Справа № 826/6202/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/54879/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алсет»
(далі - Товариство) до ДПІ,

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ № та №
від 10 квітня 2013 року.

На обґрунтування позову зазначило, що
висновки контролюючого органу є
безпідставними, оскільки вони не
підтверджуються чинним законодавством
та спростовуються наявними у
Товариства первинними документами.

Акт перевірки ДПІ не висвітлює дії
Товариства, спрямовані на порушення
публічного порядку, органи ДПІ
позбавлені права визнавати
нікчемність правочину в залежності від
наявності у платників податків майна,
чисельності персоналу, техніки,
відсутністю підприємства за юридичною
адресою.

27 травня 2013 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 жовтня 2013 року, позов
задоволено.

Податкові повідомлення-рішення від 10
квітня 2013 року № та №
скасовані.

Мотивуючи рішення, суди попередніх
інстанції зазначили, що у Товариства
наявні всі необхідні документи на
підтвердження реальності
господарської операції із
контрагентом, які надають право на
формування відповідних показників
при обчисленні податку на додану
вартість та податку на прибуток.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою
про скасування постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва та
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, ДПІ у період з 15
березня 2013 року до 20 березня 2013 року
була здійснена невиїзна позапланова
документальна перевірка Товариства з
питань правомірності дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ПП «Фірма «Володар»
за липень 2011 року, за результатами якої
20 березня 2013 року був
складений акт.

Відповідно до зазначеного акту
Товариством були порушенні вимоги п.
138.1, п.п. 138.5.1 п. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого був
занижений податок на прибуток та п. 198.1,
п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті був
занижений податок на додану вартість.

10 квітня 2013 року ДПІ прийняла податкові
повідомлення-рішення № , яким
Товариству донараховано грошове
зобов'язання з податку на прибуток, у
розмірі 74 453,00 грн., та
№, яким донараховано грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість, у розмірі 80 928,00 грн.

Матеріали справи містять договір №
7/07-2011 від 7 липня 2011 року укладений між
Товариством та ПП «Фірма «Володар» про
виконання комплексу робіт з монтажу
систем опалення, вентиляції,
водопостачання і каналізації,
електрозабезпечення та
електроосвітлення об'єкту.

На підтвердження реального виконання
договору надано акт приймання
виконаних будівельних робіт № 1 за
липень 2011 року, податкові накладні № 187
від 21 липня 2011 року, № 158 від 18 липня 2011
pоку, № 69 від 7 липня 2011 pоку, довідки про
вартість виконаних будівельних робіт,
банківські виписки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податкові накладні, на
підставі яких Товариством був
сформований податковий кредит, містять
необхідні реквізити, підписи
уповноважених осіб, скріплені
відповідною печаткою та відповідають
формі, затвердженій наказом Державної
податкової адміністрації України № 969
від 21 грудня 2010 року.

Крім того, видані накладні оформлені
контрагентом Товариства, який на
момент виконання господарських
договорів знаходився в Єдиному
державному реєстрі, а також був
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Відповідно до ст. 1 Закону України №
996-XIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат - витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку; витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, за своїм змістом наведені
норми Податкового кодексу України
передбачають як підставу для не
включення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства нереальних сум,
непідтверджених будь-якими
документами.

Суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначили, що наявні в
матеріалах справи докази
підтверджують реальне виконання
Товариством господарських операцій.
Крім того, Податковий кодекс України не
надає права ДПІ робити юридичну
оцінку договорів, в тому числі щодо їх
можливої нікчемності.

Доводи контролюючого органу про
безтоварність господарських операцій
Товариства не знайшли свого
підтвердження під час касаційного
розгляду адміністративної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Юрченко
В.П.