Справа № 2а-3232/10/1970
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Справа № 247/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції, яким просила скасувати
постанови державного виконавця від
30.08.2010 року та 28.09.2010 року про накладення
штрафів у розмірі 85,00 грн. та 170,00 грн.
відповідно за невиконання рішення суду
без поважних причин.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року позов задоволено частково:
скасовано постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції від 28.09.2010
року про накладення на ОСОБА_1 штрафу за
повторне невиконання рішення суду в
розмірі 170 грн.; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що постанова
державного виконавця від 30.08.2010 року
про накладення на ОСОБА_1 штрафу в
розмірі 85,00 грн. за невиконання рішення
суду без поважних причин, а також дії
державного виконавця щодо її винесення
відповідають вимогам ст. ст. 3, 5, 6, 7, 35, 87
Закону України «Про виконавче
провадження» і законних підстав для
скасування постанови не має. Разом з
тим, суд дійшов висновку, що оскільки
ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.09.2010 року задоволено
скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця та зобов'язано Державну
виконавчу службу Тернопільського
районного управління юстиції зупинити
виконавче провадження по рішенню
Тернопільського міськрайонного суду
від 26.07.2010 року, за яким ОСОБА_1 є
боржником, постанова державного
виконавця від 28.09.2010 року про
накладення штрафу на позивача в
розмірі 170,00 грн. підлягає скасуванню.

Постанову в частині відмови у
задоволенні позову в апеляційному
порядку оскаржила позивач. Вважає, що в
цій частині вона прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що державний
виконавець всупереч вимогам ст. 5
Закону України «Про виконавче
провадження» не надала відповіді на її
заяву від 27.08.2010 року про зупинення
виконавчого провадження, у випадку
незадоволення якої вона мала б право
оскаржити в судовому порядку дії
державного виконавця, що відповідно до
ст. 35 цього Закону є підставою для
зупинення виконавчого провадження.
Також суд не врахував положень ст. 87
даного Закону, а саме, що однією з
підстав накладення штрафу на боржника
у виконавчому провадженні є
відсутність поважних причин
невиконання ним судового рішення.
Проте, на думку позивача, у неї були
поважні причини невиконання рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 26.07.2010 року, оскільки оскаржила його
у встановленому законодавством
порядку. Наведене підтверджується
також ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.09.2010 року, якою було
зупинено виконавче провадження з цих
підстав.

Постанова в частині задоволення
позовних вимог не оскаржена, тому
відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
в апеляційному порядку не
переглядається.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

Як встановив суд, 11.08.2010 року державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції Заяць Л.І.
на підставі виконавчого листа № 2-6379,
виданого 10.08.2010 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області, винесла постанову про
відкриття виконавчого провадження про
зобов'язання ОСОБА_1 не перешкоджати в
будівництві загорожі ОСОБА_3 на
земельній ділянці для
самообслуговування житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1 і надано боржнику (позивачу у
справі) строк для добровільного
виконання судового рішення до 18.08.2010
року.

У зв'язку з невиконанням позивачем
вказаного рішення суду в добровільному
порядку у встановлений державним
виконавцем строк, останній призначив
примусове виконання рішення на 30.08.2010
року, про що надіслав вимогу від 20.08.2010
року № 24835 сторонам виконавчого
провадження.

30.08.2010 року державний виконавець склала
акт про те, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3
перешкоди в будівництві загорожі на
зазначеній вище земельній ділянці.

30.08.2010 року державний виконавець
відповідно до ст. ст. 5, 87 Закону України
«Про виконавче провадження» (тут і далі
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) винесла
постанову про накладення на ОСОБА_1
штрафу в розмірі 85,00 грн. за невиконання
рішення суду.

Однак колегія суддів погоджується з
доводами позивача про протиправність
та необґрунтованість зазначеної
постанови з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» підлягають
виконанню державною виконавчою
службою рішення, ухвали і постанови
судів.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Вимоги державного виконавця є
обов'язковими для усіх органів,
організацій, посадових осіб, громадян і
юридичних осіб на території України.

Згідно з ст. 7 цього Закону державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання.

Згідно з п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 34 цього Закону
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у випадках
зупинення судом стягнення на підставі
виконавчого документа та зупинення
виконання відповідного рішення або
виконавчого провадження посадовою
особою, якій законом надано таке право.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 35 цього Закону
виконавче провадження може бути
зупинено у разі подання скарги на дії
державного виконавця або відмову в
його відводі.

Як вбачається з матеріалів справи,
після отримання вимоги державного
виконавця від 20.08.2010 року № 24835 про
призначення примусового виконання
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 26.07.2010 року на
30.08.2010 року, ОСОБА_1 27.08.2010 року подала до
Відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції заяву про зупинення виконання
даного рішення суду, яку відповідач
отримав цього ж дня, що підтверджується
штемпелем вхідної кореспонденції із
зазначенням дати.

На обґрунтування вимог заяви позивач
вказувала, що зазначене вище судове
рішення було прийняте за її
відсутності і вона оскаржила це
рішення в апеляційному порядку. До
заяви позивач долучила копію заяви про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 26.07.2010 року та
копію поштової квитанції, якою
підтверджується факт надіслання даної
заяви до суду.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець розглядає заяви
сторін та інших учасників виконавчого
провадження та їх клопотання.

Колегія суддів враховує, що нормами
цього Закону не визначено конкретних
строків розгляду державним виконавцем
таких заяв і клопотань, однак,
враховуючи передбачений частиною
першою цієї статті обов'язок
державного виконавця вжиття всіх
необхідних заходів примусового
виконання рішень та своєчасного
вчинення виконавчих дій, такий розгляд
повинен здійснюватись у максимально
короткий і розумний строк для
належного виконання виконавчих
документів та недопущення порушення
прав учасників виконавчого
провадження.

На думку колегії суддів, розгляд і
вирішення державним виконавцем заяви
ОСОБА_1 від 27.08.2010 року про зупинення
виконавчого провадження мав бути
здійснений до початку примусового
виконання судового рішення, тобто до
30.08.2010 року і погоджується з доводами
позивача про те, що у випадку
незадоволення даної заяви вона мала б
право оскаржити в судовому порядку дії
державного виконавця, що відповідно до
ст. 35 Закону України «Про виконавче
провадження» є підставою для зупинення
виконавчого провадження.

Однак всупереч вимогам наведених вище
норм державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції Заяць Л.І. не розглянула у
розумний строк заяви позивача, що
свідчить про необґрунтованість
оскаржуваної постанови про накладення
штрафу від 30.08.2010 року.

Також колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи позивача про те,
що державний виконавець при винесенні
даної постанови не врахувала норм ст. 87
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме не обов'язковою
умовою накладення штрафу на боржника у
виконавчому провадженні є відсутність
поважних причин невиконання ним
судового рішення.

Однак, як правильно зазначає позивач, у
неї були поважні причини невиконання
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 26.07.2010 року,
оскільки оскаржила його у
встановленому законодавством порядку.

Наявність передбачених законодавством
підстав для зупинення виконавчого
провадження підтверджується також
ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.09.2010 року, якою було
зупинено виконавче провадження в
зв'язку з оскарженням ОСОБА_1
зазначеного вище рішення цього суду
від 26.07.2010 року.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає помилковим та
необґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що дії державного
виконавця при винесенні постанови від
30.08.2010 року про накладення на ОСОБА_1
штрафу в розмірі 85,00 грн. за невиконання
рішення суду відповідають вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження» і законних підстав для
скасування даної постанови немає.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню, оскільки вона прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, і суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року у справі № 2а-3232/10/1970 за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Тернопільського районного
управління юстиції про скасування
постанов в частині відмови у
задоволенні позову скасувати та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції Заяць Любові Іванівни від 30
серпня 2010 року про накладення штрафу
(ВП № 20762185).

В решті постанову суду першої інтенції
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький