Справа № 754/13701/14-а
Суддя: Ярошенко С. В.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/660/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.09.2014 року Деснянський районний
суд міста Києва

у складі головуючого судді Ярошенко
С.В.,

при секретарі Ткаченко
Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат ГУ соціального захисту
населення КМДА, про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом
про визнання неправомірними дій
державного виконавця щодо винесення
постанови від 26.06.14 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
оскільки Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.13 року зобов'язано Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат ГУ
соціального захисту населення КМДА
здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової
компенсації у розмірі 60 мінімальних
зарплат, у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». До
сьогодні, всупереч закону України,
Постанова суду не виконана, гроші не
виплачені, тому просить скасувати
вказану постанову.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, посилаючись на обставини
викладені в адміністративному позові,
просила задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи повідомлені про час та дату
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилися, причину неявки до суду не
повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Встановлено, що Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.13 року зобов'язано Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат ГУ
соціального захисту населення КМДА
здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової
компенсації у розмірі 60 мінімальних
зарплат, у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
від 26.06.14 року повернуто виконавчий
документ стягувачеві. В оскаржуваній
постанові вказано, що відповідно до
повідомлення Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат від 30.12.13 року
встановлено, що виконати рішення суду
не має можливості у зв'язку із
відсутністю бюджетних призначень на
вказані цілі.

Відповідно ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова
заява стягувача; 2) у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернуто
стягнення, а здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними; 3) стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника, не реалізоване під час
виконання рішення; 4) стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника); 6) у
боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно,

яке він за виконавчим документом має
передати стягувачу, або майно, на яке
необхідно звернути стягнення з метою
погашення заборгованості (крім коштів),
а здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; 7) боржник - фізична
особа (крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку; 8) коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, недостатньо для задоволення
вимог стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно; 9) наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим до
виконання не всій території України.

Державним виконавцем не надано суду
доказів, які б підтверджували
правомірність застосування п.9 ч.1 ст. 47
ЗУ «Про виконавче провадження» та не
виконання Постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.13 року, згідно з виконавчим
документом.

Таким чином, оцінивши за правилами,
встановлені ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, наявні у матеріалах справи,
суд вважає, що заявлений
адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України судові витрати суд відносить
на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 17, 18, 71, 72, 86, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у частині
винесення Постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
26.06.14 року у виконавчому провадженні №
41122028.

Скасувати постанову Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 26.06.14
року про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя