Справа № 826/14100/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2014 року 16:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доВідділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві (відповідач-1)
Відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у місті Києві
(відповідач-2)провизнання
протиправними та скасування постанов, -
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві (надалі - відповідач-1 або ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві), Відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у місті Києві (надалі -
відповідач-2 або ВДВС Дарницького РУЮ у
м. Києві), в якому просить (з урахуванням
уточненої позовної заяви від 19.09.2014
- визнати незаконними та скасувати
постанови від 02.06.2014 року про стягнення
виконавчого збору та витрат
виконавчого провадження по
виконавчому провадженню №42776262,
винесені старшим державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у місті Києві Данилюк О.Б.;
- визнати незаконною та скасувати
постанову від 15.07.2014 року про стягнення
витрат виконавчого провадження по
виконавчому провадженню №44025115,
винесену державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві Коломієць І.М.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.09.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 06.10.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачами
неправомірно, з порушеннями положень
Закону України «Про виконавче
провадження», винесено оскаржувані
У судове засідання 06.10.2014 року з'явилися
позивач та представник відповідача-1.
Відповідач-2 у судове засідання не
з'явився, явку свого представника не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що відповідно до
вимог ст. 35 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) підтверджується наявним у
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення. Про
причини неявки у судове засідання
відповідач-2 суду не повідомляв, заяв та
клопотань про відкладення судового
засідання або про розгляд справи за
відсутності його представника не
подавав. Крім того, на виконання вимог
ухвали суду від 26.09.2014 року
витребуваних матеріалів виконавчого
провадження не надав, а також не
зазначив про причини неможливості
Позивач у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити їх з
підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача-1 проти
задоволення позовних вимог
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, в яких зазначено, що
оскаржувані постави прийняті у межах
та на підставі наявних у відповідачів
Суд у судовому засіданні 06.10.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомленого відповідача-2 та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися у судове
засідання, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, у
межах виконавчого провадження №42776262
головним державним виконавцем ВДВС
Дарницького РУЮ у м. Києві Данилюком
О.Б. при примусовому виконанні
14.03.2014 року Дарницьким районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Київенерго» заборгованості в
загальній сумі боргу 114,70 грн., винесено
- про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчий дій від 02.06.2014
року, якою постановлено стягнути з
боржника - ОСОБА_1 - витрати на
проведення виконавчий дій у сумі 50,00
- про стягнення виконавчого збору
від 02.06.2014 року, якою постановлено
стягнути з боржника - ОСОБА_1 -
виконавчий збір у розмірі 11,47 грн.
Надалі, як вбачається з мотивувальної
частини постанови головного
державного виконавця ВДВС Дарницького
РУЮ у м. Києві Данилюка О.Б. про
закінчення виконавчого провадження
від 02.06.2014 року, виконавчий документ
направлено за належністю до ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві для
звернення стягнення із пенсії
боржника, на підставі чого поставлено
виконавче провадження з примусового
виданого 14.03.2014 року Дарницьким
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго»
заборгованості в загальній сумі боргу
114,70 грн., закінчити.
На підставі викладеного вище,
постановою державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Коломієць
І.М. про відкриття виконавчого
провадження від 15.07.2014 року
постановлено відкрити виконавче
провадження з виконання виконавчого
Дарницьким районним судом м. Києва про
стягнення заборгованості в сумі боргу
114,70 грн. (виконавче провадження №44025115).
У межах виконавчого провадження №44025115
державним виконавцем ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Коломієць
І.М. винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 15.07.2014 року, якою
постановлено стягнути з боржника -
ОСОБА_1 - витрати на проведення
виконавчий дій у сумі 50,00 грн.
Вважаючи постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчий дій від 02.06.2014 року, про
стягнення виконавчого збору від 02.06.2014
року, а також про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 15.07.2014 року протиправними, а, відтак,
такими, що підлягають скасуванню,
позивач звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV (надалі - Закон №606).
Відповідно до ст. 1 Закону №606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону
№606 зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
зокрема, у процесі здійснення
виконавчого провадження накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом (п. 13 ч. 2 ст. 11
Закону №606).
Як було зазначено вище, позивачем,
зокрема, оскаржуються постанова ВДВС
Дарницького РУЮ у м. Києві про
стягнення виконавчого збору від 02.06.2014
року у виконавчому провадженні №42776262.
Приписами ч. 2 ст. 25 Закону №606
встановлено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №606, копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону
№606).

Частиною 1 ст. 27 Закону №606 передбачено,
що у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Так, у силу положень ч. 1 ст. 28 Закону №606,
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищенаведені правові норми
вбачається, що примусове виконання
рішення розпочинається після того як
державний виконавець пересвідчиться у
відсутності обставин, які
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, у тому числі у разі несвоєчасного
одержання сторонами документів
виконавчого провадження, внаслідок
чого вони були позбавлені можливості
скористатися правами, наданими їм
приписами Закону №606.

За твердженнями позивача, які
належними та допустими доказами не
спростовані відповідачами, копії
оскаржуваних постанов отримані ОСОБА_1
лише 05.09.2014 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
примусове виконання виконавчого листа
№753/14596/13, виданого 14.03.2014 року
Дарницьким районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Київенерго» заборгованості в
загальній сумі боргу 114,70 грн.,
розпочалося без врахування
несвоєчасного одержання позивачем
постанови про відкриття виконавчого
провадження, що у відповідності до
вищенаведених правових норм
перешкодило ОСОБА_1 скористатися
правами, наданими їй приписами Закону
№606, у тому числі на самостійне
виконання вказаного рішення, а, отже,
постанова ВДВС Дарницького РУЮ у м.
Києві про стягнення виконавчого збору
від 02.06.2014 року у виконавчому
провадженні №42776262 є протиправною та
підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування постанов
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчий дій від 02.06.2014
року та від 15.07.2014 року суд зазначає про
наступне.

Врегулювання питання, пов'язаного з
витратами виконавчого провадження,
викладено у ст. 41 Закону №606.

Так, витрати органів державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження (ч. 1
ст. 41 Закону №606).

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (ч. 2 ст. 41 Закону №606).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону №606, кошти
виконавчого провадження складаються з:
авансового внеску стягувача на
організацію та проведення виконавчих
дій; стягнутих з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій; інших
надходжень, що не суперечать
законодавству.

Приписами ч. 4 ст. 41 Закону №606
визначено, що до витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, належать кошти, за
рахунок яких здійснено оплату: 1)
перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника; 2) послуг експертів,
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання та інших осіб,
залучених у встановленому законом
порядку до провадження виконавчих дій;
3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк (ч. 5 ст. 41
Закону №606).

На виконання положень Закону №606
наказом Міністерства юстиції України
від 02.04.2012 року №512/5 затверджено
Інструкцію з організації примусового
виконання рішень (надалі - Інструкція
№512), яка визначає окремі питання
організації виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб) (далі -
рішення), що відповідно до Закону
підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 3.13.1 Інструкції №512, про розмір
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець відповідно до розрахунку
витрат, наданого фінансовою службою
відповідного головного управління
юстиції, складає акт про витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій (додаток 1),
у якому зазначаються перелік та суми
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

З аналізу викладеного вище вбачається,
що підставою для винесення постанови
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, є
наявність таких витрат, розмір яких, в
свою чергу, визначається на основі акту
із зазначенням переліку та сум витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Проте, у копіях матеріалів виконавчого
провадження №44025115, наданих
представником відповідача-1, не
міститься вищезазначеного акту, а
також не вказаного про причин
неможливості його надання. Крім того,
відповідачем-2 на виконання вимог
ухвали суду від 26.09.2014 року
витребуваних матеріалів виконавчого
провадження №42776262 суду не надано, а
також не зазначено про причини
неможливості їхнього подання, з огляду
на що суд дійшов висновку, що
відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, не доведено правомірності
стягнення з позивача, як боржника у
виконавчому провадженні, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, у розмірі,
вказаному в оскаржуваних постановах.

Таким чином, постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчий дій ВДВС Дарницького РУЮ у
м. Києві від 02.06.2014 року у виконавчому
провадженні №42776262 та ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві від 15.07.2014
року у виконавчому провадженні №44025115 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. При цьому,
відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, не доведено правомірності
оскаржуваних рішень.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Визнати протиправними та
скасувати постанови Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у місті
Києві про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчий дій та про
стягнення виконавчого збору від 02.06.2014
року у виконавчому провадженні № 42776262.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій від 15.07.2014
року у виконавчому провадженні № 44025115.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок