Справа № 808/7964/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 рокусправа № 808/7964/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у справі №808/7964/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області про визнання
протиправними та скасування припису та
постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10
жовтня 2013 року звернувся до суду з
позовом до Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та
скасувати припис Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області від 18 вересня 2013
року №103 про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

- визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області від 25 вересня 213
року №93 про накладення на позивача
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у розмірі 41
292 грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначає, що в ході проведеної
відповідачем перевірки об'єкту
позивача: туристичного притулку,
останнім встановлено порушення ст.ст.
34,36 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та п.2,16
Порядку виконання будівельних робіт. З
висновками викладеними в акті
перевірки позивач не згоден, вважає, що
акт складений з порушеннями норм
чинного законодавства, а рішення
прийняті на підставі цього акту вважає
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
позапланова перевірка була проведена
за наявності на те підстав та з
дотриманням вимог законодавства. Факт
листування між сторонами, в тому числі
направлення на адресу відповідача,
засобами поштового зв'язку,
відповідних матеріалів перевірки та
прийнятих рішень підтверджується
наявними у справі доказами. При цьому,
суд першої інстанції вказує на те, що
предметом спору є правомірність
винесених відповідачем рішень, а не дій
відповідача. Так, на момент перевірки
інспектором встановлено, що навіс
переобладнано у закрите приміщення
шляхом встановлення вікон та
влаштування огороджувальних
конструкцій з цегли та виявлено
збудоване приміщення при в'їзді на
територію туристичного притулку, яке
не передбачено проектною
документацією та не зазначено у
технічній справі, що є порушенням
позивачем норм статтей 34,36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та п.2,16
Порядку виконання будівельних робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011 року №466.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована доводами позивача
викладеними в адміністративному
позові щодо незаконності рішень
відповідача прийнятих на підставі акта
перевірки та протоколу. Крім того,
вказує на те, що суд першої інстанції не
повно встановив обставини, що мають
значення для справи.

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що 01.06.2013 року на
вимогу прокуратури Запорізької
області від 30.04.2013 року №07/1/4-324-13 та на
виконання покладених повноважень
головним державним інспектором
Пологівського інспекційного відділу
проведено позапланову перевірку
додержання вимог містобудівного
законодавства на об'єкті будівництва
за адресою: Туристичний притулок
літнього функціонування по вул.
Макарова напроти бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1 (а.с.94).

В результаті проведеної перевірки
встановлено, переобладнання позивачем
навісу у закрите приміщення шляхом
встановлення вікон та влаштуванням
огороджувальних конструкцій з цегли.
Також виявлено збудоване приміщення
при в'їзді на територію туристичного
притулку, яке не передбачене проектною
документацією та не зазначено у
технічній справі, тобто без права на
виконання будівельних робіт, а саме за
відсутності декларації про початок
виконання будівельних робіт, про що
було складено акт перевірки від 01.06.2013
року. Як зазначив представник
відповідача, з цим актом було
ознайомлено позивача, але підписати та
отримати акт перевірки позивач
відмовився. Зазначений акт направлено
позивачу поштою (а.с.91,92-93).

18.09.2013 року відповідачем виданий припис
№109 про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, вимогою
якого було зупинити експлуатацію
вищезазначеного об'єкту до прийняття
його в експлуатацію у встановленому
законодавством порядку. З приписом
позивача було ознайомлено, але
підписати та отримати примірник
припису останній відмовився.
Зазначений припис позивачу направлено
поштою (а.с.15,16-17).

Цієї ж дати відносно позивача складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
відповідальність за яке передбачена п.4
ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
(а.с.85-87).

25.09.2013 року за результатами розгляду
вищезазначеного протоколу заступником
начальника інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області було винесено
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 93, відповідальність за
яке передбачена п.4 ч.2 ст.2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», відповідно до якої на
позивача, накладено штраф у розмірі 41292
грн. Ця постанова була надіслана
позивачу поштою (а.с.77-78).

Законність та обґрунтованість припису
№109 від 18.09.2013 року та постанови
відповідача про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 93 є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - орган державного
архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", державний
архітектурно-будівельний контроль - це
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Процедура здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності регулюється Постановою
Кабінету Міністрів України №553 від
23.05.2011 «Про затвердження Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю»
(далі - Порядок № 553).

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок
(Пункт 5 Порядку №553).

За приписами п.7 цього Порядку,
позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції.

Серед підстав для проведення
позапланової перевірки зокрема є:
вимога правоохоронних органів про
проведення перевірки.

Пунктом 3 частини 4 статті 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачено, що посадові
особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
вимогам законодавства, зокрема
будівельних норм, містобудівним умовам
та обмеженням, затвердженому проекту
або будівельному паспорту забудови
земельної ділянки, виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.09.2013 року відповідачем виданий припис
№109 про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, вимогою
якого було зупинити експлуатацію
реконструйованого існуючого навісу та
збудованого нового приміщення,
виконаних без права на виконання
будівельних робіт, а саме без
декларації про початок виконання
будівельних робіт, до прийняття його в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку.

При цьому, зі змісту вищезазначеного
припису вбачається, що вимогою
відповідача є зупинення експлуатації
уже закінченого будівництвом об'єкта
до прийняття його в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

З аналізу ж підпункту б) пункту 3
частини 4 статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
слідує, що посадові особи органів
державного архітектурно-будівельного
контролю мають право видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які не відповідають вимогам
законодавства, зокрема що виконуються
без реєстрації декларації про початок
їх виконання, тобто цією нормою
визначено право посадових осіб органів
державного архітектурно-будівельного
контролю на зупинення підготовки або
будівельних робіт, а не зупинення
експлуатації уже закінченого
будівництвом об'єкта.

Між тим, у відповідності до пункту 9
частини 4 статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
посадовим особам органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки надано право
забороняти за вмотивованим письмовим
рішенням керівника органу державного
архітектурно-будівельного контролю чи
його заступника експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію.

Однак, в матеріалах справи відсутність
відомості щодо наявності
вмотивованого письмового рішенням
керівника органу державного
архітектурно-будівельного контролю чи
його заступника щодо заборони
експлуатації позивачем закінченого
будівництвом об'єкта, не прийнятого в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку.

Враховуючи те, що відповідачем
винесено припис №109 від 18.09.2013 року про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил з
порушенням норм визначених статтею 41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне визнати протиправним та
скасувати цей припис.

Щодо перевірки повноти законності і
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції в частині правомірності
винесення відповідачем постанови від
25.09.2013 року про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 93, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Частиною 2 статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
встановлено, що державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 року №439
Державна архітектурно-будівельна
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області утворена згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
"Про утворення територіальних органів
Державної архітектурно-будівельної
інспекції" від 23.05.2011 року №549.

Виходячи зі змісту вищезазначених
правових норм, суд апеляційної
інстанції зробив висновок про те, що
відповідач є спеціально уповноваженим
органом, який, серед іншого, забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, у т.ч. шляхом проведення
відповідних перевірок.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті
3 Закону України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності", в редакції
зі змінами від 16.10.2012 року (чинній на час
винесення оскаржуваної постанови
Інспекції ДАБК №93 від 25.09.2013 року),
справи про правопорушення, передбачені
цим Законом, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.
Накладати штраф від імені центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Частина 2 статті 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
викладена у вказаній редакції згідно
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства внутрішніх
справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів" №5459-VІ від 16.10.2012 року, який
набрав чинності 18.11.2012 року та до
вказаних змін повноваження щодо
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності мали
також і керівники територіальних
органів Держархбудінспекції та їх
заступники.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону України №5459-VІ від 16.10.2012 року,
Кабінет Міністрів України протягом
трьох місяців з дня набрання чинності
цим Законом повинен привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
визначено, що порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
Кабінет Міністрів України постановою
від 06.04.1995 року №244 затвердив Порядок
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, однак
як вбачається зі змісту пункту 2
вказаного Порядку, накладати штраф від
імені інспекцій мають право керівник
Держархбудінспекції та його
заступники, керівники територіальних
органів Держархбудінспекції та їх
заступники.

Тобто, Кабінет Міністрів України не
привів Порядок накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, затверджений постановою
від 06.04.1995 року №244 у відповідність до
вимог Закону України "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо діяльності Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів", який набрав чинності 18.11.2012
року, тому в даному випадку існує
невідповідність вимог підзаконних
нормативно-правових актів вимогам
закону.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
відповідач не мав повноважень на
накладення штрафу за порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, оскільки такими
повноваженнями наділений лише
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, а саме Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
частині 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що
приймаючи спірну постанову про
накладення штрафу, відповідач діяв не
на підставі та не у спосіб, що
передбачений чинним законодавством
України, а тому вона є незаконною та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Проте, відповідач, в порушення вимог
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не довів правомірність своїх
дій при винесенні припису від 18.09.2013
року №109 та постанови про накладення
штрафу.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції зробив висновок про те, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, та в
силу статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у справі №808/7964/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області від 18 вересня 2013
року №103 про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області від 25 вересня 213
року №93 про накладення на фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності у розмірі 41 292 грн.

Стягнути з державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1342 (одна
тисяча триста сорок дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 26 вересня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко