Справа № 2а-10227/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/15419/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької
О.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
м.Києва

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2011

у справі № 2-а-10227/10/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м.Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
04.11.2010 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано. Адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.05.2010 №
/0 про нарахування штрафних
санкцій в сумі 18938,76 грн. та рішення від
27.05.2010 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
1761266,00 грн.

ДПІ у Деснянському районі м.Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову в задоволенні позову.
Посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права: п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.4 п.
8.1 ст. 8, п. 17.1 ст. 17, п.п. «а» п. 19.2 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осбі», п. 8, п. 9 Наказу ДПА
України «Про порядок видачі Свідоцтва
про сплату єдиного податку» від 29.10.1999,
п. 4 ст. 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для застосування до
позивачки за рішенням відповідача від
27.05.2010 № відповідно до ст. 20
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій в
сумі 1761266,00 грн. слугували висновки
перевірки про порушення вимог п. 12 ст. 3
цього Закону.

За висновками перевірки порушення цієї
норми Закону полягало у тому, що
позивачка не вела у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів за місцем їх
реалізації, в результаті чого
здійснила реалізацію необлікованих
товарів в сумі 880633 грн., в т.ч. у 2007 році
в сумі 176400 грн., у 2008 році сумі 426230,00
грн., у 2009 році в сумі 278003,00 грн.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності рішення відповідача
від 27.05.2010 № про застосування до
позивача штрафних санкцій за порушення
вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, але при
цьому виходить з таких мотивів.

Пункт 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі закон
№ 265/95-ВР) зобов'язує суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 Закону № 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з частиною третьою статті 2
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-ХГV суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат надано
суб'єктам підприємницької діяльності
Законом «Про державну підтримку малого
підприємництва» від 19.10.2000 № 2063-ІП та
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Таким чином, на суб'єкта
підприємницької діяльності, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, поширюються правила
ведення бухгалтерського обліку і
подання фінансової звітності для
спрощеної системи обліку і звітності.

Відповідно до ст. 1 Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, книга
обліку доходів і витрат (далі - книга)
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).

Форма Книги обліку доходів і витрат
встановлена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин), і
така форма не передбачає ведення
обліку товарних запасів.

Отже, обов'язок ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації не може бути покладено на
суб'єкта малого підприємництва, який
здійснює підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності відповідно до
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Як вбачається зі встановлених судами
попередніх інстанцій обставин, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 у період з 2007
по 2010 роки перебувала на спрощеній
системі оподаткування та вела книгу
обліку доходів і витрат.

Правова позиція щодо відсутності
обов'язку у суб'єкта малого
підприємництва, який здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності, вести облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації викладена також у
постановіах Верховного Суду України
від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом
фізичної особи-підприємця до ДПІ у
Жовтневому районі м.Харкова ДПС, третя
особа - ДПА у Харківській області, про
визнання протиправним та скасування
рішення, та від 03.12.2013 у справі № 21-412а13
за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 до
ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС
про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Ці постанови Верховного Суду України,
прийняті за результатами розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковими
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що місить
зазначені норми права, та для всіх
судів України, які зобов'язані привести
свою практику у відповідність з
рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на викладене, а також беручи до
уваги, що неврахування судом
апеляційної інстанції наведеної судом
касаційної інстанції позиції фактично
не призвело до неправильного вирішення
справи в частині позовних вимог щодо
протиправності рішення відповідача
від 27.05.2010 № і таке рішення
визнано протиправним, суд касаційної
інстанції вважає за правильне залишити
постанову суду апеляційної інстанції в
цій частині - без змін.

У решті постанову суду апеляційної
інстанції слід скасувати як
необґрунтовану, оскільки цей суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи в цій частині.

За оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням від 27.05.2010 №
/0 позивачці визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в загальній сумі 18938,76
грн., в т.ч. 6312,92 грн. основного платежу
та 12625,85 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Штрафні (фінансові) санкції нараховані
на підставі п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

З акта перевірки (а.с. 22) вбачається, що
підставою для донарахування позивачці
податку з доходів фізичних осіб в сумі
6312,92 грн. слугували висновки перевірки
про порушення позивачем вимог п.п. 8.1.1,
п.п 8.1.4 п. 8.1 ст. 8, п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV, що
полягало у тому, що позивачка як
податковий агент при виплаті доходу
фізичним особам - найманим працівникам
занизила об'єкт оподаткування на суму
виплаченого їм доходу, що призвело до
ненарахування, неутримання та
неперерахування до бюджету податку з
доходів фізичних осіб в сумі 6132,92 грн.

Суд апеляційної інстанції таких
обставин не встановив, не з'ясував суті
такого порушення, на підставі яких
доказів відповідачем встановлено
виплату позивачкою доходу найманим
працівниками, суму виплаченого доходу,
період, прізвище таких працівників, чи
включається такий доход до об'єкту
оподаткування.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення в цій
частині і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
м.Києва задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2011 в
частині визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.05.2010 №
/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в загальній сумі 18938,76
грн. скасувати та направити справу в
цій частині на новий розгляд до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

У решті постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.02.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України в частині
залишення постанови без змін з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун