Справа № 814/1871/14
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

814/1871/14

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

11 серпня 2014 року Справа № 814/1871/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н. В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

В С Т А Н О В И В:

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем порушено вимоги законодавства про соціальний захист інвалідів, а саме у 2013 році відповідачем не виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів, не подано звіт форми № 3-ПН до Миколаївського обласного центру зайнятості за лютий та грудень 2012 року, не подано звіт форми № 3-ПН до служби зайнятості за січень 2013 року.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ним було вжито усіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів.

Представниками сторін подані клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідив матеріали справи, суд встановив:

СТОВ “Прогрес” використовує найману працю і в порядку ст. 19 Закону України “Про основні соціальної захищеності інвалідів Україні” йому встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, що становить для даного підприємства 3 робочих місця. Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, на підприємстві працювало 2 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2013 року підприємством до Березнегуватського районного центру зайнятості протягом року подавались звіти форми № 3-ПН про наявність вакансії двірника для працевлаштування інваліда.

Згідно ч. 3 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був повинен інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільне робоче місце та вакантну посади, на яких може використовуватись праця інваліда.

Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем належним чином не доведено, що підприємство не виконало норматив по працевлаштуванню інвалідів у 2013 році.

Так, позивач в адміністративному позові зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Тобто, якщо на підприємстві з будь яких причин не було працевлаштовано необхідної кількості інвалідів дане підприємство є таким, що не виконало норматив. У зв’язку з цим, не можна вважати подання звітів за формою № 3-ПН до районного центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів виконанням нормативу.

Президією Вищого адміністративного суду України в Рекомендаціях від 14.04.2008 року № 07.2-10/2 Про деякі питання практики застосування судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування, зазначено, що при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановити такі обставини: створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямуванням центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; причини не працевлаштування роботодавцями інвалідів.

Таким чином, виконання підприємствами, установами, та організаціями зобов’язань щодо працевлаштування інвалідів в першу чергу пов’язується із створенням робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформуванням центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в порядку та строки, передбаченому законодавством.

Крім того, відповідач з метою працевлаштування інвалідів на вакантні місця звертався до соціальної служби Новосевастопольської сільської ради, однак, жодна особа, якій призначено інвалідність, не виявила бажання працювати в СТОВ «Прогрес».

Щодо посилання позивача на той факт, що у звіті № 3-ПН від 15.08.2013 року у відповідача відсутні будь-які позначки навпроти слова «інваліди» у п. 4 Розділу ІІ «Характеристики вакансій та вимоги до претендентів», суд зазначає, що у п. 14 звіту «Додтакові вміння, знання, навички працівника» зазначено: «особа з інвалідністю, наявність довідки МСЕК». Тобто, не зважаючи на допущену технічну помилку, звіт містить інформацію про призначення вакантної посади для інваліда.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 128, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного Адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська