Справа № 816/5667/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/9945/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Цвіркуна Ю.І., Юрченко В.П.,при
секретаріЛуцак А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велар-Д»
на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 лютого 2014 року

у справі № 816/5667/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велар-Д»

до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного

управління
Міндоходів у Полтавській області

треті особи Приватне
підприємство «Технорубит»,

Приватне
підприємство «Капо»

про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Велар-Д» (далі - ТОВ
«Велар-Д», позивач) звернулось до суду з
позовом заявою до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області (далі
- ДПІ, відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 27
червня 2013 року №/1233.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 5 листопада
2013 року адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велар-Д» задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 27 червня 2013
року №/1233.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2014
року апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
задоволено. Постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 5
листопада 2013 року скасовано. Ухвалено
нову постанову, якою в позові
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Велар-Д» відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судом апеляційної
інстанції порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2014
року та залишити в силі постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 5 листопада
2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 7
червня 2013 року №/1233
(збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в загальному розмірі 2 832 277,00 грн., в тому
числі 2 265 822,00 грн. - за основним
платежем, 566 455,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями), з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 11 червня 2013 року
№4475/15.2-08/37748407, про порушення позивачем
вимог статей 215, 203, 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених ТОВ
«Велар-Д»; пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України
(надалі також - ПК України; тут і надалі -
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), в результаті
чого дані, наведені у деклараціях з
податку на додану вартість за
травень-липень 2012 року та
вересень-грудень 2012 року про обсяги
придбання та податковий кредит не є
дійсним, та як наслідок: завищено
податковий кредит за травень-липень 2012
року та вересень-грудень 2012 року в сумі
2 265 822,00 грн., в тому числі за травень 2012
року в сумі 529 968,20 грн., за червень 2012
року в сумі 810 384,40 грн., за липень 2012 року
в сумі 215,60 грн., за вересень 2012
року в сумі 39224,00 грн., за жовтень 2012 року
в сумі 159 690,00 грн., за листопад
2012 року в сумі 136 914,60 грн., за грудень 2012
року в сумі 589 425,20 грн.; - збільшується
сума податкового зобов'язання по
деклараціях з ПДВ за травень-липень 2012
року та вересень-грудень 2012 року в сумі
2 265 822,00 грн., в тому числі за травень 2012
року в сумі 529 968,20 грн., за
червень 2012 року в сумі 810 384,40 грн., за
липень 2012 року в сумі 215,60 грн., за
вересень 2012 року в сумі 39224,00 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 159 690,00
грн., за листопад 2012 року в сумі 136 914,60
грн., за грудень 2012 року в сумі 589
425,20 грн. та відповідно, підлягає сплаті
до бюджету 2 265 822,00 грн.

Вказані висновки відповідача
ґрунтуються на тому, що позивачем
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару/послуги за результатами
відображення в податковому обліку
господарських операцій з ПП
«Технорубит» та ПП «Капо», оскільки
позивачем перераховувались кошти без
мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкта
оподаткування, несплати податків, що
призвело до втрат дохідної частини
Державного бюджету України.

Задовольняючи позові вимоги та роблячи
висновки про неправомірність
прийнятого відповідачем
податкового-повідомлення, з приводу
правомірності якого виник спір,
виходив із того, що ТОВ «Велар-Д», на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних ПП
«Технорубит» та ПП «Капо», та інших
первинних бухгалтерських документів,
правомірно включено спірну суму ПДВ у
загальному розмірі 2265822,00 грн. до складу
податкового кредиту травня-липня 2012
року та вересня-грудня 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та роблячи висновок про
необґрунтованість позовних вимог, суд
апеляційної інстанції зазначив, що
позивачем відповідні документи на
підтвердження реального характеру
операцій з поставки товару в адресу
підприємства не подано.

Перевіряючи рішення судів попередніх
інстанцій на відповідність вимогам
законності та обґрунтованості та
оцінюючи встановлені попередніми
судовими обставини щодо виконання
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України при прийнятті оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання у
господарській діяльності, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку.

Як підтверджується матеріалами справи
та встановлено попередніми судовими
інстанціями, позивачем до складу
податкового кредиту травня-липня 2012
року включено податок на додану
вартість в розмірі 1340568,20 грн. за
наслідками здійснення господарських
операцій з придбання у квітні 2012 року в
ПП «Технорубит» товарно-матеріальних
цінностей згідно договору поставки
від 30 квітня 2012 року№ДГ-00000005.

Відповідно до умов вказаного договору
постачальник (ПП «Технорубит»)
зобов'язується поставити та передати у
власність покупцеві (ТОВ «Велар-Д»)
товар, затверджений покупцем, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та оплатити його на умовах,
визначених цим договором. Ціна, якість,
асортимент, терміни поставки товару
обумовлюються у видатковій накладній.
Постачальник поставляє товар терміном
в п'ять днів з моменту підписання цього
договору. Датою поставки є дата
отримання покупцем товару на складі
постачальника згідно з видатковою
накладною, підписаною сторонами.
Поставка товару здійснюється зі складу
постачальника. В рамках виконання умов
вказаного договору ТОВ «Велар-Д»
придбано у ПП «Технорубит» товар
(амперметри, балки, вольтметри,
манометри, розетки, лічильники
електроенергії, тощо), про що свідчать
долучені до матеріалів справи копії
видаткових та податкових накладних.

Окрім цього, ТОВ «Велар-Д» до складу
податкового кредиту вересня-грудня 2012
року включено ПДВ в розмірі 925253,80 грн.
за наслідками здійснення
господарських операцій з придбання у
вересні та жовтні 2012 року у ПП «Капо»
товарно-матеріальних цінностей згідно
договору поставки від 1 вересня 2012 року
№ДГ-0000011. Так, відповідно до умов
вказаного договору постачальник (ПП
«Капо») зобов'язується передати у
власність покупцеві (ТОВ «Велар-Д»)
товар, визначений у пункті 1.2 цього
договору, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар.
Найменування, одиниці виміру та
загальна кількість товару, що підлягає
поставці за цим договором, його
часткове співвідношення (асортимент,
сортамент, номенклатура), визначаються
у видатковій накладній, що є
невід'ємною частиною цього договору.
Поставка товару за цим договором
здійснюється протягом п'яти днів з
моменту підписання договору. Місце
здійснення поставки товару
постачальником - склад постачальника.

На виконання досягнутої домовленості
позивачем отримано від ПП «Капо» товар
(проволоку ф 3,00 /бухти/, проволоку ф 1,50
/12,5 кг/, наплавочну порошкову проволоку
ф 2,4, наплавочну порошкову проволоку ф
3,2), про що свідчать долучені до
матеріалів справи копії видаткових та
податкових накладних.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, умовами
наведених вище договорів поставки
передбачена можливість вексельної
форми розрахунків, у зв'язку з чим ПП
«Технорубит» прийняло в рахунок
погашення заборгованості за договором
простий вексель від 1 травня 2012 року
АА№1038322 на загальну суму 8160896,40 грн. що
підтверджується актом
прийому-передачі векселів від 1 травня
2012 року, а ПП «Капо» в рахунок
погашення заборгованості за договором
поставки прийняло простий вексель від
1 листопада 2012 року АА№1038321 на
загальну суму 5706196,80 грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі векселів від 1
листопада 2012 року.

В судовому процесі встановлено, що
позивач з метою отримання прибутку від
здійснення підприємницької діяльності
придбав у ПП «Технорубит» та ПП «Капо»
товарно-матеріальні цінності для
подальшої їх реалізації на
внутрішньому ринку України. Разом з
тим, у зв'язку із падінням попиту на
вказаний товар, ТОВ «Велар-Д» не мало
змоги його реалізувати, у зв'язку з чим,
з метою очікування більш сприятливих
умов на ринку, між ТОВ «Велар-Д» та його
контрагентами ПП «Капо» та ПП
«Технорубит» укладено договір про
відповідальне зберігання від 3 вересня
2012 року №03/09-3 та договір про
відповідальне зберігання від 30 квітня
2012 року №30/04-1 відповідно.

Факт передачі товару від позивача до ПП
«Капо» та ПП «Технорубит» на
відповідальне зберігання
підтверджується долученими до
матеріалів справи актами
прийому-передачі.

Наведені обставини у сукупності та
взаємозв'язку підтверджують
правильність висновку суду першої
інстанції про правомірність
відображення в позивачем в податковому
обліку господарських операцій
позивача з ПП «Капо» та ПП
«Технорубит».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції,
посилаючись на те, що в укладених
позивачем з його контрагентами
договорах про відповідальне
зберігання від 3 вересня 2012 року
№ 03/09-3, від 30 квітня 2012 року №30/04-1 та
в актах прийому-передачі не зазначено
адреси, де зберігався товар, зробив
помилковий висновок про відсутність
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП «Капо», ПП
«Технорубит». Так, наявність помилки у
оформленні договорів та актів
прийому-передачі, чим по своїй суті є не
зазначення в договорах та актах
прийому-передачі адреси зберігання
товару, не є підставою для висновків
про відсутність господарських
операцій, оскільки іншими доказами, що
містяться в матеріалах справи, зокрема
письмовими поясненнями ПП
«Технорубит» (том 4, а.с. 172-173) та ПП
«Капо» (том 4, а.с. 174-175), договорами
суборенди і актами приймання-передачі
приміщення (том. 4, а.с. 200-204, 206-210)
підтверджується факт зберігання
переданих позивачем
товарно-матеріальних цінностей за
адресою м. Харків, вул. Сохора-1.

Крім цього, роблячи висновки про
відсутність реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Капо», ПП «Технорубит»,
податковий орган, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, послався на
встановлені в акті Західної МДПІ
м. Харкова Харківської області
ДПС від 14 лютого 2013 року №218/15.3-9/36224124
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Технорубит» () щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення у податковому
обліку за березень-грудень 2012 року» та
акті Індустріальної МДПІ м. Харкова
Харківської області ДПС від 14 лютого 2013
року №143/22.1-07/35587752 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ПП «Капо» (податковий
номер 35587752) щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків та зборів за період з 1 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року» обставини
відсутності у контрагентів позивача ПП
«Капо» та ПП «Технорубит»
об'єктивної можливості виконати умови
договорів з ТОВ «Велар-Д», відсутності
будь-яких способів підтвердити
товарний характер договірних операцій
через відсутність контрагентів
позивача за місцезнаходженням, не
звернув увагу на те, що в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання лише
засвідчується факт неможливості її
проведення без встановлення висновків
стосовно документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків та зборів,
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків, оскільки
додатком 3 до Методичних рекомендацій
(затверджених Наказом Державної
податкової адміністрації від 22 квітня
2011 року №236 «Про затвердження
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок») чітко встановлений
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, яким взагалі не
передбачено необхідність робити
висновок щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій платником податків.

Разом з тим, суд першої інстанції, який
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
вірно спростував такі висновки
відповідача, оскільки податкові органи
при проведенні звірки були позбавлені
можливості перевірити первинні
документи господарської діяльності ПП
«Капо» та ПП «Технорубит»; вказані акти
не можуть бути безумовною підставою
для визнання господарських операцій
між ПП «Капо», ПП «Технорубит» та їх
контрагентами такими, що не мали
фактичного виконання, якщо їх
реальність підтверджується
відповідними документами.

За таких обставин, враховуючи наявні в
матеріалах справи докази, яким оцінка
судом першої інстанції надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України прийшов до висновку, що суд
першої інстанції зробив правильний
висновок про документальне
підтвердження реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами та правомірне
відображення в податковому обліку сум
податкового кредиту за наслідками
таких операцій, а відтак донарахування
податкового зобов'язання за
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням було здійснено
неправомірно.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Таким чином, колегія суддів,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
а рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню. Прийняте із вірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та з вірною
правовою оцінкою обставин у справі
рішення суду першої інстанції слід
залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велар-Д»
задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2014
року скасувати.

Залишити в силі постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
5 листопада 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
Ю.І. Цвіркун

В.П. Юрченко