод недійсними, тому позивач
вважає такі висновки відповідача
протиправними. Стосовно донарахування
позивачу збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності, то позивач вважає, що ПрАТ
«АТП 17461» є споживачем природного газу,
який переробляє, компремує його - та
продає його, як автомобільне паливо у
вигляді стисненого компремованого
газу, та не є суб'єктом з постачання
природного газу споживачам, на що
необхідна відповідна ліцензія. Позивач
посилається на лист Вищого
адміністративного суду України №
1299/11/13-10 від 13.09.2010 року, відповідно до
якого постачальник (ліцензіат), тобто
власник газу, який провадить
діяльність із постачання природного
газу споживачам, є платником збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності.
Враховуючи зазначене, позивач
наполягає на тому, що ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» не
є платником збору, а тому податкове
повідомлення-рішення Прилуцької ОДПІ
"13" січня 2014 року № є протиправним
та підлягає скасуванню. Враховуючи
наведене, позивач просить задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, просили в їх
задоволенні відмовити, пояснили, що
податкові повідомлення-рішення
Прилуцької ОДПІ є правомірними та не
підлягають скасуванню, оскільки під
час проведення перевірки ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» м
було встановлено порушення позивачем
вимог податкового законодавства.
Згідно вимог Інструкції про порядок
приймання, зберігання, відпуску та
обліку газів вуглеводневих скраплених
для комунально-побутового споживання
та автомобільного транспорту,
затвердженої Наказом Міністерства
палива і енергетики, від 03.06.2002 р. № 332, а
також Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Мінтранспорту
України від 14.10.1997 р. № 363, основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля. І
при цьому, товарно-транспортна
накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Таким чином,
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних
спростовує реальність взаємозв'язків
між позивачем та ТОВ «Кванта Коста» по
договору про постачання
нафтопродуктів (скрапленого газу
пропан-бутан) від 02.03.2011 р. № 02/03/01- 11.
Натомість, наявні податкові та
видаткові накладні доводять лише факт
існування взаємозв'язків на папері.
Враховуючи наведене, відповідач
вважає, що донарахування позивачу
податку на додану вартість та податку
на прибуток є законним. Щодо
нарахування збору у вигляді надбавки
до діючого тарифу на природний газ, то
Прилуцька ОДПІ вважає, що позивач не
був кінцевим споживачем, який
використовує природний газ у власній
господарській діяльності для
виробництва товарів або надання
послуг, а отримуючи газ від
постачальників на підставі укладених
договорів, ставав його власником, і в
подальшому реалізовував його
споживачам, про що стверджує і в своєму
позові. З огляду на вищевикладене,
позивач є платником збору у вигляді
цільової надбавки до тарифу на
природний газ. Проте, у перевіреному
періоді позивач збір у вигляді
цільової надбавки до тарифу на
природний газ не сплачував, відповідні
розрахунки збору до Прилуцької ОДПІ не
подавав. Таким чином, відповідач
просить відмовити ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що працівниками
Прилуцької ОДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку Приватного акціонерного
товариства «Автотранспортне
підприємство 17461» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
складено акт №441/22-03119581 від 19.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення:

п. 5.1. пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138.
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток за І-ІІІ квартали
2011 року в сумі 174 200,00 грн.;

пп. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, в
результаті чого ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» було занижено ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету в розмірі
198141,00 грн. за березень-вересень 2011 року;

ст. ст. 314, 315, п. 317.4 ст. 317 ПК України, п. п.
1-3 Порядку внесення до спеціального
фонду державного бюджету збору у
вигляді цільової надбавки до тарифу на
природний газ, затвердженого
Постановою КМ України від 11.06.2005 р. № 442,
в результаті чого позивачем не було
подано податкові декларації за
жовтень-грудень 2010 року, за 2011 - 2012 роки
(помісячно), і занижено збір на суму 102
203,59 грн.

На підставі акту перевірки Прилуцькою
ОДПІ було винесено податкові
повідомлення-рішення:

№ від 13.01.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 226905,50
грн., з них за основним платежем - 198141,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 28764,50 грн.;

№ від 13.01.2014 року, яким ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток (доходи)
приватних підприємств на 174201,00 грн.;

№ , яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання зі збору у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ для споживачів
усіх форм власності в розмірі 129668,59
грн., з них за основним платежем - 102203,59
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 27465,00 грн.

В ході проведеної перевірки Прилуцькою
ОДПІ було встановлено, що ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
було укладено з ТОВ «Кванта Коста»
договір постачання нафтопродуктів
(скрапленого газу пропан-бутан) №
02/03/01-11/20 від 02.03.2011 року разом з
додатковою угодою № 1 від 02.03.2011 року
(а.с. 62-65, 66).

Відповідно до цього договору ТОВ
«Кванта Коста» (постачальник)
зобов'язується постачати і передавати
у власність позивача (покупця)
скраплений газ за умови 100% попередньої
оплати вартості кожної партії товару.
Строк дії договору обчислюється з
моменту його підписання та до 31.12.2011
року.

Товар був отриманий позивачем згідно
актів приймання передачі скрапленого
газу (67-94) та видаткових накладних №
РН-0001468 від 16.03.2011 року, № РН-0001733 від
25.03.2011 року, № РН-0002091 від 11.04.2011 року, №
РН-0002536 від 29.04.2011 року, № РН-0002634 від
11.05.2011 року, № РН-0002703 від 13.05.2011 року, №
РН-0002756 від 17.05.2011 року, № РН-0002850 від
20.05.2011 року, № РН-0002931 від 26.05.2011 року, №
РН-0002975 від 27.05.211 року, № РН-0003258 від
15.06.2011 року, № РН-0003763 від 22.06.2011 року, №
РН-0003598 від 25.06.2011 року, № РН-0003816 від
30.06.2011 року, № РН-0004366 від 04.07.2011 року, №
РН-0003855 від 08.07.2011 року, № РН-0003994 від
14.07.2011 року, № РН-0004068 від 19.07.2011 року, №
РН-0004215 від 25.07.2011 року, № РН-0004436 від
01.08.2011 року, № РН-0004804 від 04.08.2011 року, №
РН-0004934 від 10.08.2011 року, № РН-0005142 від
15.08.2011 року, № РН-0005143 від 23.08.2011 року, №
РН-0005144 від 26.08.2011 року, № Рн-0005525 від
06.09.2011 року, № РН-0005752 від 12.09.2011 року, №
РН-0005983 від 21.09.2011 року (а.с. 152-179).

Позивачем було оплачено поставлений
газ, про що свідчать виписки по
рахунках ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» в установах банку та
копії платіжних доручень (а.с. 95-150).

На суму податкових зобов'язань ТОВ
«Кванта Коста» було виписано податкові
накладні № 304 від 16.03.2011 року, № 464 від
25.03.2011 року, № 158 від 11.04.2011 року, № 442 від
29.04.2011 року, № 164 від 11.05.2011 року, № 214 від
13.05.2011 року, № 258 від 17.05.2011 року, № 327 від
20.05.2011 року, № 352 від 23.05.2011 року, № 397 від
26.05.2011 року, № 427 від 27.05.2011 року, № 488 від
31.05.2011 року, № 233 від 15.06.2011 року, № 279 від
17.06.2011 року, № 366 від 22.06.2011 року, № 426 від
24.06.2011 року, № 461 від 25.06.2011 року, № 540 від
30.06.2011 року, № 56 від 04.07.2011 року, № 158 від
08.07.2011 року, № 196 від 11.07.2011 року, № 301 від
14.07.2011 року, № 368 від 18.07.2011 року, № 393 від
19.07.2011 року, № 422 від 20.07.2011 року, № 513 від
25.07.2011 року, № 542 від 26.07.2011 року, № 25 від
01.08.2011 року, № 101 від 04.08.2011 року, № 231 від
10.08.2011 року, № 350 від 15.08.2011 року, № 445 від
18.08.2011 року, № 579 від 23.08.2011 року, № 661 від
26.08.2011 року, № 662 від 26.08.2011 року, № 702 від
29.08.2011 року, № 149 від 06.09.2011 року, № 277 від
12.09.2011 року, № 512 від 21.09.2011 року (а.с.
181-219).

Позивач протягом 2011-2012 року здійснював
реалізацію, отриманого від ТОВ «Кванта
Коста» газу скрапленого, в якості
палива на власній автомобільній
газонаповнювальній компресорній
станції, в загальних об'ємах 914642,54
літрів на загальну суму 5375835,28 грн.
Тобто, отриманий позивачем газ
скраплений було використано у власній
господарській діяльності.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік та фінансова звітність
ґрунтуються на таких основних
принципах, зокрема превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, на підтвердження включення
витрат за договорами поставки газу до
витрат підприємства та включення
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88,
зокрема: документи, що підтверджують
факт отримання товару від іншої особи
та документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.

Всі зазначені вище первинні
бухгалтерські документи оформлені у
відповідності до ст.. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та
повністю відображають реальність
проведених господарських операцій між
ПрАТ «Автотранспортне підприємство
17461» та ТОВ «Кванта Коста».

Відповідно до п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що діяв до
набрання законної сили Податковим
кодексом України, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування платником податку витрат,
що приймають участь у визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємства допускається за
умови підтвердження відповідних сум
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
використання отриманих за договором
товарів у власній господарській
діяльності. Прилуцькою ОДПІ не надано
суду доказів того, що ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» не
було використано у власній
господарській діяльності газу
скрапленого, поставку якого
підтверджено первинними
бухгалтерськими документами.

Таким чином, суд приходить до висновку
про правомірність та відповідність
вимогам п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.
138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України формування показника витрат,
що приймає участь у визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток,
тобто висновки Прилуцької ОДПІ про
завищення витрат та заниження податку
на прибуток є безпідставними, як і
подальше донарахування сум податку на
прибуток.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу податковий кредит
- сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу;

Згідно п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні. Наявність
податкових накладних, які відповідають
вимогам законодавчих актів була
встановлена і під час проведення
перевірки і в судовому засіданні, тому
у позивача були законні підстави для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

В ході судового засідання було
встановлено, що Прилуцька ОДПІ зробила
висновки про відсутність реальних
товарних поставок газу з боку ТОВ
«Кванта Коста» на підставі того, що
позивачем на перевірку не було надано
товарно-транспортні накладні, що
підтверджують транспортування газу
скрапленого. Обов'язкова наявність
таких товарно-транспортних накладних
на думку Прилуцької ОДПІ встановлено
Наказом Міністерства транспорту
України «Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1995
року.

Згідно пояснень позивача,
товарно-транспортні накладні
виписувались ТОВ «Кванта Коста» з
пункту відвантаження до кінцевого
пункту перевезення , де частина вантажу
- газу скрапленого вивантажувалась в м.
Прилуки за місцем дислокації
отримувача частини вантажу - ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»,
залишок вантажу транспортувався
наступному одержувачу. В м. Прилуки за
місцем дислокації отримувача вантажу
ПрАТ «Автотранспортне підприємство
17461» складалась накладна про отримання
газу скрапленого саме в тій кількості,
яка була отримана з відповідними
підписами матеріально-відповідальних
осіб, завірених печаткою позивача.

Відповідно до наданого роз'яснення
Міністерством фінансів України (лист
від 05.03.2002 р. N 053-2930) відповідно до пункту
13 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 року № 99,
без довіреності може здійснюватися
відпуск цінностей при
централізовано-кільцевих
перевезеннях, за якими
вантажовідправником
(товаровиробником,
товаропостачальником тощо)
здійснюється систематичне завезення
товарно-матеріальних цінностей за
узгодженими на певний період
параметрами (кількість, асортимент, час
тощо) на адресу одного або більше
замовників (юридичних осіб або їх
відділень, дільниць, філій).

Таким чином, виходячи із визначення
централізовано-кільцевих перевезень,
наведеного в листі Міністерства
фінансів України від 05.03.2002 р. N 053-2930,
саме такі перевезення здійснювались
від ТОВ «Кванта Коста» до ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»,
зазначене свідчить про те, що
Прилуцькою ОДПІ не доведено факту
відсутності товарно-транспортних
накладних, складених ТОВ «Кванта
Коста» під час перевезення товару -
газу скрапленого декільком
отримувачам. Також, суд вважає, що
відсутність товарно-транспортних
накладних у позивача на перевезення
газу за умови наявності актів про
приймання газу та видаткових
накладних, не може бути безумовною
підставою, що свідчить про відсутність
здійснення поставок газу до ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»

Щодо посилань Прилуцької ОДПІ на
відсутність довіреностей на отримання
товару, наявність, яких вимагається
Інструкцією про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України від 16 травня 1996 року N
99, то відповідно до п. 13 цієї Інструкції
при централізовано-кільцевих
перевезеннях цінностей підприємствам
їх відпуск постачальниками може
здійснюватися без довіреності, якщо
одержувач цінностей за підписом
керівника і головного бухгалтера
підприємства або інших осіб, які
уповноважені підписувати довіреності,
повідомив постачальника про зразок
печатки (штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей.

Як свідчать матеріали справи між ТОВ
«Кванта Коста» та ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
було укладено додаткову угоду № 1 від
02.03.2011 року до договору № 02/03/01-11 від
02.03.2011 року, якою отримувач товару
повідомив постачальника про зразок
печатки, якою матеріально
відповідальна особа , що прийматиме
товарно-матеріальні-цінності,
завірятиме свій підпис на
супроводжуючих документах. Таким
чином, позивач має право на отримання
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«Кванта Коста» без довіреності.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про те, що
посилання Прилуцької ОДПІ на
відсутність товарно-транспортних
накладних та довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей не
спростовує реальності поставок газу
скрапленого ТОВ «Кванта Коста» на
користь ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» відповідно до умов
договору № 02/03/01-11 від 02.03.2011 року.

Згідно з рішенням Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС"
АД проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке оподатковуваної ПДВ поставки,
який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу
України встановлює презумпцію
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий
кредит вважається сформованим
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

На думку суду позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, а відповідачем не
доказана правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що
оскільки в судовому засіданні було
встановлено наявність первинних
документів, що свідчать про реальність
господарської операцій між позивачем
та його контрагентом, тому, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
прилуцької ОДПІ № та № №
від 13.01.2014 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Прилуцької ОДПІ від "13" січня 2014 року №
про донарахування ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
збору у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ для
споживачів усіх форм власності.

В ході проведеної перевірки Прилуцькою
ОДПІ було встановлено, що згідно даних
бухгалтерського обліку ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461»
(головної книги, оборотно-сальдової
відомості по рах. 36 «Розрахунки з
вітчизняними покупцями», рах. 70
«Дохід», рах. 79 «Фінансовий результат»)
в перевіреному періоді, а саме протягом
жовтня по грудень 2010 року, і протягом
2011-2012 років, ним було здійснено
роздрібну торгівлю природним газом
через автомобільну газонаповнювальну
компресорну станцію (АГНКС).

У жовтні-грудні 2010 року збір у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
природний газ був встановлений п. 28 ч. 1
ст. 14 Закону України «Про систему
оподаткування, справляння збору
здійснювалося згідно Порядку внесення
до спеціального фонду державного
бюджету збору у вигляді цільової
надбавки до тарифу на природний газ,
затвердженого постановою КМ України
від 11.06.2005 р. № 442.

Відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про систему оподаткування» до
загальнодержавних належать такі
податки і збори (обов'язкові платежі)
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності;

Відповідно до п. 1 Порядку внесення до
спеціального фонду державного бюджету
збору у вигляді цільової надбавки до
тарифу на природний газ, затвердженого
постановою КМ України від 11.06.2005 р. № 442
збір справляється у розмірі 2 відсотків
на обсяги природного газу, що
постачаються для підприємств
комунальної теплоенергетики, теплових
електростанцій, електроцентралей та
котелень суб'єктів господарювання,
зокрема блочних (модульних) котелень (в
обсязі, що використовується для
надання населенню послуг з опалення та
гарячого водопостачання, за умови
ведення такими суб'єктами окремого
приладового та бухгалтерського обліку
тепла і гарячої води).

Збір справляється на обсяги природного
газу, що постачаються для таких
категорій споживачів:

населення - 4 відсотки;

бюджетні організації та установи - 2
відсотки;

промислові та інші суб'єкти
господарювання та їх відокремлені
підрозділи, що використовують
природний газ (за винятком підприємств
хімічної галузі, що використовують
природний газ як сировину), - 2 відсотки.

Пунктами 2, 3 цього Порядку об'єктом
обчислення збору є вартість природного
газу в обсязі, відпущеному кожній
категорії споживачів у звітному
періоді, яка визначається на підставі
актів приймання-передачі газу,
підписаних платником та відповідним
споживачем (для населення - на підставі
облікових документів), з урахуванням
відповідного тарифу.

Платниками є суб'єкти господарювання
та їх відокремлені підрозділи, які
провадять діяльність з постачання
природного газу споживачам на підставі
укладених з ними договорів.

Споживачами є такі категорії:
населення, бюджетні організації та
установи, підприємства комунальної
теплоенергетики, теплові
електростанції, електроцентралі та
котельні суб'єктів господарювання, в
тому числі блочні (модульні) котельні,
інші суб'єкти господарювання та їх
відокремлені підрозділи, які
використовують природний газ для
виробництва товарів та надання послуг,
на інші власні потреби.

Звітним (податковим) періодом для збору
вважається календарний місяць.

Платники подають розрахунок суми збору
до органу державної податкової служби
за місцем перебування на податковому
обліку щомісяця протягом 20 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) періоду, за формою згідно
з додатком.

Відповідно до ст. 314 ПК України, в
редакції, що діяла в 2011-2012 платниками
збору у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ для
споживачів усіх форм власності є
суб'єкти господарювання та їх
відокремлені підрозділи, які провадять
діяльність з постачання природного
газу споживачам на підставі укладених
з ними договорів.

Згідно із ст. 316 ПК України, в редакції,
що діяла в періоді, що перевірявся
Прилуцькою ОДПІ, збір справляється у
розмірі 2 відсотків на обсяги
природного газу, що постачаються для
таких категорій споживачів:

а) підприємства комунальної
теплоенергетики, теплові
електростанції, електроцентралі та
котельні суб'єктів господарювання,
зокрема блочні (модульні) котельні (в
обсязі, що використовується для
надання населенню послуг з опалення та
гарячого водопостачання, за умови
ведення такими суб'єктами окремого
приладового та бухгалтерського обліку
тепла і гарячої води);

б) бюджетні установи;

в) промислові та інші суб'єкти
господарювання та їх відокремлені
підрозділи, що використовують
природний газ.

На обсяги природного газу, що
постачається для населення, збір
справляється у розмірі 4 відсотків.

Пунктами 317.1-317.4 ст. 317 ПК України
визначено, що споживачами є такі
категорії: населення, бюджетні
установи, підприємства комунальної
теплоенергетики, теплові
електростанції, електроцентралі та
котельні суб'єктів господарювання, в
тому числі блочні (модульні) котельні,
інші суб'єкти господарювання та їх
відокремлені підрозділи, які
використовують природний газ для
виробництва товарів та надання послуг,
на інші власні потреби.

Під діючим тарифом слід розуміти ціну
природного газу для відповідної
категорії споживачів без урахування
тарифів на його транспортування і
постачання споживачам та суми податку
на додану вартість.

Базовий податковий (звітний) період для
збору дорівнює календарному місяцю.

Податкові декларації збору подаються
платниками збору органам державної
податкової служби у строки, визначені
для місячного податкового (звітного)
періоду, за місцем податкової
реєстрації.

Вимоги до здійснення діяльності з
постачання природного газу споживачам
визначаються, зокрема, Ліцензійними
умовами провадження господарської
діяльності з постачання природного
газу за нерегульованим тарифом,
затвердженими постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 13.01.2010 N 10 та
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 15.01.2010 за N 27/17322 (далі -
Ліцензійні умови).

Відповідно до пункту 1.3 Ліцензійних
умов постачання газу за нерегульованим
тарифом - це вид господарської
діяльності з постачання газу
безпосередньо споживачам, що
провадиться ліцензіатом відповідно до
Ліцензійних умов за вільними цінами та
в умовах конкуренції.

При цьому згідно з підпунктом 2.1.1
пункту 2.1 розділу II Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання газу за нерегульованим
тарифом можливе при виконанні, зокрема,
такої умови, як наявність у ліцензіата
договорів купівлі-продажу газу
(контрактів) із власниками газу,
договорів про транспортування
природного та нафтового газу
магістральними трубопроводами та
договорів про транспортування
природного та нафтового газу
розподільними трубопроводами.

Таким чином, для виконання Ліцензійних
умов, а отже, і для постачання газу за
нерегульованим тарифом постачальник
(ліцензіат) повинен спочатку придбати у
власність газ, який він має намір у
подальшому поставити споживачам, та
укласти відповідні договори про
транспортування цього газу. Тому
постачальник (ліцензіат) повинен бути
власником газу, що передається
безпосередньо споживачам.

Отже, згідно з пунктом 2 Порядку
постачальник (ліцензіат), тобто власник
газу, який провадить діяльність із
постачання природного газу споживачам,
є платником збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності.

Зазначена позиція висловлена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 13.09.2010 р. N 1299/11/13-10.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про те, що ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» не
може бути платником збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
природний газ, оскільки позивач не є
ліцензіатом відповідно до Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з постачання газу за
нерегульованим тарифом, тобто не має
спеціальної правосуб'єктності на
зайняття таким видом діяльності, як
постачання природного газу споживачам.
Натомість, ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» саме є споживачем
природного газу у відносинах з ТОВ
«Кванта Коста», який переробляє газ, а
саме компремує його та компремований
(стиснений) газ продає, як автомобільне
паливо. Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку про те, що
зобов'язання ПрАТ «Автотранспортне
підприємство 17461» сплачувати збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ є протиправним,
а тому податкове повідомлення-рішення
Прилуцької ОДПІ 13 січня 2014 року №
є протиправним та підлягає скасування.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги ПрАТ
«Автотранспортне підприємство 17461» про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області № , № , № від
13.01.2014 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області № , № , № від
13.01.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
487 грн. 20 коп. судових витрат на користь
Приватного акціонерного товариства
"Автотранспортне підприємство 17461 ".

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Кашпур