Справа № 826/2628/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2628/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Мельничука
В.П., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві, заступника
прокурора м.Києва на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 16 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом заступника
прокурора Печерського району м.Києва в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Айронпласт», товариства з обмеженою
відповідальністю «Леонор» про
застосування наслідків нікчемного
правочину та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 16
липня 2014 року у задоволенні позовних
вимог заступника прокурора
Печерського району м.Києва в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві до товариства з обмеженою
відповідальністю «Айронпласт»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Леонор» про
застосування наслідків нікчемного
правочину та стягнення коштів
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановленим у
справі судовим рішенням, ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити повністю. Свої
вимоги апелянт мотивує тим, що при
укладенні договору про надання послуг
від 01 лютого 2013 року між ТОВ
«Айронпласт» та ТОВ «Леонор» намір
осіб, які діяли від імені відповідачів,
був спрямований на незаконне зменшення
податкових зобов'язань ТОВ
«Айронпласт» та отримання права на
формування податкового кредиту, а тому
є таким, що суперечить інтересам
держави та суспільства.

Заступник прокурора м.Києва в порядку
ст.192 КАС України приєднався до
апеляційної скарги ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві та
просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м.Києві проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Айронпласт» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
проведенні фінансово-господарських
операцій по взаємовідносинах з ПП
«Інфініті Центр» у період з 01 серпня 2012
року по 31 жовтня 2012 року, ТОВ «Білдінг
Груп Плюс» у період з 01 жовтня 2012 року
по 28 лютого 2013 року, ТОВ
«Спецторгпостач» у період з 01 лютого 2013
року по 30 квітня 2013 року, ТОВ «Рарт» у
період з 01 лютого 2013 року по 31 березня
2013 року, ТОВ «Леонор» у період з 01
лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року, ТОВ
«Інтер-Аркол» у періоді з 01 листопада
2012 року по 30 листопада 2012 року, за
результатами якої складено акт
№526/26552201/36848787 від 18 жовтня 2013 року, в
якому встановлено порушення ТОВ
«Айронпласт» п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся на суму 390586,00 грн., у тому
числі: за серпень 2012 року - 63226,00 грн.,
вересень 2012 року - 67377,00 грн., жовтень 2012
року - 23864,00 грн., листопад 2012 року - 65699,00
грн., грудень 2012 року - 39909,00 грн., січень
2013 року - 10669,00 грн., лютий 2013 року - 76977,00
грн., березень 2013 року - 38691,00 грн.,
квітень 2013 року - 4174,00 грн.

Крім того, у вищевказаному акті
перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві зроблено висновок
про порушення ТОВ «Айронпласт» вимог
податкового законодавства та
заниження податку на додану вартість в
розмірі 5300,00 грн. за результатами
дослідження договору поставки товарів
№01022013 від 01 лютого 2013 року, укладеного
між ТОВ «Айронпласт», як покупцем, та
ТОВ «Леонор», як постачальником.

На підставі акта перевірки
№526/26552201/36848787 від 18 жовтня 2013 року ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві винесено податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року №1, згідно якого за
порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
488233,00 грн., у тому числі 390586,00 грн. за
основним платежем та 97647,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
лютого 2013 року між ТОВ «Леонор»
(виконавець) та ТОВ «Айронпласт»
(замовник) укладено договір надання
послуг №38, за умовами якого виконавець
за дорученням замовника і відповідно
до його замовлень зобов'язується
надавати послуги, вказані у п.1.2 даного
договору, а замовник зобов'язується
сплатити за ці послуги для
забезпечення господарської діяльності
підприємства. Виконавець в інтересах
замовника зобов'язується надавати такі
послуги передпродажної підготовки:
виконує послуги з лазерної порізки
листів монолітного полікарбонату та
фрезерної порізки листів монолітного
та сотового полікарбонату, виконує
послуги холодного формування листів
монолітного та сотового полікарбонату
та гарячого формування листів
монолітного полікарбонату; надає
послуги маркування, запаювання,
кромкування, обклеювання, свердлення,
шліфування та пакування продукції, та
інші послуги згідно заявок замовника
(п.1.2).

Апелянт вважає, що правочин між ТОВ
«Леонор» та ТОВ «Айронпласт» є
нікчемним, як такий, що укладений з
порушенням вимог ст.ст.203, 215 ЦК України,
та вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави і суспільства, в
зв'язку з чим у відповідності до ст.208 ГК
України застосовуються наслідки.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку, щодо відсутності нікчемного
характеру вищезазначеної угоди,
укладеної між відповідачами, а тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав:

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 ст.207 ГК України передбачено,
що господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

У відповідності до ч.1 ст.208 ГК України
якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

При цьому, у складі правопорушення,
передбаченого ст.228 ЦК України,
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення,
підлягає обов'язковому доведенню.

Доводи апелянта щодо нікчемності
правочину грунтуються на тому, що
вироком Шевченківського районного
суду м.Києва від 24 вересня 2013 року у
справі №761/22932/13-к (провадження
№1-кп/761/776/2013) по обвинуваченню ОСОБА_3 у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.205, ч.5 ст.27, ч.2
ст.205 КК України затверджено угоду про
визнання винуватості, укладену між
прокурором Хавін В.О. та ОСОБА_3 26 серпня
2013 року, а також визнано ОСОБА_3 винним у
вчиненні злочинів, передбачених ч.5
ст.27, ч.1 ст.205, ч.5 ст.27, ч.2 ст.205 КК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що
згідно даних Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України ОСОБА_4 є засновником суб'єкта
підприємницької діяльності - юридичної
особи: ТОВ «Леонор» та зазначено, що
підприємство було зареєстроване в
органах державної влади з метою
прикриття незаконної діяльності
невстановленими слідством особами за
співучастю у формі пособництва ОСОБА_3,
вчинене повторно, а також згодою і
безпосередньою участю ОСОБА_4

В силу ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Виходячи зі змісту вимог ст.472 КПК
України, в угоді про визнання
винуватості має бути чітко
сформульована підозра або
обвинувачення, яке інкримінується
особі. Водночас, як вбачається з вироку
суду, ТОВ «Айронпласт», як
підприємство, що скористалося
незаконними послугами ТОВ «Леонор» в
ньому не зазначено. Обставини щодо
взаємовідносин між зазначеними
суб'єктами господарювання в межах
кримінального провадження не
досліджувалися та в вину ОСОБА_3 не
інкримінувалися.

Договір надання послуг №38 від 01 лютого
2013 року зі сторони ТОВ «Леонор»
підписаний директором ОСОБА_4, який
також не був позбавлений можливостей
самостійно використовувати ТОВ
«Леонор» для здійснення законних
господарських операцій. Доказів, які б
спростовували такі висновки ні
матеріали адміністративної справи, ні
вирок Шевченківського районного суду
м.Києва від 24 вересня 2013 року не
містять, громадянин ОСОБА_4, як особа
безпосередньо причетна до укладання та
виконання договору з ТОВ «Айронпласт»,
який, на думку податкового органу, не
мав реального характеру та був
спрямований на ухилення від сплати
податків, до будь-якого виду юридичної
відповідальності не притягнутий.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, що ч.4 ст.72 КАС України
поширюється лише на особу, щодо якої
постановлено відповідний вирок або
прийнято постанову, тому обов'язковими
є лише обставини щодо безпосередньо
цієї особи (засудженого (виправданого)
або притягнутого (не притягнутого) до
адміністративної відповідальності), а
не щодо інших осіб. Не можна вважати
обов'язковими обставини щодо діяння
фізичної особи, встановлені під час
розгляду справи про її проступок, при
оцінці правомірності поведінки
юридичної особи, працівником
(представником) якої була ця фізична
особа, якщо йдеться про
відповідальність за порушення
юридичною особою законодавства,
дотримання якого контролюється
податковими органами.

Враховуючи, що вироком Шевченківського
районного суду м.Києва від 24 вересня 2013
року у справі №761/22932/13-к (провадження
№1-кп/761/776/2013) не встановлено обставин
щодо здійснення ОСОБА_3 пособництва
службовим особам відповідачів в
умисному ухиленні від сплати податків,
тому дане рішення не може бути доказом,
що договір від 01 лютого 2013 року
укладений між ТОВ «Леонор» та ТОВ
«Айронпласт» без мети реального
настання правових наслідків, а з метою
ухилення від сплати податків та з
метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
березня 2014 року у справі №826/18108/13-а, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2014 року та набрала
законної сили, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
червня 2014 року відмовлено у відкритті
касаційного провадження, позов ТОВ
«Айронпласт» задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 08
листопада 2013 року №1.

Вказаним рішенням встановлено, що
господарська операція здійснювалася
між ТОВ «Айронпласт» та ТОВ «Леонор» на
підставі договору №38 від 01 лютого 2013
року в межах звичайної господарської
діяльності ТОВ «Айронпласт», є
реальною, відповідає дійсному
економічному змісту для отримання
доходу та підтверджується необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності ТОВ «Айронпласт» при
здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Доказів, які б доводили, що договір №38
від 01 лютого 2013 року вчинено без мети
створення взаємних прав та обов'язків,
з метою ухилення від сплати податків, і
доказів, що договір суперечить
інтересам держави та суспільства,
позивачем не наведено. Укладений
договір відповідає вимогам, додержання
яких необхідне для чинності правочину,
передбачених ст.203 ЦК України, ст.ст.179,
180 ГК України, спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, оскільки його умови
реально виконані.

Позивач у позовних вимогах просить суд
застосувати наслідки недійсності
правочину - договору поставки №01022013
від 01 лютого 2013 року, однак, позивачем
не надано доказів на підтвердження
укладання між ТОВ «Айронпласт» та ТОВ
«Леонор» договору поставки товарів
№01022013 від 01 лютого 2013 року та доказів
на підтвердження відображення
господарських операцій, згідно
вказаного договору, у бухгалтерському
обліку відповідачів, що свідчить, що
договір поставки товарів №01022013 від 01
лютого 2013 року не укладався.

Як вбачається з матеріалів справи,
наявність у сторін договору №38 від 01
лютого 2013 року, ТОВ «Леонор» та ТОВ
«Айронпласт», при здійсненні
господарської операції протиправного
умислу, завідомо суперечного інтересам
держави і суспільства, не підтверджена.
Правочин не є таким, що суперечить
інтересам держави та суспільства,
оскільки законодавчих обмежень
стосовно укладення відповідного
правочину судом не встановлено, а
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували наявність у сторін цих
господарських зобов'язань мети, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, позивачем в порушення
ст.71 КАС України не надано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем не доведено наявність у ТОВ
«Леонор» та ТОВ «Айронпласт» наміру
здійснення господарської операції з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства;
спірний правочин був укладений
відповідачами з метою надання послуг,
зобов'язання за ним виконані сторонами,
що підтверджується належними та
допустими доказами, а тому не можуть
розглядатись як нікчемні з мотивів їх
завідомої суперечності інтересам
держави і суспільства. Крім того,
належних та допустимих доказів
наявності наміру сторін щодо уникнення
або зменшення оподаткування
фінансових результатів виконання
господарських операцій суду не надано.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві, заступника
прокурора м.Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 16 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 30
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
В.П.Мельничук

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.