Справа № 2а/0370/2340/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/29951/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Плесо»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року

у справі №2а/0370/2340/12 (№147741/12/9104)

за позовом Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Плесо»

до Любомльської міжрайонної державної
податкової інспекції Волинської
області

про визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне виробничо-комерційне
підприємство «Плесо» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Любомльської міжрайонної державної
податкової інспекції Волинської
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
травня 2012 року № та № .

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року позов задоволено повністю.
Визнано нечинними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Любомльської МДПІ Волинської області
від 08 травня 2012 року № та № .

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року скасовано та прийнято нову, якою в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ПВКП «Плесо»,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року та залишити в силі постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року.

У запереченні на касаційну скаргу
Ковельська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській області, посилаючись на те,
що рішення суду апеляційної інстанції
є законним та обґрунтованим, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2014 року - без змін.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - Любомльської МДПІ
Волинської області його
правонаступником - Ковельською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Волинській області.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Любомльська МДПІ Волинської області
провела позапланову невиїзну
документальну перевірку ПВКП «Плесо» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по проведенню
взаєморозрахунків ПВКП «Плесо» з ПП
«Універсалбуд» за період з 3 ківарталу
2009 року по 4 квартал 2011 року, за
результатами якої був складений акт №
20/22/21746637 від 17 квітня 2012 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги: статей
2, 9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», внаслідок чого занижено
сплату до бюджету податку на прибуток
та податку на додану вартість; статей
203, 215, 228, 626, 629, 655, 656 Цивільного кодексу
України в частині невиконання
правочину, який не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; підпунктів 8.1.1, 8.1.2
пункту 8.1 статті 8, підпунктів 8.3.1, 8.3.2
пункту 8.3 статті 8, підпунктів 8.4.1, 8.4.2
пункту 8.4 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
абзацу «б» підпункту 138.10.1 пункту 138.10
статті 138, пункту 144.1 статті 144
Податкового кодексу України, які
полягали у безпідставному завищенні
амортизаційних відрахувань за
відповідні періоди, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 41792,00 грн., у тому числі: за
4 квартал 2009 року - 5934,60 грн., за 1 квартал
2010 року - 5719,90 грн., за 2 квартал 2010 року -
5515,27 грн., за 3 квартал 2010 року - 5319,38 грн.,
за 4 квартал 2010 року - 5134,00 грн., за 1
квартал 2011 року - 4956,37 грн., за 2 квартал
2011 року - 4100,24 грн., за 3 квартал 2011 року -
2041,42 грн., за 4 квартал 2011 року - 3070,82 грн.;
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті занижено
податок на додану вартість за серпень
2009 року на 262000,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ПВКП «Плесо» (замовник) неправомірно
нараховувало амортизаційні
відрахування у відповідних податкових
періодах на вартість
будівельно-монтажних робіт, які були
віднесені на збільшення балансової
вартості розважального центру
«Одісей», та на вартість меблів, а також
неправомірно сформувало податковий
кредит у серпні 2009 року по
господарських операціях з ПП
«Універсалбуд» (підрядником) згідно
договору підряду № 48 від 08 вересня 2008
року (щодо виконання комплексу робіт по
реконструкції кінотеатру під кафе-бар
з танцювальним залом та більярдною в
урочищі «Града» смт. Шацьк Шацького
району Волинської області), оскільки
згідно акті ДПІ у Личаківському районі
м. Львова від 24 грудня 2010 року №
673/23-2/23974897 «Про результати невиїзної
документальної перевірки ПП
«Універсалбуд» з питань дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства за період з 01 липня 2009
року по 30 вересня 2010 року» вказано, що: у
ПП «Універсалбуд» відсутні необхідні
трудові ресурси та виробничі
потужності, які б давали можливість
вказаному суб'єкту господарювання
виконати роботи, які були предметом
вказаного вище договору;
місцезнаходження ПП «Універсалбуд» не
встановлено; посадовими особами ПП
«Універсалбуд» до перевірки не
представлено жодних
фінансово-господарських документів за
період діяльності з 01 липня 2009 року по 30
вересня 2010 року; за результатами
автоматизованого співставлення даних,
задекларованих в деклараціях з податку
на додану вартість за період з 01 липня
2009 року по 30 вересня 2010 року
встановлено розбіжності з даними
податкового обліку
підприємств-контрагентів; згідно
пояснень директора ПП «Універсалбуд» -
ОСОБА_1 підприємство на даний час
ніякої діяльності не здійснює, з
березня 2010 року він за власним бажанням
звільнився з посади директора, а
документи фінансово-господарської
діяльності підприємства, статутні
документи, печатка ПП «Універсалбуд»
втрачені; ВПМ ДНА у Львівській області
розслідується кримінальна справа №
179-0467, порушені відносно громадянина
ОСОБА_1 за ознаками злочинів,
передбачених частиною 2 статті 27,
частиною 2 статті 205, частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України. Вказані
обставини слугували підставою для
висновку органу державної податкової
служби про те, що договір, укладений
позивачем з ПП «Універсалбуд», не
створює юридичних наслідків та є
нікчемним, а первинні бухгалтерські
документи, виписані ПП «Універсалбуд»,
не можуть бути прийняті до уваги як
первинні бухгалтерські документи у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Також, в акті
перевірки було вказано, що позивачем до
перевірки не були надані акти
виконаних будівельно-монтажних робіт,
товарно-транспортні накладні на
перевезення будівельних матеріалів,
доручення на отримання будівельних
матеріалів, договорів, актів виконаних
робіт на оренду вантажного
автотранспорту, документів, які
підтверджують
навантажувально-розвантажувальні
роботи.

08 травня 2012 року Любомльська МДПІ
Волинської області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ПВКП «Плесо» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість на 327500,00 грн., з яких:
262000,00 грн. - за основним платежем, 65500,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

08 травня 2012 року Любомльська МДПІ
Волинської області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті
123, пунктами 6, 7 підрозділу 10 розділу ХХ
Податкового кодексу України збільшила
ПВКП «Плесо» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок
прибуток на 48698,80 грн., з яких: 41792,00 грн. -
за основним платежем, 6906,80 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
позивач правомірно сформував
податковий кредит у серпні 2009 року
нараховував амортизаційні
відрахування у відповідних податкових
періодах по господарських операціях з
ПП «Універсалбуд» згідно договору
підряду № 48 від 08 вересня 2008 року, з
огляду на фактичне виконання сторонами
господарських зобов'язань,
передбачених оспорюваним договором,
яке підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами,
виписаними належним чином
зареєстрованою юридичною особою та
платником податку на додану вартість, з
урахуванням того, що в силу положень
статті 837 Цивільного кодексу України
підрядник не обмежений правом залучити
до виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що: позивачем до
перевірки не були надані акти
виконаних будівельно-монтажних робіт,
товарно-транспортні накладні на
перевезення будівельних матеріалів,
доручення на отримання будівельних
матеріалів, договорів, актів виконаних
робіт на оренду вантажного
автотранспорту, документів, які
підтверджують
навантажувально-розвантажувальні
роботи; відповідно до постанови
Сихівського районного суду міста
Львова від 29 грудня 2011 року у справі №
1-104/11 громадян ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 було звільнено від
кримінальної відповідальності,
передбаченої частиною 3 статті 27,
частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 205,
частиною 2 статті 367 Кримінального
кодексу України, на підставі пунктів
«в», «г», «є» статті 1, статті 6 Закону
України «Про амністію у 2011 році».

Однак, погодитись з такими висновками
суду апеляційної інстанції колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
підставою для формування податкового
кредиту є наявність у платника податку
- покупця належно оформленої
податкової накладної, яка видається
платником податку, що поставляє товари
(роботи, послуги), на підтвердження
здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) пов'язує виникнення у
платника податків права на включення
до складу податкового кредиту податку
на додану вартість, сплаченого у складі
вартості придбаних товарів (робіт,
послуг), із фактичним виконанням робіт
(послуг) чи поставкою товарів, у ціні
яких цей податок сплачений.

Згідно положень частин 1, 2 статті 837
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 838
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) підрядник має право,
якщо інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

У справі, що розглядається, суд першої
інстанції встановив, що господарські
операції з придбання позивачем у ПП
«Універсалбуд» товарів (робіт, послуг)
на підставі укладеного договору
підряду № 48 від 08 вересня 2008 року мали
реальний характер, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
податковою накладною, видатковими
накладними, прибутковою накладною,
платіжними дорученнями, актом
приймання виконаних підрядних робіт за
серпень 2009 року (ф. № КБ-2в), договірними
цінами, довідкою про вартість
виконаних підрядних робіт за серпень
2009 року (ф. № КБ-3), підсумковою
відомістю ресурсів, актом готовності
об'єкта до експлуатації, в якому
вказано, що будівництво розважального
центру «Одісей» здійснювалось
генеральним підрядником - ПП
«Універсалбуд», який виконав
будівельно-монтажні роботи, та
субпідрядною організацією - ПП
«Євробуд-плюс» (арк. справи 28-41, 48-70).

Судом першої інстанції також було
встановлено, що вказані вище первинні
бухгалтерські документи були складені
ПП «Універсалбуд», яке на момент
виконання господарських операцій було
належним чином зареєстрованою
юридичною та платником податку на
додану вартість, не містять дефектів
форми або змісту, які відповідно до
норм чинного законодавства, спричинили
б втрату юридичного статусу первинних
документів.

При цьому, суд першої інстанції
правомірно відхилив як безпідставні
посилання податкового органу на
відсутність у позивача
товарно-транспортні накладні на
перевезення будівельних матеріалів,
доручення на отримання будівельних
матеріалів, договорів, актів виконаних
робіт на оренду вантажного
автотранспорту, документів, які
підтверджують
навантажувально-розвантажувальні
роботи, оскільки у відповідності до
умов договору підряду № 48 від 08 вересня
2008 року підрядник зобов'язується
своїми милами і засобами організувати
та здійснити на умовах цього договору
виконання комплексу робіт по
реконструкції кінотеатру під кафе-бар
з танцювальним залом та більярдною в
урочищі «Града» смт. Шацьк Шацького
району Волинської області (пункт 1.1
статті 1); підрядник забезпечує
доставку на умовах «франко - буд
майданчик» необхідних для виконання
робіт будівельних матеріалів та
комплектуючих виробів, транспорту і
будівельної техніки, а також гарантує і
забезпечує їх доброякісність та
технічну відповідність і справність
(пункт 5.2 статті 5).

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) під терміном
«амортизація» основних фондів і
нематеріальних активів слід розуміти
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

Підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
амортизації підлягають витрати на:
придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання, включаючи
витрати на придбання племінної худоби
та придбання, закладення і вирощування
багаторічних насаджень до початку
плодоношення; самостійне виготовлення
основних фондів для власних виробничих
потреб, включаючи витрати на виплату
заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних
фондів; проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до пункту 144.1 статті 144
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) амортизації
підлягають, зокрема: витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності; витрати на проведення
ремонту, реконструкції, модернізації
та інших видів поліпшення основних
засобів, що перевищують 10 відсотків
сукупної балансової вартості всіх груп
основних засобів, що підлягають
амортизації, на початок звітного року.

З огляду на те, що господарські
операції з придбання позивачем у ПП
«Універсалбуд» товарів (робіт, послуг)
на підставі укладеного договору
підряду № 48 від 08 вересня 2008 року мали
реальний характер, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що позивач
правомірно нараховував амортизаційні
відрахування на вартість
будівельно-монтажних робіт, які були
віднесені на збільшення балансової
вартості розважального центру
«Одісей», та на вартість меблів.

При цьому, колегія суддів вказує, що суд
апеляційної інстанції безпідставно
послався на постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 29
грудня 2011 року у справі № 1-104/11,
оскільки при кваліфікації правочину за
статтею 228 Цивільного кодексу України
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, а доказом вини
може бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Разом з цим, вказаною постановою
громадян ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі статті 6
Закону України «Про амністію у 2011
році», за змістом якої особа
звільняється від відповідальності,
коли акт амністії поширюється на всі
злочини, за вчинення яких її
обвинувачують, або за вчинення яких її
засуджено, тоді як мотивувальна
частина вказаної постанови не містить
положень щодо засудження вказаних
осіб, або ж фактичних даних, які б
вказували на невиконання
фінансово-господарських операцій за
укладеним директором ПП
«Універсалбуд» - ОСОБА_1 договором з
позивачем, або фіктивності вчинених
вказаним підприємством операцій з ПВКП
«Плесо».

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
доказів наявності вироків суду,
постановлених у кримінальних справах,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним тощо
позивачем або ж ПП «Універсалбуд»,
податковим органом надано не було.

Крім іншого, в акті ДПІ у Личаківському
районі м. Львова від 24 грудня 2010 року
№673/23-2/23974897 «Про результати невиїзної
документальної перевірки ПП
«Універсалбуд» з питань дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства за період з 01 липня 2009
року по 30 вересня 2010 року», на який
посилався податковий орган в
обґрунтування правомірності
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, було вказано, що
опитаний директор ПП «Універсалбуд» -
ОСОБА_1 повідомив, що він особисто
займався реєстрацією підприємства,
отриманням необхідних довідок,
відкриттям рахунків в банках,
здійснював керівництво підприємством,
підписував податкові декларації.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про неправомірність
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для їх скасування.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року підлягає скасуванню із залишенням
в силі постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Плесо» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року скасувати, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна