Справа № 820/14808/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 р.Справа № 820/14808/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.09.2014р. по
справі № 820/14808/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТНМ-ЕНЕРГО"

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТНМ-ЕНЕРГО" (далі по
тексту - ТОВ «ТНМ-Енерго»), звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (далі по тексту -
ДПІ у Дзерджинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області,
відповідач), в якому просив суд
скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
04.08.2014 року № , № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.09.2014 року
по справі № 820/14808/14 адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТНМ-ЕНЕРГО" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
04.08.2014 року № , № .

Відповідач, не погодившись із
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.09.2014 року
по справі № 820/14808/14, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що позивачем не надано
до матеріалів справи документів щодо
транспортування товару, придбаного у
ТОВ «Грант Тайм» - зварювального
інвертора, а також довіреностей на
отримання товару,
акту-приймання-передачі ТМЦ. З огляду
на викладене, стверджує про
безтоварність господарської операції
між позивачем та вказаним контрагентом
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень про збільшення
позивачеві грошових зобов'язань з ПДВ
та податку на прибуток.

Позивач в надісланих до суду письмових
запереченнях просив суд апеляційної
інстанції апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційних скарг рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
працівниками ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківської області була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ "ТНМ-ЕНЕРГО" з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 року по
01.04.2014 року по взаємовідносинам з ТОВ
"Грант Тайм".

За результатами перевірки було
складено акт № 36/20-30-22-01-14/36985132 від
21.07.2014р., яким зафіксовано порушення п.п
14.1.27, п.п.14.1.36 ст. 14, абзацу "в" пп 138.10.2
п.138.10, п. 138.2 ст. 138, п. 44.1, п. 44.2. ст. 44
Податкового Кодексу України -
заниження податку на прибуток за
період з 01.01.203 року по 01.04.2014 року на
суму 187,00 грн.; п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.
201.1, п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України, а саме зайво включено ПДВ до
складу податкового кредиту на загальну
суму 1967,00 грн., у т.ч.: червень 2013 - 1967,00
грн. (а.с.4-35).

На підставі вищенаведених
висновків акту перевірки відповідачем
було винесено податкові
повідомлення-рішення № від 04.08.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання податку на прибуток на 233,75
грн., у т.ч. за основним платежем - 187,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 46,75 грн., та № від
04.08.2014 року, яким донараховано податку
на додану вартість у загальному
розмірі 2950,01 грн., у т.ч. 1866,67 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 983,34
грн. (а.с.7, 8).

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
правомірності формування позивачем
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, отриманих від
ТОВ "ГРАНТ ТАЙМ" за наслідками
реального здійснення господарської
операції, та неправомірності винесення
спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що підставою для висновків
акту перевірки про порушення позивачем
податкового законодавства є
твердження відповідача про
безтоварність господарської операції
між позивачем та вказаним контрагентом
з посиланням на висновки акту ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м.Києві від 16.04.2014
№1057/2659/22-02/38123047 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"ГРАНТ ТАЙМ" щодо
підтвердження господарських відносин
із постачальниками та покупцями за
період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року», який
отримано ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів в Харківській
області листом від 17.04.2014 № 2070/7/26-59-22-02.

Колегія суддів вважає наведені
висновки відповідача хибними та
такими, що не є підставою для
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання з ПДВ та податку на
прибуток, з наступних підстав.

За визначенням п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.8, п. 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну). Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 140.1.7. п. 140.1. ст. 140
Податкового Кодексу України при
визначенні об'єкта оподаткування
враховуються такі витрати подвійного
призначення, зокрема, як витрати на
відрядження фізичних осіб, які
перебувають у трудових відносинах із
таким платником податку або є членами
керівних органів платника податку, в
межах фактичних витрат особи, яка
відряджена, на проїзд (у тому числі
перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за всіма
видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо.

При цьому згідно з підпунктом 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 цього ж Кодексу не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

У відповідності до п.201.1 ст.201 ПК України
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби
(п.201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), та права на віднесення
витрат по його придбанню до складу
витрат, які враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, платник повинен
мати податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що між ТОВ "ТНМ - Енерго"
(податковий номер 36985132) (Покупець) та
ТОВ "Грант Тайм" (податковий 38123047)
(Постачальник) укладено договір
поставки № 3246 від 27.06.2013 року, предметом
якого є поставка зварювального
інвертора TІG 200Р ACDC у максимальній
комплектації (а.с.42-43).

Загальна вартість товару, що
поставляється за цим Договором,
складає 11800,00грн,у тому числі ПДВ у
розмірі 1966,67 грн.

На виконання умов договору поставки №
3246 від 27.06.2013 року ТОВ "ТНМ - Енерго"
отримано від ТОВ "Грант Тайм"
зварювальний інвертор TІG 200Р ACDC, про що
були виписані податкова та видаткова
накладна (а.с.46, 44).

Розрахунки за товар здійснювались в
безготівковій формі відповідно до
платіжного доручення №149 від 08.07.2013 р.
на суму 11800,00 грн., у т.ч. ПДВ 1966,67 грн.,
копія якого наявна в матеріалах справи
(а.с.44а).

Разом з товаром постачальником було
надано паспорт (інструкцію по
експлуатації) (а.с.50-59).

Товар було отримано представником
позивача Міновим А.В. згідно з
довіреністю від 27.06.2013 р., про що
свідчить наявна в матеріалах справи
копія з журналу реєстрації
довіреностей (а.с.60-61).

27.06.2013 року ТОВ "ТНМ - Енерго" введено в
експлуатацію поставлений позивачеві
зварювальний інвертор TІG 200Р ACDC, що
підтверджується актом
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
27.06.2013 року б/н, копія якого надана до
матеріалів справи (а.с.47).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"ТНМ - Енерго" проводило нарахування
амортизації основних засобів -
зварювального інвертора TIG 200P ACDC, що
відображається у картці рахунку 131 та
за рік 2013 складає 983,00 грн. (а.с.62, 63).

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених первинних документів
вбачається, що останні оформлені у
відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88), а податкові накладні - згідно з
нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Колегія суддів відмічає, що отримання
вищезазначеного товару, сплату за
нього оприбуткування, використання у
власній господарській діяльності
відповідачем в акті перевірки не
заперечувались.

Твердження відповідача про ненадання
до перевірки довіреності на отримання
товару від ТОВ «Грант Тайм» та акту
прийому-передачі спростовуються
наявними в матеріалах справи копіями
витягу з журналу реєстрації
довіреностей та акту
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
27.06.2013 року.

Відсутність під час перевірки
товарно-транспортних накладних,
сертифікатів якості товару не
спростовують доставки ТМЦ у спірних
відносинах, оскільки ця обставина
підкріплена іншими первинними
документами.

Щодо посилань відповідача в акті
перевірки на положення Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 р. № 363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 р. за № 128/2568 (далі по
тексту - Правила), колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із преамбули наказу
Мінтрансу від 14.10.1997 р. № 363 "Правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні", затверджені цим
наказом, розроблені у виконання цілого
ряду державних документів, спрямованих
на забезпечення схоронності вантажів,
захисту їх від розкрадання, безпеки
пасажирів на транспорті, боротьби зі
злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги
про наявність ТТН під час перевезення
вантажів є обов'язковим для
перевізників. За їх порушення останні
можуть бути притягнуті до
відповідальності органами, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт у процесі виконання
перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством
транспорту України, стосуються, перш за
все, порядку здійснення перевезень і не
встановлюють правила ведення
бухгалтерського й податкового обліку
підприємств, які є відправниками
вантажу й вантажоодержувачами.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що
товарно-транспортні накладні є
документами, що регламентують взаємини
перевізника й замовника як учасників
транспортного процесу, і слугують, перш
за все, для обліку витрат
паливно-мастильних матеріалів та інших
транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в
даному випадку позивачем сформовано
валові витрати та податковий кредит не
з вартості транспортних послуг,
підставою для обліку яких є
товарно-транспортна накладна, а з
вартості придбаного і перевезеного
товару, а тому відсутність
товарно-транспортних накладних не є
підставою для позбавлення права
позивача на віднесення вартості
придбаного товару до складу валових
витрат та податкового кредиту.

З приводу посилань відповідача в акті
перевірки ТОВ «ТНМ Енерго» на акт ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м.Києві від 16.04.2014
№1057/2659/22-02/38123047 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"ГРАНТ ТАЙМ" щодо
підтвердження господарських відносин
із постачальниками та покупцями за
період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року»
колегія суддів зазначає наступне.

З системного аналізу положень п.73.5 ст.73
Податкового кодексу України, п.п.6. 7
Порядку проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затвердженого постановою КМУ від
27.12.2010р. №1232, а також Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженої наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, випливає, що зустрічна
звірка полягає у співставленні
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання (в
даному випадку, позивача) з даними
платника податків (відносно якого
проводиться перевірка), з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб`єкта
господарювання може бути проведена
податковим органом лише з питань
взаємовідносин з певним платником
податків (відносно якого проводиться
основна перевірка, в ході якої і
виникає необхідність ініціювання
зустрічної звірки) та лише в разі
наявності у розпорядженні податкового
органу первинних документів або
надання таких документів платником
податків на обов'язковий письмовий
запит податкового органу.

При цьому, судження податкового органу
відносно правильності справляння
платником податків сум податків та
зборів за відображеними в податковій
звітності показниками господарських
операцій можуть бути викладені
виключно в акті перевірки або довідці
зустрічної звірки. Чинним
законодавством не передбачено
відображення таких суджень в акті про
неможливість проведення перевірки або
акті про неможливість проведення
зустрічної звірки, де мають
зазначатись лише обставини, котрі
спричинили таку неможливість.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що вищезазначений акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Грант Тайм», на який
посилається відповідач в акті
перевірки ТОВ «ТНМ Енерго», не є
належним та допустимим доказами
безтоварності господарської операції
з придбання товарів у вказаного
контрагента.

Крім того, з приводу викладеного в акті
судження суб'єкта владних повноважень
про відсутність ТОВ «Грант Тайм» за
податковою адресою, колегія суддів
зауважує наступне.

Як встановлено пунктами 12.4 - 12.5 Порядку
обліку платників податків і зборів,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України № 1588 від 09.12.2011 року (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), Щодо кожного
платника податків, стосовно якого
виявлена відсутність його за
місцезнаходженням (місцем проживання)
та нез'ясоване його фактичне
місцезнаходження (місце проживання),
підрозділ органу державної податкової
служби, який з'ясував зазначений факт,
готує та передає підрозділам
податкової міліції запит на
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків за
встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо
встановлення фактичного
місцезнаходження юридичної особи
підрозділами податкової міліції буде
підтверджено відсутність такої особи
за місцезнаходженням або встановлено,
що фактичне місцезнаходження
юридичної особи не відповідає
зареєстрованому місцезнаходженню,
керівник (заступник керівника) органу
державної податкової служби приймає
рішення про направлення до
відповідного державного реєстратора
повідомлення про відсутність
юридичної особи за місцезнаходженням
за ф. N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття
заходів, передбачених частиною
дванадцятою статті 19 Закону.

Копія повідомлення підшивається до
реєстраційної частини облікової
справи платника податків. Про
направлення такого повідомлення
вноситься запис до журналу обліку
повідомлень про відсутність юридичної
особи за місцезнаходженням за ф. N 19-ОПП
(додаток 25).

При цьому, колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано доказів
направлення до відповідного
державного реєстратора повідомлення
про відсутність юридичної особи -
позивача - за місцезнаходженням за ф. N
18-ОПП. Крім того, доказів наявності
таких даних у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на час
проведення зустрічної звірки до суду
не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що твердження про відсутність
ТОВ «Грант-Тайм» за місцезнаходженням
відповідачем не доведено належними
доказами, а відтак, не є підставою для
висновку про неможливість проведення
зустрічної звірки.

З приводу посилань відповідача в акті
перевірки на протокол допиту директора
ТОВ «Грант-Тайм» ОСОБА_2 щодо його
непричетності до
фінансово-господарської діяльності
підприємства, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги.

В акті перевірки зафіксовано, що
протокол допиту ОСОБА_2 надійшов від
оперативного управління ГУ Міндоходів
у м. Києві.

Разом з тим, ані в акті перевірки, ані в
апеляційній скарзі відповідач не
зазначив і не надав доказів щодо того, в
ході яких саме дій було відібране
зазначене пояснення (дослідча
перевірка, оперативно-розшукова
справа, кримінальна справа тощо). Також
відповідач не пояснив суду, яке рішення
було прийняте за результатами
проведення перевірки. Таким чином,
відповідач не довів правомірність
складення протоколу допиту директора
ТОВ «Грант Тайм».

З огляду на викладене, колегія суддів
не вважає посилання відповідача в акті
перевірки на протокол допиту ОСОБА_2
належним та допустимим доказом
безтоварності господарської операції
з придбання товару у ТОВ «Грант Тайм».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність
віднесення позивачем до складу валових
витрат та податкового кредиту сум по
господарським операціям з ТОВ "Грант
Тайм ".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень від
04.08.2014 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, діяв не на підставі та
не у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, без дотриманням
вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні
підстави для скасування даних
податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.09.2014р. по
справі № 820/14808/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.