Справа № 810/4442/14
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4442/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя
Грибан І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

розглянув у судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Київського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства «Управління з розвитку
фізичної культури, спорту та туризму»
Славутицької міської ради Київської
області про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
-

В С Т А Н О В И В :

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Комунального підприємства
«Управління з розвитку фізичної
культури, спорту та туризму»
Славутицької міської ради Київської
області про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році в сумі 20248,71 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій вказуючи на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, просив
оскаржувану постанову скасувати та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

На розгляд справи в апеляційному
порядку сторони, належним чином
повідомлені не з'явилися. Колегія
суддів, враховуючи, що в матеріалах
справи міститься достатньо доказів для
з'ясування всіх обставин, вважає за
можливе здійснювати розгляд справи у
відсутності сторін.

В зв'язку з неявкою сторін, на підставі
ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового
процесу технічними засобами не
здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Згідно ст.ст.198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції,
24.01.2014 року відповідачем подано до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ, з
якого вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві у 2013
році становила 80 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства України
встановлена інвалідність - 2 особи,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ
- 3 особи.

На підставі даних поданого
відповідачем звіту форми № 10-ПІ
Київським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
зроблено висновок про незабезпечення
відповідачем працевлаштування 1
інваліда у 2013 році, оскільки на його
підприємстві повинно бути створено 3
робочих місця, які призначені для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, проте працює лише 2 особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем вжито всіх
залежних від нього заходів, які
необхідні для виділення та створення у
належній кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
інформування відповідних органів про
наявність таких вакансій, їх пошуку та
працевлаштування.

Колегія суддів з даним висновком суду
першої інстанції не може не погодитися
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України від 21 березня 1991 року
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (в редакції, яка
діяла на момент спірних правовідносин,
далі - Закон № 875-ХІІ).

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону, з
метою реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Відмова в укладенні трудового договору
з мотивів інвалідності не
допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до приписів ст.18 Закону №
875-ХІІ, забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 та 2
ст.18-1 Закону № 875-ХІІ рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Згідно до вимог ст. 19 Закону № 875-ХІІ ,
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до положень ч.3 статті 19
Закону № 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним.

Керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Отже, з системного аналізу зазначених
правових норм вбачається, що пошук
підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства щодо
працевлаштування інвалідів полягає у
відсутності права на відмову в
укладенні трудового договору з підстав
інвалідності та створення умов праці
для інвалідів на відповідному робочому
місці з урахуванням рекомендацій МСЕК,
фізичних можливостей інваліда,
індивідуальних програм реабілітації
та в залежності від відповідної
нозології інваліда.

Норми чинного законодавства України
свідчать про те, що умовою для
створення робочого місця для
працевлаштування інваліда є
пропозиція на працевлаштування
інваліда відповідної нозології,
оскільки без такої пропозиції
неможливо встановити працевлаштування
інваліда тієї чи іншої категорії, що
унеможливлює створення відповідного
робочого місця без наявності
особи-інваліда

Відповідальність підприємства у
вигляді адміністративно-господарських
санкцій (в розмірі визначеному ст.20
Закону № 875-ХІІ) настає, з урахуванням
положень ст.19 цього закону, у разі:
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та неподання Фонду
соціального захисту інвалідів звіту.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем Фонду соціального
захисту інвалідів звіт за формою №10-ПІ
подавався у визначені строки.

Судом першої інстанції також
встановлено, що фактично на початку 2013
року на підприємстві працювало 4
особи-інваліда та після звільнення
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, коли з'явилися вільні
вакансії, Комунальне підприємство
«Управління з розвитку фізичної
культури, спорту та туризму»
Славутицької міської ради звернулося
до центру зайнятості із відповідними
формами звітності про наявність
вакантних місць.

Так, з наявних в матеріалах справи
копій звітів форми № 3-ПН про наявність
вакансій та звітів про попит на робочу
силу (вакансії), поданих до центру
зайнятості, вбачається, що відповідач у
2013 році повідомляв центр зайнятості
про наявні вакансії із зазначенням
характеру та режиму роботи, умов праці,
вимог до претендента на вакансію.
Зокрема, в графі « 15» чітко вказувалося,
що робочі місця передбачені для
інвалідів.

Зазначене свідчить, що відповідачем
здійснювалися всі можливі заходи щодо
створення робочих місць та
працевлаштування інвалідів. З боку
позивачів не надано доказів того, що
підприємство відмовляли в укладенні
трудових угод, чи припиняли трудові
угоди з підстав інвалідності.

Також, з матеріалів справи не
вбачається, що з боку територіальних
центрів зайнятості здійснювалися будь
які заходи на виконання покладених на
них функцій, зокрема отримання від
відповідача адміністративних даних
про наявність вакантних робочих місць,
у тому числі, призначених для
працевлаштування інвалідів, характер і
умови праці на них.

Оскільки, відповідачем виконано
протягом 2013 року вимоги Закону №875-XII та
вжито всіх залежних від товариства
заходів щодо працевлаштування
інвалідів, то немає жодних підстав для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій. Не направлення для
працевлаштування інваліда
відповідними органами, не може
вважатися виною відповідача та
підставою для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

За таких підстав, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене
судом першої інстанції з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в справі,
підтверджених доказами, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст. 160, 195, 196, 198, 204,
206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 03.10.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.