Справа № 2а-12696/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.
Справа № 9279/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
28.01.2011 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області до
Відділ державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
про скасування постанови про
накладення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА :

Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області
звернулось до суду з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
про скасування постанови від 19.10.2010 р.
про накладення штрафу ВП № 21473282.
Позовні вимоги мотивує тим, що
постанова про накладення штрафу
винесена з порушенням Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
державним виконавцем не зупинено
виконавче провадження за наявності для
того підстав, а накладено штраф за не
виконання рішення суду, яке з
незалежних від боржника причин не може
бути виконано, у зв'язку з відсутністю
передбачених для цього коштів, тому
постанова є незаконною та підлягає
скасуванню.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
28.01.2011 року в задоволенні позовної
заяви Управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі Львівської
області до Відділ державної виконавчої
служби Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
про скасування постанови про
накладення штрафу - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що постанова про
накладення штрафу винесена з
порушенням Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
державним виконавцем не зупинено
виконавче провадження за наявності для
того підстав, а накладено штраф за не
виконання рішення суду, яке з
незалежних від боржника причин не може
бути виконано, у зв'язку з відсутністю
передбачених для цього коштів, тому
постанова є незаконною та підлягає
скасуванню.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що
неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року (справа "Жовнер проти
України") Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін. Державний орган
не може посилатися на відсутність
коштів, щоб не виплачувати борг,
підтверджений судовим рішенням (п. 38).
За таких обставин, покликання на
незрозумілість судового рішення не
може вважатися поважною причиною
невиконання судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Дрогобицьким міськрайонним судом
видано виконавчий лист № 2а-554/09 від
10.09.2010 р. згідно якого Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області зобов'язано
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008
р. по 31.12.2008 р. з врахуванням виплачених
сум.

21.09.2010 року Відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції
Львівської області на підставі
виконавчого листа № 2а-554/09 від 10.09.2010 р.,
відкрито виконавче провадження та
надано боржнику - Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області строк для
добровільного виконання рішення суду
до 27.09.2010 року.

08.10.2010 р. боржник повідомив державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції
Львівської області про подання до суду
заяви про роз'яснення судового рішення
та просив у зв'язку з цим зупинити
виконавче провадження, оскільки
законодавством не визначено поняття
«мінімальна пенсія за віком»як
розрахункова величина для підвищення
пенсії згідно з ст. 6 Закону України -2195.

19.10.2010 р. державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
винесено постанову, якою на Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області накладено штраф в
розмірі 340 грн. за невиконання без
поважних причин рішення суду у строк
встановлений державним виконавцем.

Постанову про накладення штрафу від
19.10.2010 року позивач отримав.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області вважає,
що така підлягає скасуванню. Таким
чином, предметом розгляду у даній
справі є правомірність постанови
Відділу державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
про накладення штрафу від 19.10.2010 р.

Ухвалою суду від 17.01.2011р. строк
звернення до суду поновлено як такий,
що пропущений з поважних причин.

Оцінюючи встановлені обставини та
доводи позивача, висловлені в ході
судового слідства та судових дебатів,
Суд дійшов висновку про
безпідставність позову з наступних
міркувань.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

У відповідності до ч.1 ст.255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
грунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентується Законом
України "Про виконавче провадження"
(надалі - Закон). Вказаний нормативний
акт є спеціальним по відношенню до
інших нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.3 Закону
державною виконавчою службою
підлягають виконанню постанови судів,
зокрема, в адміністративних справах.

Відповідно до статті цього 18 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст. 24 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Отже, невиконання судового рішення, що
набрало законної сили органом
примусового виконання рішень є
порушенням зазначених законодавчих
приписів.

Статтею 5 цього Закону визначено права
та обов'язки державного виконавця.
Зокрема, державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу.

Статтею 87 цього ж Закону передбачено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, які можуть
бути виконані лише боржником державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від двадцяти до
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян та призначає новий
строк для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі станом на день винесення
постанови про накладення штрафу в
розмірі 340 грн. не виконало судове
рішення, яким позивача у справі
зобов'язано виплатити підвищення до
пенсії. Зазначене рішення набрало
законної сили. Доказів зупинення
виконання судового рішення судом
касаційної інстанції суду не надано.

Крім того, з письмових заперечень на
позовну заву вбачається, що 15.12.2010 р. до
ВДВС Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції надійшло з
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі повідомлення з
підтверджуючим документом про
нарахування та виплату ОСОБА_1
(стягував у виконавчому провадженні)
доплати до пенсії в сумі 1421,10 грн. 18.12.2010
р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа Дрогобицького міськрайонного
суду № 2-554, відповідно до п.8 ст.37 Закону
України «Про виконавче провадження»у
зв»язку з фактичним повним виконанням
рішення суду.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що
державний виконавець виніс постанову
про накладення штрафу на боржника в
межах наданих йому повноважень та з
метою забезпечення виконання судового
рішення.

Оцінюючи твердження позивача про
необхідність зупинення виконавчого
провадження державним виконавцем з тих
підстав, що позивач звернувся до суду з
заявою про роз'яснення резолютивної
частини судового рішення, Суд зазначає
наступне.

Статтею 34 Закону України "Про виконавче
провадження" наведено обставини за
наявності яких виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню, а ст.
35 цього ж Закону -обставини, за яких
виконавче провадження може бути
зупинено (так звані факультативні
підстави). Серед обставин, що
зумовлюють обов'язкове чи можливе
зупинення виконавчого провадження,
відсутня обставина, на яку
покликається позивач.

За таких обставин Суд вважає, що
посилання позивача на наведені ним
вище обставини та на відсутність вини в
його діях, не є підставою для
скасування постанови про накладення
штрафу чи визнання дій виконавця
неправомірними.

Суд вважає, що посилання позивача на
наведені ним вище обставини, а саме, що
на момент накладення штрафу були
відсутні кошти, а боржником подано
клопотання про зупинення виконання
рішення суду у зв»язку з необхідністю
його роз»яснення, не є підставою для
скасування постанови про накладення
штрафу, не свідчить про порушення
державним виконавцем вимог Закону
України «Про виконавче провадження».

Неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року (справа "Жовнер проти
України") Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін. Державний орган
не може посилатися на відсутність
коштів, щоб не виплачувати борг,
підтверджений судовим рішенням (п. 38).
За таких обставин, покликання на
незрозумілість судового рішення не
може вважатися поважною причиною
невиконання судового рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення. Доводи позивача про те, що
постанова суду є незрозумілою, не
можуть бути підставою для скасування
постанови про накладення штрафу, тим
більше, що фактично в подальшому
рішення суду було виконано та
виплачено кошти стягувачеві.
Враховуючи наведене, Суд дійшов
висновку, що постанову про накладення
штрафу від 19.10.2010 р. винесено з
урахуванням вимог ст.ст. 3, 5, 18, 24, 34, 87
Закону України «Про виконавче
провадження» та з дотриманням умов,
передбачених у ч. 3 ст. 2 КАС України.

За таких обставин покликання позивача
на порушення закону при винесенні
оскаржуваної постанови не знайшли
підтвердження в ході судового розгляду
справи, а тому у позові слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.01.2011 року
у справі № 2а-12696/11/1370 - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда