Справа № 826/12724/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Будпостач»

до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування постанов і рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Будпостач» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Інспекції з питань захисту прав споживачів у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафних санкцій № 000035 від 11.03.2014 та № 000091 від 15.07.2014;

- визнати протиправними та скасувати рішення про вжиття обмежувальних корегувальних заходів № 000037 від 20.05.2014 та № 000086 від 15.07.2014.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 15.09.2014, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що висновки Інспекції, викладені в актах перевірок є безпідставними, оскільки належна інформація про товар завжди доводиться позивачем до споживачів. В наявності у позивача є відповідні товаросупровідні документи.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись при цьому на те, що в ході проведення перевірки встановлено відсутність технічної документації на продукцію, на підставі чого Інспекцією було застосовано відповідальність, передбачену п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м. Києві проведено поєднані перевірки характеристик продукції, що введена в обіг ПП «Будпостач», за результатами яких складено ідентичні за формою та змістом акти від 19.02.2014 № 000049 та від 17.06.2014 № 000142.

Як вбачається із вказаних актів, Інспекцією було перевірено продукцію «Дриль - шурупокрут «Ростех» ДШ 400Р», «Лобзик «Forte» JS 900», «Бетонозмішувач «FORTE EW 6140P», «Двигун бензиновий «FORTE F200G», «Компресор WERK ZBM60-50», Компресор «FORTE FL-50», «Мотопомпа «FORTE FP20C».

Як вбачається з актів перевірок та письмових заперечень відповідача, застосування до позивача обмежувальних заходів та штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах.

Відповідно до направлень на перевірку позивач мав надати до відділу державного ринкового нагляду Інспекції документи, зазначені у направленні, а саме документи, згідно ч. 7 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»: супровідну документацію, що додається до продукції (включаючи інструкції щодо користування продукцією); висновки експертиз та протоколи випробувань; документи, що дають змогу відстежити ланцюг постачання відповідної продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація); повний склад технічної документації на відповідну продукцію, згідно пп. 3 ч. 1 ст.15 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» в термін з 06.02.2014 по 19.02.2014.

Позиція контролюючого органу зводиться до того, що оскільки в ході перевірки ПП «Будпостач» щодо продукції, яка була об'єктом перевірки та зазначена в Актах, не надано жодних документів, які підтверджують, що продукція пройшла оцінку відповідності згідно з вимогами технічних регламентів, то застосування до позивача відповідальності, визначеної п .2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» є цілком обґрунтованим.

Проте, суд не може погодитись із правомірністю таких доводів контролюючого органу, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 8 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 № 1149 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2012 № 810), виробник або імпортер може надавати органу державного ринкового нагляду оформлений призначеним органом з оцінки відповідності протокол випробувань, що підтверджує відповідність електрообладнання вимогам пункту 3 цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 13 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 № 785 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 червня 2012 № 631), відповідність апаратури основним вимогам повинна підтверджуватися декларацією про відповідність, складеною виробником або уповноваженим представником.

Також, пунктом 14 цього Регламенту передбачено, що за позитивними результатами проведеного оцінювання технічної документації призначений орган видає виробнику або уповноваженому представнику сертифікат відповідності апаратури.

Отже, наявність сертифікату відповідності підтверджує відповідність товару вимогам Технічного регламенту № 1149.

Відповідно до п. 15 вказаного Регламенту технічна документація повинна надавати можливість оцінювання відповідності апаратури основним вимогам та охоплювати проектування та виробництво апаратури.

Технічна документація повинна, зокрема, містити:

- загальний опис апаратури;

- доказ відповідності апаратури національним стандартам з переліку національних стандартів, якщо такі стандарти застосовувалися повністю або частково;

- якщо виробник не застосовував національних стандартів з переліку національних стандартів або застосовував їх частково, описи та пояснення щодо рішень, прийнятих виробником для забезпечення відповідності основним вимогам цього Технічного регламенту, включаючи:

- опис оцінювання електромагнітної сумісності, передбачений в абзаці другому пункту 13 цього Технічного регламенту;

- результати проектних розрахунків і проведених експертиз;

- протоколи випробувань тощо;

- сертифікат відповідності апаратури, виданий призначеним органом, якщо застосовувалася процедура оцінки відповідності апаратури згідно з пунктом 14 цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 9 Технічного регламенту безпеки машин та устаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 № 933, введення в обіг та/або в експлуатацію машин, на які поширюється дія цього Технічного регламенту, дозволяється тільки тоді, коли вони не створюють небезпеку для життя і здоров'я людей, для свійських тварин, майна та довкілля за умови їх належного встановлення, обслуговування та застосування за призначенням. Відповідність машини вимогам цього Технічного регламенту є необхідною та достатньою умовою для введення її в обіг на території України.

У відповідності до п. 10 цього Регламенту машини, що промарковані національним знаком відповідності і супроводжуються декларацією відповідності, повинні розглядатися органами виконавчої влади як такі, що відповідають вимогам цього Технічного регламенту, тому органи виконавчої влади не повинні забороняти, обмежувати або перешкоджати введенню в обіг та/або в експлуатацію таких машин, а також незавершених машин, якщо виробник або його уповноважений представник склав декларацію про вбудовування для застосування у складі інших машин або для складання з іншими незавершеними машинами.

Таким чином, із наведених норм вбачається, що декларація про відповідність на товар, загальний опис продукції, протоколи випробування, сертифікати відповідності є тими документами, які підтверджують відповідність продукції вищевказаним Технічним регламентам, відтак документально підтверджують безпеку такої продукції для споживачів.

Суд звертає увагу на те, що загальні конструкторські та виробничі креслення, електричні схеми та схеми вузлів та інша вказана відповідачем технічна документація хоч і передбачена вимогами Технічних регламентів, проте така документація не є виключною для підтвердження відповідності товару вимогам цих Регламентів, так як самими регламентами передбачено також інші документи (що були надані позивачем), які посвідчують відповідність продукції національним стандартам.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.

Обставини справи свідчать про те, що у відповідача були підстави вважати продукцію позивача небезпечною. Разом з тим, як встановлено судом, обстеження зразків продукції не відбувалося, жодних експертиз не проводилось.

Крім того, на підтвердження власної правової позиції в частині безпечності продукції, яка вводиться в обіг, позивачем до матеріалів справи надано належним чином завірені копії декларації про відповідність та сертифікатів відповідності (а.с. 100 – 122 Том І), зміст та обсяг інформації в яких цілком спростовує посилання контролюючого органу на розповсюдження позивачем небезпечної продукції.

Стосовно доводів контролюючого органу про ненадання позивачем до перевірки вищевказаних декларацій та сертифікатів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтованих та беззаперечних підстав вважати, що перевірена відповідачем продукція не відповідає згаданим Технічним регламентам, у суду немає. Відтак, застосування відповідальності, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суд вважає неправомірним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Будпостач» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафних санкцій № 000035 від 11.03.2014 та № 000091 від 15.07.2014.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення про вжиття обмежувальних корегувальних заходів № 000037 від 20.05.2014 та № 000086 від 15.07.2014.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський