Справа № 810/5213/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року Справа № 810/5213/14
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справуза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» до проБроварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» звернулось до суду
з позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
відповідача від 28.08.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, яким Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Шевченківський завод продтоварів»
донараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 28500
грн. 00 коп. та застосовано до нього
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
14250 грн. 00 коп., на думку позивача,
прийнято відповідачем з порушенням
норм матеріального права та не
відповідає вимогам закону, висновки
податкового органу відносно факту
вчинення підприємством правопорушення
є помилковими, а тому вказане рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, оскаржуване
рішення прийнято відповідачем
правомірно, у зв`язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

В судове засідання, призначене на 26
вересня 2014 року, представники сторін не
з'явились, були своєчасно та належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового розгляду справи.

Матеріали справи містять заяви сторін
про розгляд справи за їх відсутності,
що відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» (ідентифікаційний
код 31252267, місцезнаходження: 07434,
Київська область, Броварський район, с.
Шевченкове, вул. Шкільна, буд. 31)
зареєстроване в якості юридичної особи
29.12.2000, перебуває на податковому обліку
в Броварській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області та здійснює господарську
діяльність пов'язану, зокрема, з
виробництвом продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості,
сухарів, сухого печива, борошняних
кондитерських виробів, тортів і
тістечок тривалого зберігання, оптовою
торгівлею зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин,
цукром, шоколадом і кондитерськими
виробами, іншими продуктами харчування
та неспеціалізованою оптовою
торгівлею.

Зазначені обставини підтверджуються
даними, наведеними у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 11-13),
свідоцтві про державну реєстрацію
юридичної особи серії А00 № 080066 (а.с. 14),
довідці відповідача від 15.08.2005
№ 1302 (а.с. 15), свідоцтві про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
13623655 (а.с.19), довідці з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АА № 635285 (а.с.
16-17) та листі від 12.07.2012 № 23-07/2309, який є
доповненням до вказаної довідки (а.с. 18).

У липні - серпні 2014 року посадовими
особами Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на підставі
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та
статті 79 Податкового кодексу України
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку з питань дотримання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» вимог податкового
законодавства під час здійснення
фінансово-господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" за січень
2014 року.

За результатами перевірки складено акт
від 13.08.2014 № 473/10-06-22-02/31252267 (далі - акт
перевірки), в якому зафіксовано, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» під час
декларування податкових зобов'язань за
господарською операцією з придбання у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О"
робіт (послуг) по модернізації
крупозаводу по плющенню крупи та
монтажу технологічної лінії по
виділенню різних домішок від зерна
вівса голозерного не дотримано вимог
пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту за січень 2014 року на суму 28500
грн. 00 коп.

При перевірці правильності
декларування позивачем власних
податкових зобов'язань за наведені
вище звітні періоди контролюючим
прийнято до уваги відомості, отримані
від Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.
Києві про господарську діяльність
контрагента позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О".

Зокрема, контролюючий орган зважав на
податкову інформацію, отриману
відносно наведеної юридичної особи,
стосовно:

- відсутності Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
за податковою адресою;

- відсутності у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
достатніх виробничих потужностей,
працівників, офісних та складських
приміщень та інших основних засобів
для забезпечення ведення
фінансово-господарської діяльності в
обсягах задекларованих ним показників;

- відсутності у податкового органу
інформації стосовно наявності у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" дозвільних
документів на провадження
господарської діяльності з проведення
монтажу інженерних мереж та
будівельних і монтажних робіт;

- наявності кримінального
провадження за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною другою статті 205
Кримінального кодексу України
(фіктивне підприємництво).

Крім того, відповідач звертає увагу на
те, що акти приймання виконаних
будівельних робіт та довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрати, що були подані позивачем
під час проведення контролюючого
заходу, не відповідають типовим формам
первинних облікових документів,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 04.12.2009 № 554 «Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві», а
відтак не можуть слугувати
підтвердженням отримання позивачем
послуг з виконання підрядною
організацією на його користь
будівельних робіт.

Враховуючи наведені вище відомості,
відповідач дійшов висновку про те, що
контрагент позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О" є
юридичною особою з ознаками
фіктивності, його правочини з іншими
суб'єктами господарювання, у тому числі
і з позивачем, не спричинили жодних
правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає,
що договір, за яким Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
зобов'язалось надати позивачу роботи
(послуги),
фінансово-господарські документи та
податкову звітність складено
сторонами правочину без фактичного
здійснення господарської операції, а
лише з метою незаконного одержання
податкової вигоди у вигляді формування
податкового кредиту на користь
позивача.

Внаслідок допущення позивачем
вказаного правопорушення під час
визначення ним об'єкту оподаткування
податком на додану вартість відповідач
дійшов висновку про заниження
позивачем податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
січень 2014 року на суму 28500 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2014 №
, яким відповідно до приписів
підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та
пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
42750 грн. 00 коп., з яких: 28500 грн. 00 коп. - за
основним платежем; 14250 грн. 00 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим
Броварською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області, позивач оскаржив його до суду.

Позивач зазначає, що твердження
податкового органу стосовно вчинення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» податкового
правопорушення є помилковими, оскільки
визначення ним сум податкового кредиту
здійснено у відповідності до вимог
податкового законодавства,
господарську операцію з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу
про відсутність у позивача права на
формування податкового кредиту за
наслідками вчинення господарської
операції з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О"
ґрунтуються на твердженнях про
фіктивність господарської операції
позивача та його контрагента та про
відсутність наміру учасників
правочину досягти реальних правових
наслідків, позивачем, з метою
спростування таких доводів, подано
суду відомості стосовно формування
податкового кредиту, первинні
фінансово-господарські документи, що
підтверджують виконання правочину та
зв'язок між фактом придбання позивачем
робіт (послуг) із його господарською
діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в
акті перевірки, та документи, подані
позивачем, судом встановлено наступне.

У грудні 2013 року позивачем укладено з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" договір
підряду від 02.12.2013 № 30-13, відповідно до
умов якого контрагент позивача прийняв
на себе зобов`язання виконати
будівельні роботи з модернізації
крупозаводу по плющенню крупи та
монтажу технологічної лінії по
виділенню різних домішок від зерна
вівса голозерного, а позивач
зобов`язався прийняти вказані роботи
та оплатити їх вартість.

Протягом січня 2014 року між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" підписано
акти приймання виконаних підрядних
робіт примірної форми № КБ-2в та
підсумкові відомості ресурсів до них
(витрати по факту), відповідно до яких
позивач прийняв виконані Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
будівельні роботи та оцінив їх
вартість згідно із затвердженими
сторонами правочину локальними
кошторисами та довідками про вартість
виконаних будівельних робіт та витрати
примірної форми КБ-3, копії яких наявні
у матеріалах справи.

За результатами виконання власних
господарських зобов'язань перед
позивачем його контрагентом виписано
податкові накладні від 10.01.2014 № 9008 на
загальну суму 57000 грн. 20
коп., у тому числі ПДВ - 9500 грн. 00 коп. (а.с.
131), 17.01.2014 № 16010 на загальну
суму 57000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 9500
грн. 00 коп. (а.с. 132) та
24.01.2014 № 23010 на загальну суму 57000 грн. 00
коп., у тому числі
ПДВ - 9500 грн. 00 коп. (а.с. 133).

Оплату за виконані Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
роботи (послуги) у загальному розмірі
171000 грн. 00 коп. здійснено позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента позивача, про що свідчать
наявні в матеріалах справи копії
платіжних доручень та банківських
виписок (а.с. 135-140).

Податок на додану вартість у сумі 28500
грн. 00 коп., сплачений у складі ціни
отриманих робіт (послуг), включено
позивачем до податкового кредиту за
січень 2014 року.

За поясненнями представника позивача,
наведені вище будівельні роботи
замовлялись Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шевченківський
завод продтоварів» з метою
модернізації виробничих потужностей
задля покращення якості продукції, яку
виробляє підприємство, для подальшої
її реалізації наступним
контрагентам-одержувачам.

На підтвердження даних обставин
представником позивача надано суду
належним чином засвідчені копії:
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, витягу про реєстрацію
права власності, схематичного плану
земельної ділянки виробничого будинку,
експлікації приміщень до плану
поверхів виробничого приміщення,
державного акта на право постійного
користування землею, які свідчать про
наявність у позивача на праві
власності нерухомого майна -
виробничого комплексу, який
складається з виробничого приміщення,
складу металевого, складу запчастин та
інвентаря; наказу про організаційні
заходи щодо модернізації виробничої
лінії крупозаводу від 04.10.2013 № 75-В;
видаткових накладних, які свідчать про
придбання у інших суб'єктів
господарювання
товарно-матеріальних цінностей з метою
доукомплектування лінії по очистці
зерна, послуги по модернізації якої
замовлено позивачем у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
тощо.

Крім того, представником позивача
надано також копії робочого проекту
розробки технічних рішень по виділенню
різних домішок від зерна вівса
голозерного на крупозаводі по плющенню
крупи, розробленого попередньо на
замовлення позивача Науково-технічним
центром Національного університету
харчових технологій, та докази
відображення придбаних у контрагента
позивача послуг у бухгалтерському
обліку підприємства (картки рахунку 631
«розрахунки з вітчизняними
постачальниками» та 151 "капітальне
будівництво").

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів з 1 січня
2011 року регулюються Податковим
кодексом України.

Так, Податковий кодекс України
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні,
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього
Кодексу, податком є обов'язковий,
безумовний платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1
статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податок на додану вартість належить до
загальнодержавних податків, які
нараховуються та сплачуються
відповідно до норм розділів V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1
статті 180 розділу V Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
податком на додану вартість платником
податку є будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього
Кодексу встановлено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
202 Податкового кодексу України).

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктами 198.4 та 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що у разі, якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника. Не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього
Кодексу визначено, що при здійсненні
операцій з постачання товарів/послуг
платник податку - продавець
товарів/послуг зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних
платниками податку на додану
вартість - продавцями в Єдиному
реєстрі податкових накладних
запроваджується з 1 січня 2012 року для
платників цього податку, у яких сума
податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить більше
10 тисяч гривень (пункт 11 підрозділу 2
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України).

Слід також зазначити, що в силу
приписів Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж вказаною у
пункті 1 даного Порядку.

У свою чергу, пунктом 1 зазначеного
Порядку передбачено, що податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість,
тобто, у даному випадку - юридична
особа, що отримала свідоцтво про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); 2) фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; 3) наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності; 4)
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; 5) наявності у
покупця належним чином оформленої
податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового
розгляду справи, факт виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" на користь
позивача робіт (послуг) та оплати їх
вартості підтверджується
документально, господарську операцію
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності;
складені сторонами правочину первинні
документи містять повну інформацію про
надані на користь позивача роботи
(послуги), їх кількісне та вартісне
вираження; право на формування
податкового кредиту підтверджується
податковими накладними; обмеження,
визначені пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, що не
дають позивачу права на включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, відсутні.

У період виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
господарського зобов`язання перед
позивачем вказана юридична особа була
зареєстрована у встановленому законом
порядку платником податку на додану
вартість.

Як вбачається з наявної у матеріалах
справи копії ліцензії Державної
архітектурно - будівельної
інспекції України серії АД № 075026 та
додатку до неї, Товариству з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" надано
дозвіл на провадження господарської
діяльності, пов`язаної зі створенням
об`єктів архітектури (за переліком
робіт згідно з додатком), у тому числі
на проведення монтажу інженерних мереж
та будівельних і монтажних робіт.

Зазначені обставини свідчать про
можливість у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О"
здійснювати господарські операції,
пов`язані з будівельними роботами -
модернізацією виробничих потужностей,
та складати за їх результатами
податкові накладні.

У свою чергу, з урахуванням видів
діяльності позивача за КВЕД
(виробництво продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості,
сухарів, сухого печива, борошняних
кондитерських виробів, тортів і
тістечок тривалого зберігання; оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин, цукром,
шоколадом і кондитерськими виробами,
іншими продуктами харчування та
неспеціалізована оптова торгівля),
досліджені судом первинні документи
фінансового та податкового обліку
позивача у сукупності свідчать про
використання у власній господарській
діяльності отриманих від Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О"
робіт (послуг), що у свою чергу
підтверджує реальність виконання
наведеної вище операції.

Твердження податкового органу про
відсутність у платника податків права
на включення до складу податкового
кредиту підприємства вартості
виконаних будівельних робіт та податку
на додану вартість, сплаченого у складі
їх ціни, з огляду на невідповідність
актів приймання виконаних будівельних
робіт та довідок про вартість
виконаних будівельних робіт та
витрати, поданих позивачем під час
проведення контролюючого заходу,
типовим формам первинних облікових
документів, затвердженим наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 04.12.2009 № 554
«Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві», не приймаються судом до
уваги з огляду на наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.

Згідно з приписами статті 9 цього
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають
можливість ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, передбачено, що
первинні документи складаються на
бланках типових і спеціалізованих
форм, затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

В силу положень чинного законодавства
України акт приймання - передачі робіт
та послуг є двостороннім первинним
документом, що засвідчує факт передачі
та прийняття переліку робіт та послуг,
наданих протягом конкретного періоду
відповідно до погоджених умов
правочину, підписаний матеріально -
відповідальними особами замовника та
виконавця.

Згідно з приписами пункту 88 Загальних
умов укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 № 668,
приймання-передача закінчених робіт
(об'єкта будівництва) проводиться у
порядку, встановленому цими Загальними
умовами, іншими нормативними актами та
договором підряду.

Так, пунктами 91 та 96 Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від
01.08.2005 № 668, визначено, що передача
виконаних робіт (об'єкта будівництва)
підрядником і приймання їх замовником
оформлюється актом про виконані
роботи, який є підставою для проведення
остаточних розрахунків між сторонами.

Застосування типової форми акта про
виконані будівельні роботи вказаним
нормативно - правовим документом не
передбачено.

У свою чергу, визначені наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 04.12.2009 № 554
«Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві», на який посилається
податковий орган, форми первинних
облікових документів у будівництві №
КБ-2в та КБ-3 з 19.09.2011 вважаються
примірними (у зв'язку з заміною в назві
та тексті цього наказу слів "типових" у
всіх відмінках на слова "примірних" у
відповідному відмінку на підставі
наказу Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19.09.2011 № 195.

Слід також зазначити, що з набранням
чинності з 01.01.2014 Національних
стандартів України з ціноутворення у
будівництві застосування примірних
форм облікових документів "Акт
приймання виконаних будівельних робіт"
(примірна форма № КБ-2в) і «Довідка про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрати» (примірна форма № КБ-3)
передбачено положеннями ДСТУ Б Д.1.1-1:2013
"Правила визначення вартості
будівництва", затвердженого наказом
Міністерства міжрегіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 05.07.2013 № 293.

При цьому, наведеними вище стандартами
визначено, що примірні форми № КБ-2в та
№ КБ-3 застосовуються при визначенні
кошторису виконаних будівельних робіт
та при розрахунках за виконані
будівельні роботи по об'єктах
будівництва, зведення яких
здійснюється за рахунок державних
коштів (бюджетних коштів, коштів
бюджетних і комунальних підприємств,
установ і організацій).

На момент прийняття рішення у даній
справі докази на підтвердження
фінансування будівельних робіт,
пов'язаних з модернізацією крупозаводу
та монтажем технічної лінії
виробництва, за рахунок бюджетних
коштів, коштів бюджетних і комунальних
підприємств, установ і організацій, або
кредитів, наданих під державні
гарантії, відповідачем суду не надано.

Суд також звертає увагу на те, що подані
позивачем до перевірки акти приймання
виконаних будівельних робіт та довідки
про вартість виконаних будівельних
робіт та витрати, містять повну
інформацію про роботи (послуги), надані
контрагентом, їх зміст, обсяг,
кількісне та вартісне вираження та всі
інші необхідні реквізити, визначені
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а
також складені за примірними формами,
відповідно, № КБ-2в та № КБ-3, а отже у
повній мірі засвідчують факт виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" на користь
позивача будівельних робіт (послуг).

Суд також вважає за необхідне звернути
увагу на те, що наявність у податкового
органу під час перевірки платника
податків певної інформації про
господарську діяльність його
контрагентів, що не оформлена рішенням
суб'єкта владних повноважень і не є
юридичним фактом, утворює лише привід і
підстави для перевірки такої
інформації, може породжувати певні
сумніви щодо законності господарських
операцій платника податків, однак не
слугує беззаперечним доказом
невиконання сторонами правочинів
власних господарських зобов`язань з
поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого акта
перевірки вбачається, що відповідачем
в дійсності факт отримання позивачем
від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" робіт
(послуг) та їх використання у
господарській діяльності не
перевірявся, безпосередньо аналіз
поданих фінансово-господарських
документів не здійснювався, а в акті
лише відтворено інформацію стосовно
господарської діяльності Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фобос - О",
що ґрунтується на суб`єктивних думках
та припущеннях посадових осіб
контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у
контрагента позивача достатніх
виробничих потужностей, працівників,
офісних та складських приміщень та
інших основних засобів не можуть
однозначно свідчити про невиконання
цим суб`єктом договірних зобов`язань
перед позивачем, оскільки на момент
виникнення спірних правовідносин
вказана юридична особа не була
позбавлена права укладати з іншими
суб`єктами господарювання
субпідрядних договорів, договорів
оренди обладнання, транспортних
засобів тощо з метою використання
відповідних основних фондів,
устаткування та інших ресурсів для
забезпечення власної господарської
діяльності.

Суд також зважає на приписи статті 62
Конституції України, відповідно до
яких вина особи у вчиненні злочину
повинна бути підтверджена
обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи
обвинувальний вирок, який би
зафіксував вину посадових осіб
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фобос - О" у
здійсненні фіктивного підприємництва,
відсутній.

Суд при вирішенні даної справи
виходить із презумпції сумлінності
платників податків та інших учасників
правовідносин в економічній сфері. У
зв'язку із цим презюмується, що дії
платника податків, які мають своїм
результатом одержання певної
податкової вигоди у спосіб повернення
(заліку) або відшкодування податку з
бюджету, є економічно виправданими,
якщо таким платником податків під час
декларування власних податкових
зобов`язань перед бюджетом дотримано
вимоги податкового законодавства
України.

Суд також звертає увагу на те, що
обов'язок сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на особу не може
покладатися відповідальність за
правопорушення, вчинені іншими
особами.

Так, позивач, в силу покладеного на
нього обов`язку сплачувати податки та
збори у строки та в розмірах, визначені
податковим законодавством, вступає у
відповідні податкові правовідносини з
державою та не наділений
повноваженнями податкового контролю
для виконання функцій, покладених на
податкові органи, а отже не володіє
інформацією відносно виконання
контрагентом власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, та, як
наслідок, не може зазнавати негативних
наслідків у зв`язку з протиправними
діяннями інших осіб, що перебувають
поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що твердження податкового
органу про відсутність факту виконання
на користь позивача його контрагентом
робіт (послуг) були спростовані,
зважаючи на те, що первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентом у ході господарської
операції, відповідають вимогами
чинного законодавства, необхідним для
надання їм юридичної сили та
доказовості, а отже і підтверджують
суми податкового кредиту,
задекларовані позивачем, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
28.08.2014 № є протиправним
та підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 182 грн. 70 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 28.08.2014 № .

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шевченківський завод продтоварів»
витрати, пов`язані зі сплатою судового
збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.