Справа № 810/5211/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року 11 год. 50
хв. 810/5211/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання
Корецького І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Оверчука
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_1до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській
областіпровизнання протиправними і
скасування наказів, поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач)
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області (далі - ГУ МВС України в
Київській області або відповідач), з
урахуванням заяви від 17.09.2014 про
уточнення позовних вимог, про визнання
протиправними та скасування наказів
від 23.04.2014 №764, від 10.07.2014 №619 о/с, від
10.09.2014 №850 о/с, поновлення ОСОБА_1 на
посаді старшого дільничного
інспектора сектора дільничних
інспекторів міліції Фастівського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області, зарахування часу
вимушеного прогулу до вислуги років та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що відповідачем
порушено порядок проведення
службового розслідування та
накладення дисциплінарного стягнення,
оскільки службове розслідування та
прийняття наказу про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності було здійснено у
період його тимчасової
непрацездатності.

Крім цього, позивач зазначив, що
при застосуванні до нього крайнього
заходу дисциплінарного впливу, а саме,
звільнення з органів внутрішніх справ,
не було враховано тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації, думку профспілкового
комітету трудового комітету та самого
трудового комітету, наявності у
позивача заохочень тощо.

Також, позивач заперечує сам факт
вчинення ним дисциплінарного
проступку, а саме, керування
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння, оскільки
алкогольних напоїв він не вживав, а
користувався лише заспокійливими
засобами щоб зупинити кровотечі та
заспокоїтися від наслідків ДТП. Також
зазначає, що протокол про
адміністративне правопорушення було
складено за його відсутності та не на
місці події, жодних пояснень він не
давав, протокол не підписував та його
копію не отримував.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив у задоволенні позову
відмовити. В обґрунтування заперечень
вказав, що діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, у зв`язку з чим,
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено таке.

09 жовтня 2000 року ОСОБА_1 прийнятий на
службу до органів внутрішніх справ
України (наказ ГУ МВС України в
Київській області про призначення від
09.10.2000 №173).

З 29.11.2013 позивач працював на посаді
старшого дільничного інспектора
сектора дільничних інспекторів
міліції Фастівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області (а.с.100-104).

Наказом ГУ МВС України в Київській
області від 23.04.2014 № 764 «Про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
працівників Фастівського міського
відділу» за порушення службової
дисципліни, яке виявилось у порушенні
вимог статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
пункту 2.9 Правил дорожнього руху
України, наказів МВС України та
Головного управління щодо дотримання
транспортної дисципліни, а саме,
керування службовим автомобілем у
стані алкогольного сп'яніння, старшого
дільничного інспектора сектора
дільничних інспекторів міліції
Фастівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області ОСОБА_1 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ України за пунктом 64
«є» (за порушення дисципліни) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (а.с.34).

Наказом ГУ МВС України в Київській
області від 10.07.2014 № 619 о/с «По особовому
складу» ОСОБА_1 з 14.07.2014 звільнено з
органів внутрішніх справ за порушення
дисципліни, відповідно до пункту 64 «є»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (а.с.35).

Відповідно до наказу ГУ МВС
України в Київській області від 10.09.2014
№850 о/с в наказ ГУ МВС України в
Київській області від 10.07.2014 № 619 о/с
були внесені зміни, зокрема, була
змінена дата звільнення ОСОБА_1 з 14.07.2014
на 14.08.2014.

Не погоджуючись із вказаними
наказами позивач скористався своїм
правом оскаржити їх в судовому порядку,
звернувшись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами суд зазначає
наступне.

Згідно пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР,
від 29.07.1991 №114, особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік),
зокрема, за порушення дисципліни
(пункт «є»).

Статтею 1 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» визначено
поняття службова дисципліна.

Так, службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Тобто, підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності є
дисциплінарний проступок службової
особи, сутність якого полягає у
невиконанні чи неналежному виконанні
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Підтвердженням скоєння
дисциплінарного проступку службовою
особою є виключно фактичні дані, що
свідчать про реальну наявність у діях
особи рядового або начальницького
складу органів внутрішніх справ ознак
дисциплінарного проступку, зокрема
протиправної поведінки, шкідливих
наслідків та причинного зв'язку між ним
і дією (бездіяльністю) порушника
дисципліни.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, яка
регулює порядок накладення
дисциплінарних стягнень, визначено, що
з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Розслідування проводиться
за участю безпосереднього начальника
порушника. Порядок проведення
службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ. Звільнення
осіб рядового і начальницького складу
з органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073
затверджена Інструкція про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, яка
визначає порядок проведення
службового розслідування стосовно
особи (осіб) рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ у разі
надходження до органів та підрозділів
внутрішніх справ України, навчальних
закладів та науково-дослідних установ
системи Міністерства внутрішніх справ
України відомостей про вчинення нею
(ними) дій, які порушують права і
свободи громадян, службову дисципліну,
оформлення результатів службового
розслідування та прийняття за ними
рішення, а також компетенцію
структурних підрозділів та посадових
осіб органів внутрішніх справ України
при його проведенні (далі - Інструкція).

Підставами для проведення службового
розслідування є порушення особами
службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами діянь, які порушують права і
свободи громадян, службову дисципліну,
інші події, пов'язані із загибеллю
(смертю) осіб РНС чи їх травмуванням
(пораненням), а також події, які сталися
за участю осіб РНС і можуть викликати
суспільний резонанс (пункт 2.1
Інструкції).

Відповідно до положень пункту 2.2
Інструкції, службове розслідування
проводиться уповноваженим на те
начальником у разі, зокрема, скоєння
адміністративного правопорушення або
отримання інформації про скоєння
інших, не визначених підпунктами 2.2.1 -
2.2.19 цього пункту, дисциплінарних
проступків, які уповноважена на
призначення службового розслідування
особа вважатиме достатніми для його
проведення ( підпункт 2.2.20 Інструкції).

В силу положень пункту 3.4 Інструкції
розслідування проводиться за участю
безпосереднього начальника порушника.

Як вбачається з матеріалів справи,
виданню оскаржуваних наказів ГУ МВС
України в Київській області,
передувало проведення службового
розслідування за фактом
дорожньо-транспортної пригоди за
участю позивача.

Так, наказом ГУ МВС України в Київській
області від 21.03.2014 № 484, на підставі
статті 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, було
призначено службове розслідування за
фактом дорожньо-транспортної пригоди
та порушенням позивачем транспортної
дисципліни (а.с.57).

За результатами проведення службового
розслідування був складений висновок,
який затверджено 18.04.2014 виконуючим
обов'язки начальника ГУ МВС України в
Київській області (а.с.58-64) та який
містить висновок про порушення
позивачем вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, пункту 2.9
Правил дорожнього руху України,
наказів МВС України та Головного
управління щодо дотримання
транспортної дисципліни, а саме,
керування автомобілем у стані
алкогольного сп'яніння та притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України за
порушення службової дисципліни.

Як вбачається із змісту даного
висновку, підставою для проведення
службового розслідування слугував
факт наявності дорожньо-транспортної
пригоди за участю позивача, складання
адміністративного протоколу за
вчинення ним адміністративного
правопорушення.

Службове розслідування проводилось за
участю підполковника міліції
Курочкіна Ю.В., який відповідно до
наказу Фастівського МВ за № 232 від
грудня 2013 року тимчасово виконував
службові обв'язки начальника сектора
дільничних інспекторів міліції
Фастівського МВ та був безпосереднім
начальником позивача.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про те, що даний наказ на дату
проведення службового розслідування
втратив силу, а відтак, службове
розслідування проводилось за
відсутності безпосереднього
начальника порушника, оскільки жодних
доказів його скасування як на дату
проведення службового розслідування,
так і на дату розгляду справи по суті
заявлених позовних вимог, суду не
надано.

Щодо тверджень позивача про порушення
позивачем порядку притягнення
відповідача до дисциплінарної
відповідальності з огляду на
проведення службового розслідування
та накладення дисциплінарного
стягнення у період його тимчасової
непрацездатності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з наявного у матеріалах
справи акта від 18.03.2014, ОСОБА_1
відмовився від надання пояснень
стосовно дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 18.03.2014 у м.
Фастові за його участю (а.с.67).

Крім цього, 19.03.2014 ОСОБА_1 повторно
відмовився від надання пояснень, а
надав їх лише 24.03.2014, у яких заперечував
факт керування ним 18.03.2014 автомобілем у
стані алкогольного сп'яніння (а.с.75-78).

Відповідно до положень пункту 5.1
Інструкції службове розслідування має
бути завершене протягом одного місяця
з дня його призначення начальником.

В силу положень пункту 5.4 Інструкції,
якщо вину особи повністю доведено,
начальник приймає рішення про її
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та визначає вид
дисциплінарного стягнення.

Як вбачається із змісту Інструкції
вона не містить обмежень щодо
неможливості призначення та
проведення службового розслідування
під час тимчасової непрацездатності
особи, відносно якої воно проводиться.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що службове розслідування
щодо ОСОБА_1 проведено відповідно до
вимог законодавства.

Згідно положень статті 16
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Отже, дисциплінарна відповідальність
не настає у разі відсутності події чи
складу дисциплінарного проступку, в
тому числі по причині відсутності вини
особи рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ, а
також після закінчення строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності

Як вказує позивач, з огляду на
зазначені вище приписи, дисциплінарне
стягнення можливо було б застосувати
до нього лише після набрання законної
сили рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності,
оскільки саме у ньому встановлено факт
події та склад правопорушення.

Однак, за твердженням позивача,
всупереч приписам Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, дисциплінарне стягнення було
застосовано до позивача 23.04.2014 у той час
як рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності у
вигляді позбавлення права керувати
транспортним засобом строком на один
рік набрало законно сили лише 27.06.2014, що
відповідно є підставою для скасування
оскаржуваних наказів.

Разом з цим, суд вважає за
необхідне зазначити, що подія та факт
перебування позивача за кермом
автомобіля у стані алкогольного
сп'яніння підтверджується перш за все
протоколом про адміністративне
правопорушення, який був складений
працівниками ДАІ на місці ДТП (а.с 71).
Саме на підставі вказаного документа
та рапорту було прийнято рішення про
проведення службового розслідування
за фактом порушення позивачем
службової (трудової) дисципліни.

Відповідно до положень статті 18
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади, пониження в спеціальному
званні та звільнення з органів
внутрішніх справ, вважаються
виконаними після видання наказу по
особовому складу.

Як вже зазначалось судом, позивач
був звільнений з органів внутрішніх
справ з 14.08.2014.

Тобто, на день виконання наказу
про застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення його з органів внутрішніх
справ, факт керування ним службовим
автомобілем у робочий час у стані
алкогольного сп'яніння, що зафіксовано
у протоколі про адміністративне
правопорушення, який був складений
працівниками ДАІ на місці ДТП,
підтверджується рішенням суду про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності у
вигляді позбавлення права керувати
транспортним засобом строком на один.

Суд також звертає увагу, що
предметом розгляду справи про
адміністративне правопорушення є
притягнення порушника до
адміністративної відповідальності за
керування автомобілем у стані
алкогольного сп'яніння.

Водночас, предметом службового
розслідування є факт порушення
позивачем службової (трудової)
дисципліни, що виявилось у перебуванні
на робочому місці у нетверезому стані,
а рішенням суду лише підтверджено
наявність складових такого порушення.

Крім цього, вимоги статті 16
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України за якою
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення,
встановлюють максимальний строк для
притягнення службової особи до
дисциплінарної відповідальності та не
ставить в залежність строки проведення
службового розслідування від строків
проведення кримінального провадження
або провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

А відтак, суд не приймає до уваги
твердження позивача про передчасність
прийняття наказу про накладення
відповідачем дисциплінарного
стягнення.

Щодо співмірності тяжкості вчиненого
проступку із заходами дисциплінарного
стягнення та твердження позивача про
те, що він не перебував за кермом у
стані алкогольного сп'яніння, суд
зазначає таке.

Як стверджує позивач, при застосуванні
до нього крайнього заходу
дисциплінарного впливу, а саме,
звільнення з органів внутрішніх справ
не було враховано тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації, думку профспілкового
комітету трудового комітету та самого
трудового комітету, наявності у
позивача заохочень тощо.

Відповідно до постанови Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 03.04.2014 по справі № 3/381/519/14 (381/1383/14-п),
яка залишена без змін згідно з
постановою судді судової палати із
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Київської області
від 27.06.2014, ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 130 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на один
рік (а.с.79-86).

Як вбачається із змісту вказаної
постанови, Фастівським міськрайонним
судом Київської області встановлено,
що ОСОБА_1, будучи причетним до ДТП, що
сталася за його участі 18.03.2014 у м.
Фастові по вул. Кірова, перебував за
кермом службового автомобіля у стані
алкогольного сп'яніння.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною четвертою
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

З огляду на приписи частин першої
та четвертої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, факт перебування ОСОБА_1 за
кермом службового автомобіля у стані
алкогольного сп'яніння 18.03.2014 не
потребує доказуванню у межах даної
адміністративної справи, оскільки
питання, чи мало місце вказане діяння
та чи вчинене воно вказаною особою та
інші обставини було встановлено
Фастівським міськрайонним судом
Київської області у справі № 3/381/519/14
про адміністративний проступок.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, діяльність органів
державної влади регулюють закони та
підзаконні акти, які дають суб'єктам
владних повноважень можливість
користування певною свободою розсуду
при вирішенні питань і встановлюють
лише межі такої свободи, тобто
наділяють їх дискреційними
повноваженнями.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
без порушень принципу розподілу влади.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Як вбачається із змісту наведених вище
норм права, зокрема, Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ та Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, законодавець не передбачає
чіткої послідовності у застосуванні
дисциплінарних стягнень з менш
жорсткого до більш суворого.

Тобто, відповідач може обирати з
кількох видів стягнень те, яке він
вважає доцільним за конкретних
обставин.

Крім цього, як зазначив відповідач,
відповідно до чинного наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 16.09.2007 №81 «Про заходи щодо
зміцнення дисципліни і законності в
органах внутрішніх справ та
попередження надзвичайних подій,
пов'язаних із загибеллю й травмуванням
особового складу», начальникам
головних управлінь, управлінь МВС
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
на транспорті, ректорам та проректорам
вищих навчальних закладів наказано до
працівників, які керують транспортними
засобами в стані алкогольного
сп'яніння, незалежно від наслідків,
приймати безальтернативне рішення -
звільнення з органів внутрішніх справ,
а керівників, які приховують такі
факти, понижувати в посаді.

Згідно з положеннями абзацу 2 пункту 3.7
наказу Міністерства внутрішніх справ
України від 26.03.2010 № 90 «Про стан
дисципліни й законності в діяльності
органів та підрозділів внутрішніх
справ та заходи щодо його покращення»
наказано уживати суворих заходів
дисциплінарного впливу до працівників,
які допускають порушення Правил
дорожнього руху.

Щодо тверджень позивача про порушення
порядку його звільнення оскільки наказ
про особовому складу від 10.07.2014 №619 о/с,
був прийнятий у період його тимчасової
непрацездатності суд зазначає таке.

Згідно статті 18 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня його накладення, не
враховуючи періоду перебування особи
рядового або начальницького складу у
відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності. Після
закінчення цього строку дисциплінарне
стягнення не виконується. Такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з довідки непрацездатності,
ОСОБА_1 у період з 09.04.2014 по 14.04.2014
перебував на лікарняному (а.с.15).

Як було встановлено судом, наказом ГУ
МВС України в Київській області від
10.07.2014 № 619 о/с «По особовому складу», з
урахуванням змін внесених до нього
наказом ГУ МВС України в Київській
області від 10.09.2014 №850 о/с, ОСОБА_1
звільнено з органів внутрішніх справ з
14.08.2014 тобто, після його прибуття до
місця проходження служби.

А відтак, суд дійшов висновку про
відсутність порушень відповідачем
положень статті 18 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України при звільненні позивача з
органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів належними та
допустимими доказами правомірність
своїх рішень про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ.

Водночас, докази подані
позивачем, не підтверджують обставини,
на які він посилається в обґрунтування
позовних вимог та були спростовані
доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що викладені у позовній заяві
доводи позивача є не обґрунтованими, а
його вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини другої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони -
суб'єкта владних повноважень, суд
присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки спір
вирішено на користь суб'єкта владних
повноважень, а доказів понесення ним
інших витрат, пов'язаних з розглядом
справи суду не надано, судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 03 жовтня 2014 р.