Справа № 806/2814/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/2814/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.04.2014 року № ,

встановив:

У червні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
14 квітня 2014 року № , яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 8810,00 грн. (за
основним платежем - 5873,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2937,00
грн.).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначив, що Житомирською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань дослідження ланцюга
постачання імпортованих товарів ФОП
ОСОБА_1 за період жовтень-грудень 2013
року, за результатами якої складено акт
від 02.04.2014 року № 2100/17-2/НОМЕР_2. Під час
проведеної перевірки податковим
органом зроблено висновок про
порушення підприємцем вимог п. 198.4, пп.
"г" п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1, п. 200.2
ст. 200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року на суму 5873,00 грн. Як зазначив
відповідач, зазначене порушення
виникло в зв'язку з включенням до
складу податкового кредиту ПДВ по
придбанню паливно-мастильних
матеріалів імпортованого походження,
які частково не використовувались в
оподатковуваних операціях платника
податку. Позивач не погоджується з
висновками податкового органу
викладеними в акті перевірки та
прийнятим на його підставі податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним, безпідставним та
необґрунтованим, а тому просить
скасувати його у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані позивачем
та відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Стаття 79 Податкового кодексу України
визначає особливості проведення
документальної невиїзної перевірки.

Так, документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником контролюючого органу
рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Присутність платників податків під час
проведення документальних невиїзних
перевірок не обов'язкова.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа
зареєстрований Виконавчим комітетом
Житомирської міської ради, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи.

Як платник податків перебуває на
податковому обліку в Житомирській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як платник
податку на додану вартість, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію від 01.01.2013 року № 200091072.

Судом встановлено, що на підставі пп.
20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1
п. 78 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу
України, згідно наказу в.о. начальника
Житомирської ОДПІ від 20.03.2014 року № 790
працівниками Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з питань дослідження ланцюга
постачання імпортованих товарів за
жовтень-грудень 2013 року. Результати
перевірки викладені в акті перевірки
від 02.04.2014 року за № 2100/17-2/НОМЕР_2.

Під час проведеної перевірки
перевіряючими зроблено висновок про
порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 198.4, пп. "г"
п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року на суму 5873,00 грн. Свої
висновки податковий орган обґрунтував
тим, що дане порушення виникло в зв'язку
з включенням підприємцем до складу
податкового кредиту ПДВ по придбанню
паливно-мастильних матеріалів
імпортованого походження, які частково
не використовувались в
оподатковуваних операціях платника
податку.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки від 02.04.2014 року
№ 2100/17-2/НОМЕР_2 Житомирською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від 14
квітня 2014 року № , яким ФОП ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 8810,00 грн. (за основним платежем -
5873,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2937,00 грн.).

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає його таким, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що
відповідно до договорів
купівлі-продажу від 01.09.2011 року № К1/11,
від 01.02.2013 року № ст101, від 27.09.2013 року №
5404 позивачем було придбано
паливно-мастильні матеріали в ПП
"Лукойл Україна", ТОВ "ТД Манго-Трейд",
ТОВ "Альянс-Холдинг" для здійснення
своєї господарської діяльності.

Факт придбання паливно-мастильних
матеріалів підтверджується наступними
документами: видаткова накладна №
ЖТ-0000270 від 02.09.2013 року, податкова
накладна від 02.09.2013 року № 9025927,
видаткова накладна № ВН-0000529 від 02.09.2013
року, податкова накладна від 02.09.2013 року
№ 9025828, видаткова накладна № ЖТ- 0000286
від 16.09.2013 року, податкова накладна від
16.09.2013 року № 9027572, акт вибірки
(інформаційний звіт) за період вересень
2013 року, податкова накладна від 13.09.2014
року № 4112547, податкова накладна від
30.09.2013 року № 4119361, видаткова накладна №
ЖТ-0000308 від 01.10.2013 року, податкова
накладна від 01.10.2013 року № 9028996,
видаткова накладна № ОТ-ЖРБ001794 від
02.10.2013 року, від 29.10.2013 року № 30232,
видаткова накладна № ОТ-ЖРБ001772, від
29.10.2013 року № 30231, податкова накладна
від 16.10.2013 року № 15244, від 18.10.2013 року №
19255, від 25.10.2013 року № 26952, акт вибірки
(інформаційний звіт) за період жовтень
2013 року, податкова накладна від 16.10.2013
року № 4128101, від 31.10.2013 року № 4134414,
видаткова накладна № ЖТ-0000375 від 31.10.2013
року, податкова накладна від 31.10.2013 року
№ 9032689, податкова накладна від 21.10.2013
року № 19342, акт вибірки (інформаційний
звіт) за період листопад 2013 року,
податкова накладна від 30.11.2013 року №
4147497, акт вибірки (інформаційний звіт)
за період грудень 2013 року, податкова
накладна від 18.12.2013 року № 4156214,
податкова накладна від 31.12.2013 року №
4160365, копії яких наявні в матеріалах
справи.

У подальшому паливно-мастильні
матеріали були використані в власній
господарській діяльності ФОП ОСОБА_1,
що підтверджується наступними
документами: акти списання № СпТ-000189, №
СпТ-000190, № СпТ-000191, № СпТ-000192 від 02.10.2013
року, № СпТ-000193 від 04.10.2013 року, №
СпТ-000195 від 04.10.2013 року, № СпТ-000197 від
08.10.2013 року, № СпТ-000198 від 09.10.2013 року, №
СпТ-000200 від 10.10.2013 року, №СпТ-000201 від
13.10.2013 року, № СпТ-000202 від 14.10.2013 року, №
СпТ-000203, № СпТ-000204 від 16.10.2013 року, №
СпТ-000205 від 17.10.2013 року, № СпТ-000206, №
СпТ-000207, № СпТ-000208 від 18.10.2013 року, №
СпТ-000209 від 19.10.2013 року, № СпТ-000210, №
СпТ-000211, № СпТ-000212 від 21.10.2013 року, №
СпТ-000213, № СпТ-000214, № СпТ-000215 від 22.10.2013
року, № СпТ-000216, № СпТ-000217 від 23.10.2013
року, № СпТ-000218, № СпТ-000219, № СПТ-000220 від
29.10.2013 року, № СпТ-000221 від 30.10.2013 року, №
СпТ-000222, № СпТ-000223 від 31.10.2013 року, №
СпТ-000224, № СпТ-000225, № СпТ-000226, № СпТ-000227
від 01.11.2013 року, № СпТ-000228 від 02.11.2013
року, № СпТ-000229, № СпТ-000230 від 04.11.2013
року, № СпТ-000231 від 05.11.2013 року, №
СпТ-000232, № СпТ-000233 від 07.11.2013 року, №
СпТ-000234 від 08.11.2013 року, № СпТ-000235, №
СпТ-000236 від 11.11.2013 року, № СпТ-000237 від
12.11.2013 року, № СпТ-000238 від 13.11.2013 року, №
СпТ-000239, № СпТ-000240 від 14.11.2013 року, №
СпТ-000241 від 15.11.2013 року, № СпТ-000242 від
16.11.2013 року, № СпТ-000243 від 18.11.2013 року, №
СпТ-000244 від 19.11.2013 року, № СпТ-000245 від
20.11.2013 року, № СпТ-000246 від 21.11.2013 року, №
Спт-000247, № СпТ-000248, № СпТ-000249 від 22.11.2013
року, № СпТ-000250 від 24.11.2013 року, №
СпТ-000251, № СпТ-000252 від 25.11.2013 року, №
СпТ-000253, № СпТ-000254 від 26.11.2013 року, №
СпТ-000255 від 27.11.2013 року, № СпТ-000256 від
28.11.2013 року, № СпТ-000257 від 29.11.2013 року, №
СпТ-000259, № СпТ-000260, № СпТ-000261 від 02.12.2013
року, № СпТ-000262, № СпТ-000263 від 05.12.2013
року, № СпТ-000264, № СпТ-000265, № СпТ-000266 від
06.12.2013 року, № СпТ-000267 від 09.12.2013 року, №
СпТ-000268, № СпТ-000269, № СпТ-000270 від 10.12.2013
року, № СпТ-00027 від 12.12.2013 року, № СпТ-000273
від 13.12.2013 року, № СпТ-000274, № СпТ-000275 від
14.12.2013 року, № СпТ-000277, № СпТ-000278, №
СпТ-000279 від 16.12.2013 року, № СпТ-000280, №
СпТ-000281 від 17.12.2013 року, № СпТ-000282 від
18.12.2013 року, № СпТ-000283, № СпТ-000284 від
19.12.2013 року, № СпТ-000285, № СпТ-000286 від
20.12.2013 року, № СпТ-000287 від 21.12.2013 року, №
СпТ-000288 від 23.12.2013 року, № СпТ-000289, №
СпТ-000290 від 24.12.2013 року, № СпТ-000291, №
СпТ-000292 від 26.12.2013 року, № СпТ-000293, №
СпТ-000294 від 28.12.2013 року, № СпТ-000295, №
СпТ-000296, № СпТ-297 від 30.12.2013 року, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000182, № ОУ-000080, № ОУ-0000179, № ОУ-0000177
від 02.10.2013 року, № ОУ-0000190, № ОУ-0000188, №
ОУ-0000187, № ОУ-0000178 від 04.10.2013 року, №
ОУ-0000186 від 08.10.2013 року, № ОУ-0000195 від
09.10.2013 року, № ОУ-0000189, № ОУ-0000191 від
10.10.2013 року, № ОУ-0000193 від 3.10.2013 року, №
ОУ-0000194, № ОУ-0000192 від 14.10.2013 року, №
ОУ-0000198, № ОУ-0000196 від 16.10.2013 року, №
ОУ-0000199 від 17.10.203 року, № ОУ-0000213, №
ОУ-0000200, № ОУ-0000197 від 18.10.2013 року, №
ОУ-0000204 від 19.10.2013 року, № ОУ-0000205, №
ОУ-0000203, № ОУ-0000201 від 21.10.2013 року, №
ОУ-0000208, № ОУ-0000207, № ОУ-0000206 від 22.10.2013
року, № ОУ-0000209, № ОУ-0000202 від 23.10.2013 року,
№ ОУ-0000217, № ОУ-0000211, № ОУ-0000210, від 29.10.2013
року, № ОУ-0000218 від 30.10.2013 року, № ОУ-0000215,
№ ОУ-0000212 від 31.10.2013 року, № ОУ-0000214, №
ОУ-0000216, № ОУ-000029, № ОУ-0000222 від 01.11.2013
року, № ОУ-0000220 від 02.11.2013 року, № ОУ-0000221,
№ ОУ-0000223 від 04.11.2013 року, № ОУ-0000224 від
05.11.2013 року, № ОУ-0000225, № ОУ-0000227 від
07.11.2013 року, № ОУ-0000226 від 08.11.2013 року, №
ОУ-0000228, № ОУ-0000230 від 11.11.2013 року, №
ОУ-0000229 від 12.11.2013 року, № ОУ-0000231 від
13.11.2013 року, № ОУ-0000232, № ОУ-0000233 від
14.11.2013 року, № ОУ-0000234 від 15.11.2013 року, №
ОУ-0000235 від 16.11.2013 року, № ОУ-0000236 від
18.11.2013 року, № ОУ-0000237 від 19.11.2013 року, №
ОУ-0000244 від 20.11.2013 року, № ОУ-0000238 від
21.11.2013 року, № ОУ-0000239, № ОУ-0000241, №
ОУ-0000245 від 22.11.2013 року, № ОУ-0000240 від
24.11.2013 року, № ОУ-0000242, № ОУ-0000243 від
25.11.2013 року, № ОУ-0000246, № ОУ-0000247 від
26.11.2013 року, № ОУ-0000248 від 27.11.2013 року, №
ОУ-0000249 від 28.11.2013 року, № ОУ-0000250 від
29.11.2013 року, податкові накладні від
01.11.2013 року № 1, № 2, № 3, № 6, від 02.11.2013
року № 4, від 04.11.2013 року № 5, № 7, від
05.11.2013 року № 8, від 07.11.2013 року № 9, № 11,
від 08.11.2013 року № 10, від 11.11.2013 року № 12,
№ 14, від 12.11.2013 року № 13, від 13.11.2013 року
№ 15, від 14.11.2013 року № 16, № 17, від 15.11.2013
року № 18, від 16.11.2013 року № 19, від 18.11.2013
року № 20, від 19.11.2013 року № 21, від 20.11.2013
року № 28, від 21.11.2013 року № 22, від 22.11.2013
року № 23, № 25, № 29, від 24.11.2013 року № 24,
від 25.11.2013 року № 26, № 27, від 26.11.2013 року
№ 30, № 31, від 27.11.2013 року № 32, від 28.11.2013
року № 33, від 29.11.2013 року № 34, від 31.10.2013
року № 215, № 213, від 30.10.2013 року № 217, від
29.10.2013 року № 216, № 212, № 211, від 23.10.2013
року № 210, № 203, від 22.10.2013 року № 209, № 208,
№ 207, від 21.10.2013 року № 206, № 204, № 202, від
19.10.2013 року № 205, від 18.10.2013 року № 214, №
201, № 198, від 16.10.2013 року № 199, № 197, від
17.10.2013 року № 200, від 14.10.2013 року № 195, №
193, від 13.10.2013 року № 194, від 10.10.2013 року №
190, № 192, від 09.10.2013 року № 196, від 08.10.2013
року № 187, від 04.10.2013 року № 191, № 189, № 188,
№ 179, від 02.10.2013 року № 183, № 181, № 180, № 178,
товарно-траспорні накладні від 30.09.2013
року № 5133, № 5144, № 5034, від 01.0.2013 року № 538
від 02.10.2013 року № 5197, від 03.10.2013 року №
5823, № 5174, № 581, № 5683, від 07.10.2013 року № 608,
від 08.10.2013 року № 5343, № 5320, від 09.10.2013
року, від 09.10.2013 року № 3655, від 12.10.2013
року № 709, від 13.10.2013 року № 3147, від 14.10.2013
року № 5471, № 5473, № 727, від 15.10.2013 року №
1051, № 741, від 16.10.2013 року № 3760, від 17.10.2013
року № 768, від 18.10.2013 року № 5574, № 5520, №
5584, № 5571, № 5612, № 5572, № 5212, від 19.10.2013 року
№ 800, № 801, від 20.10.2013 року, від 21.10.2013 року
№ 3817, від 22.10.2013 року № 832, від 23.10.2013
року, від 28.10.2013 року № 5770, № 5785, № 5805, №
942, від 29.10.2013 року, від 30.10.2013 року № 5816,
№ , № ЮГК00004436, № 107151, № 4032 від
31.10.2013 року, № 986338, № 5952, № 5903 від 01.11.2013
року, від 02.11.2013 року № 35, від 04.11.2013 року
№ б/н, від 06.11.2013 року № КлН 00108498, від
07.11.2013 року, від 08.11.2013 року № 6089, № 6075, №
6093, від 12.11.2013 року № 268, № 1179, від 13.11.2013
року, від 14.11.2013 року, від 16.11.2013 року, від
18.11.2013 року, 19.11.2013 року, від 20.11.2013 року,
від 21.11.2013 року, від 22.11.2013 року, від
23.11.2013 року, від 25.11.2013 року, від 26.11.2013
року, від 27.11.2013 року, від 28.11.2013 року,
подорожні листи, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно зі п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до п. 199.1 ст.199
Податкового кодексу України, у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Позивач документально підтвердив
використання паливно-мастильних
матеріалів у своїй господарській
діяльності, пов'язаній із наданням
транспортних послуг, отже висновки
відповідача про безпідставне
формування податкового кредиту є
необґрунтованими.

Крім того, слід зазначити, що складений
Житомирською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області акт перевірки від 02.04.2014 року №
2100/17-2/НОМЕР_2, на підставі якого
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.04.2014 року №
, не містить переліку виявлених
порушень та відсутніх документів, або
недоліків наданих документів.

Так, відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.

Виявлені факти однотипних порушень та
порушень, які повторюються, групуються
у відомості або таблиці, що додаються
до акта. Зазначені відомості або
таблиці повинні містити повний перелік
однотипних порушень податкового
законодавства із зазначенням звітного
періоду, до якого вони відносяться
(назву, дату і номер документа,
відповідно до якого здійснено
операцію, суть операції, а також
посилання на нормативно-правові акти,
їх пункти і статті, положення яких
порушені). Зазначені додатки повинні
бути підписані посадовою (службовою)
особою органу державної податкової
служби, а також посадовими особами
платника податків або його законними
представниками.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
посадовими особами, що здійснюють
перевірку, які не мають підтверджених
доказів, та різного роду висновків щодо
дій платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи.

Тобто, лише за умови дотримання
контролюючим органом зазначених вимог
щодо фіксування факту виявлених
порушень є підстави для визначення
платнику податкових зобов'язань.

Оскільки, акт перевірки було складено
зі значними порушеннями положень
нормативно-правових актів, то і
рішення, яке прийнято на основі такої
перевірки не може бути визнано
законним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
14 квітня 2014 року № , яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 8810,00 грн. (за
основним платежем - 5873,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2937,00
грн.) підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, сплачений позивачем
судовий збір у сумі 255,78 грн. слід
відшкодувати на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
14.04.2014 року № .

Відшкодувати на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з Державного
бюджету України понесені судові
витрати у сумі 255 гривень 78 копійок.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А.
Липа

Повний текст постанови виготовлено: 03
вересня 2014 р.