Справа № 826/11506/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2014 року 14:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доВідділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві Начальника Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києвіпрозобов'язання вчинити певні
дії,В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі по тексту - відповідач 1,
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві) та
начальника Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі по тексту - відповідач 2,
начальник ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві), у якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просив
зобов'язати відповідача 2 своєю
постановою звільнити з під арешту
нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1
та зобов'язати відповідача 1 направити
копію постанови начальника ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві про
зняття арешту відповідному органу
(установі) для зняття арешту.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 серпня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до судового розгляду на 19 серпня
У судове засідання 19 серпня 2014 року
представники сторін не з'явились, що в
силу приписів частини 1 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України стало підставою для
відкладення розгляду справи на 02
У судовому засіданні 02 вересня 2014 року
представник позивача позов підтримав
та просив його задовольнити.
Представники відповідачів в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 02
вересня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
провадженні та зобов'язав представника
позивача до 05 вересня 2014 року надати
актуальний витяг з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
05 вересня 2014 року через канцелярію суду
представником позивача подано заяву
про продовження терміну надання
витребуваних документів, в якій
зазначено про неможливість надання
витребуваного судом витягу у
встановлений строк, та клопотання про
продовження такого строку до 12 вересня
17 вересня 2014 року на виконання ухвали
суду представником позивача подано
заяву про залучення документів, до якої
додано витяг з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, складений станом на 15
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право
власності, виданого Святошинською
районною у місті Києві радою 16 липня 2007
року згідно з розпорядженням від 16
липня 2007 року №1931, є власником 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.
З витягу з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
№26643272 від 26 березня 2010 року ОСОБА_1
відомо, що постановою ВДВС у
Ленінському районі №8740/4 від 26 лютого
2004 року та постановою ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві №1071/4 від
25 жовтня 2005 року на все майно, що
належить йому на праві власності,
зокрема, 1/3 частину квартири АДРЕСА_1,
За результатами звернення до
начальника ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві із заявою про зняття арешту з
названої квартири, позивачем 28 липня 2014
року отримано лист від 13 травня 2014 року,
в якому зазначено про відсутність у
провадженні органу виконавчої служби
виконавчих проваджень щодо стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості. Також у
вказаному листі позивачу
запропоновано з питання щодо
звільнення майна з під арешту
звернутись до суду.
Посилаючись на приписи статті 55 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно з якими арешт постановою
державного виконавця може бути
накладений виключно на майно боржника,
чого на дату винесення відповідних
постанов та внесення запису до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна не було, що свідчить
про помилковість його накладення,
позивач звернувся з відповідним
позовом до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
З урахуванням вищезазначеного,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає за необхідне зазначити
Згідно зі статтею 124 Конституції
України всі судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV (далі по тексту - Закон України від
21.04.1999 р. № 606-XIV).
Згідно зі статтею 4 Закону України від
21.04.1999 р. № 606-XIV у редакції на час
накладення арешту, заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.
Відповідно до частини 1 статті 50
названого Закону звернення стягнення
на майно боржника полягає в його арешті
(опису), вилученні та примусовій
У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно, за
винятком майна, на яке згідно з законом
не може бути накладено стягнення.
Згідно положень статті 55 Закону
України від 21.04.1999 р. № 606-XIV у
відповідній редакції арешт на майно
боржника може накладатися державним
- винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, якою
накладається арешт на майно боржника
та оголошується заборона на його
- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні в банках або інших
фінансових установах;
- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Частиною 2 названої статті також
закріплено, що державним виконавцем за
постановою про відкриття виконавчого
провадження або за постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження може бути
накладений арешт у межах суми
стягнення за виконавчими документами з
урахуванням витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій на
виконання на все майно боржника або на
окремо визначене майно боржника. У разі
потреби постанова, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження,
надсилається державним виконавцем до
органу нотаріату та інших органів, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.
Проте, у будь-якому випадку, арешт
згідно наведених правових норм Закону
може бути накладений тільки на майно
Як вбачається із матеріалів справи,
право власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 виникло лише 16 липня
2007 року, що підтверджується копією
Свідоцтва про право власності на житло,
а постанови про накладення арешту на
зазначене майно винесені 27 лютого 2004
року та 25 жовтня 2005 року.
З огляду на викладене, а також за
відсутності в Єдиному державному
реєстрі виконавчих проваджень
інформації про те, що ОСОБА_1 є стороною
будь-якого виконавчого провадження,
суд приходить до висновку про
необхідність зняття арешту,
накладеного на майно позивача - 1/3
квартири АДРЕСА_1, постановами №870/4 від
26 лютого 2004 року ВДВС у Ленінському
районі та №1071/1 від 25 жовтня 2005 року
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.
У той же час, постановляючи рішення по
справі, суд враховую позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену у пленумі від 13 грудня 2010
року №3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», а саме, що відповідачем у
справах з приводу оскарження рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби (пункт 11).
З урахуванням зазначеного та
встановлених обставин, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
постановлення рішення про зобов'язання
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві
вчинити дії щодо звільнення майна, а
саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_1,
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідачі суду не надали.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, враховуючи всі наведені
обставини, Окружний адміністративний
суд міста Києва вважає позовні вимоги
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві вчинити дії щодо звільнення 1/3
кватири АДРЕСА_1, з-під арешту.
3. У решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко