Справа № 814/718/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

30 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/718/14

Категорія: 11.2 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Лук’янчук О.В.,судді -Жука С.І.при
секретарі -Дубині Т.Ю.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Прокурора м.
Миколаєва на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2014 року по справі за позовом
Прокурора м. Миколаєва до
Миколаївської міської ради, третя
особа: ОСОБА_5 про визнання
протиправним та скасування п.14 та п.15
розділу 1 рішення Миколаївської
міської ради №36/22, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року прокурор м.Миколаєва
(надалі - позивач, Прокурор) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Миколаївської міської ради (надалі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування пунктів 14 та 15 розділу 1
рішення Миколаївської міської ради
№36/22 від 12.12.2013 року про надання ОСОБА_5
дозволу для складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок орієнтовною площею 126 кв.м. і 30
кв.м. із земель комунальної власності з
метою передачі ділянки в оренду для
будівництва прибудов до комерційних
об'єктів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що при винесенні спірного
рішення відповідач не дотримався вимог
ст. 134 Земельного кодексу України,
згідно якої земельні ділянки державної
або комунальної власності або права на
них підлягають продажу на конкурентних
засадах. Також позивач вказує на те, що
спірна земельна ділянка знаходяться в
межах прибудинкової території
багатоквартирного житлового будинку, а
тому вона не може бути передані
конкретній особі.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 року
в задоволені позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, Прокурор подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Громадянка ОСОБА_5 звернулась до
відповідача із заявою від 18.07.2013р. про
оформлення документів на
землекористування товарів для
проведення реконструкції нежитлових
приміщень по АДРЕСА_2 в м. Миколаєві.

За результатами цього звернення
пунктами 14 та 15 рішення Миколаївської
міської ради №36/22 від 12.12.2013 року
громадянці ОСОБА_5 наданий дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 126 кв.м. із земель
комунальної власності з метою передачі
ділянки в оренду для будівництва
прибудови до магазину продовольчих
товарів, а також дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею 30
кв.м. з метою передачі ділянки в оренду
для будівництва прибудови торгового
залу до квартири, що підлягає
реконструкції під аптеку по АДРЕСА_2 в
м. Миколаєві.

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечується позивачем, громадянка
ОСОБА_5 є власником двох об'єктів
нерухомості на першому поверсі
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_2 в м. Миколаєві, а саме -
магазину продовольчих товарів згідно
договору купівлі-продажу від 26.06.03р.
№3104, та квартири №3 згідно договору
купівлі-продажу від 11.12.2003р. №6805.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради №2482 від
16.12.2005р. громадянці ОСОБА_5 був наданий
дозвіл на переведення квартири АДРЕСА_1
у нежитлове приміщення для розміщення
аптеки з улаштуванням квартири, а також
наданий дозвіл на виконання
відповідних проектних та
ремонтно-будівельних робіт по
реконструкції цього приміщення.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради №597 від
24.03.2006р. громадянці ОСОБА_5 був наданий
дозвіл на виконання проектних та
ремонтно-будівельних робіт по
реконструкції фасаду продовольчого
магазину по АДРЕСА_1 з улаштуванням
вітрини.

Земельні ділянки, про які йдеться у
спірних пунктах 14 та 15 рішення
відповідача №36/22 від 12.12.2013 року,
безпосередньо примикають до вказаних
об'єктів нерухомості.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції відхилив як
помилкові доводи прокуратури щодо
необхідності проведення земельних
торгів та про віднесення вказаних
земельних ділянок до прибудинкової
території багатоквартирного житлового
будинку.

Колегія суддів погоджується з такою
позицією суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 134 ЗК України
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки
примикають до належних ОСОБА_5 об'єктів
комерційної нерухомості і необхідні
для використання цих об'єктів (підхід,
під'їзд, обслуговування, ремонт,
реконструкція, тощо), то ці ділянки або
права на їх використання не можуть бути
предметом продажу на конкурентних
засадах, про який йдеться у ч.1 ст.134
Земельного кодексу України.

Продаж цих земельних ділянок або прав
на їх використання іншій особі, ніж
ОСОБА_5, може зробити неможливим або
ускладнити вільне використання
останньою належних їй на праві
власності об'єктів нерухомості по
АДРЕСА_1 за їх цільовим призначенням як
нежилих об'єктів комерційного
призначення.

Згідно ч.1 ст. 320 Цивільного кодексу
України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Стаття 41 Конституції України та також
ч.1 ст. 321 ЦК України визначають, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Отже, доводи прокуратури щодо
необхідності проведення земельних
торгів з продажу прав оренди на вказані
земельні ділянки колегія суддів вважає
помилковими.

Також не можна погодитися і з доводами
прокуратури про неможливість
передання вказаних земельних ділянок в
оренду ОСОБА_5 внаслідок їх належності
до прибудинкової території
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1, яка знаходяться в
обслуговувані ЖКП ММР «Бриз».

Статтею 42 Земельного кодексу України
встановлені наступні положення.

1. Земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

2. У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

3. Порядок використання земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
співвласниками.

4. Розміри та конфігурація земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі відповідної
землевпорядної документації.

В той же час, закріплення у вказаній
статті права таких підприємств,
установ і організацій на отримання в
постійне користування земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, не тягне
автоматичного виникнення у
підприємств права користування
вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
об'єднання співвласників
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 не утворено, а згідно
розпорядження управління з
використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської ради
№389р від 07.09.2011 року балансоутримувачем
цього будинку є ЖКП ММР «Бриз».

Пунктом 3 цього розпорядження ЖКП ММР
«Бриз» було зобов'язано вирішити
питання оформлення в користування
земельних ділянок, на яких розташовані
передані об'єкти житлового фонду.

Докази отримання ЖКП ММР «Бриз» право
користування спірними ділянками
відсутні. Згідно листа ЖКП ММР «Бриз»
від 13.03.2014 року (а.с.23) план
прибудинкової території вказаного
будинку Миколаївською міською радою не
затверджувався.

З довідки управління Держземагенства у
Миколаївській області від 22.01.2014 року
(а.с.81) вбачається, що передана ОСОБА_5
земельна ділянка відноситься до земель
комунальної власності - землі запасу
та землі, які не надані у власність чи
користування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" №2866
прибудинкова територія - територія
навколо багатоквартирного будинку,
визначена актом на право власності чи
користування земельною ділянкою і
призначена для обслуговування
багатоквартирного будинку.

Виходячи з наведених законодавчих
положень та обставин справи, можливо
дійти висновку, що ЖКП ММР «Бриз» не є
землекористувачем спірних земельних
ділянок, а територія навколо
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 не набула статусу
прибудинкової території, що в свою
чергу підтверджує відсутність по
відношенню до спірних ділянок жодних
належних землекористувачів та
власників.

Отже, докази порушення спірними
пунктами рішення №36/22 від 12.12.2013 року
прав та інтересів ЖКП ММР «Бриз» або
власників квартир у вказаному будинку
відсутні.

Колегія суддів також вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Оскільки використання ОСОБА_5 належних
їй об'єктів комерційної нерухомості
неможливо без користування земельною
ділянкою, яка до цих об'єктів примикає,
то передача такої ділянки в оренду є
цілком логічним, так як відповідно до
ст. 206 ЗК України використання землі в
Україні є платним, а оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності ( ст.1 Закону України
"Про оренду землі").

Отже, початок оформлення ОСОБА_5 прав
землекористування на підставі пунктів
14 та 15 рішення Миколаївської міської
ради №36/22 від 12.12.2013 року є продовженням
реалізації останньою комплексу дій,
які направлені на приведення до
відповідності вимогам законодавства
своєї підприємницької діяльності в
об'єктах комерційної нерухомості по
АДРЕСА_2 в м. Миколаєві .

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_5 з 2003
року є власником магазину продовольчих
на першому поверсі багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_2 в м.
Миколаєві, і ще в 2005 та 2006 роках на
підставі рішень виконкому
Миколаївської міської ради №2482 та №597
отримала дозволи на проведення робіт з
реконструкції фасаду вказаного
магазину, а також на реконструкцію
квартири №3 в цьому будинку під аптеку.

Дозволи інспекції ДБК на проведення
цих робіт були видані ОСОБА_5 22.11.2007 року
(а.с.58, 59).

Вказані рішення виконкому
Миколаївської міської ради та дозволи
інспекції ДБК на проведення цих робіт
прокуратурою оскаржені не були, і на
даний час є чинними.

Позбавлення ОСОБА_5 можливості
отримати в оренду вказані земельні
ділянки шляхом скасування спірних
пунктів рішення №36/22 від 12.12.2013 року
призведе до порушення гарантованих
Конституцією прав останньої на
здійснення підприємницької діяльності
у вищезазначених об'єктах комерційної
нерухомості.

Також це призведе до втрати місцевим
бюджетом м.Миколаєва частини доходів у
вигляді орендної плати від ОСОБА_5 за
користування вказаними ділянками.

Відповідно до ст.142 Конституції України
матеріальною і фінансовою основою
місцевого самоврядування є рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, земля, природні
ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їхньої
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.

Згідно ст.140 Конституції України
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Таким чином, скасування пунктів 14 та 15
рішення №36/22 від 12.12.2013 року також буде
мати і негативні наслідки для
територіальної громади м. Миколаєва.

Крім того, Рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009
містить поняття "гарантія стабільності
суспільних відносин", що означає, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Оскільки спірні пункти рішення №36/22
від 12.12.2013 року направлені на
врегулювання відносин в сфері
реалізації ОСОБА_5 своїх прав власності
та прав на ведення підприємницької
діяльності, які виникли задовго до їх
прийняття, а реалізація цих прав, як
встановлено колегією суддів, не
порушує прав та інтересів інших осіб,
то задоволення позову прокурора
призведе до порушення стабільності цих
суспільних відносин.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прокурора м.
Миколаєва - залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 07 жовтня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: О.В. Лук’янчук С.І. Жук