Справа № 815/4939/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4939/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представник позивача
Павел О.Ю.

представника відповідача
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

публічного акціонерного товариства
«Юніон Стандарт Банк» до інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування рішення №
0179 від 29.07.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду із позовом
звернулось ПАТ «Юніон Стандарт Банк»
до інспекції з питань захисту прав
споживачів у Львівській області, в
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення № 0179 від 29.07.2014р.

В обґрунтування заявленої правової
позиції позивач зокрема, зазначив, що
оскаржуване рішення, відповідно до
якого встановлено порушення, яке
полягало у недотриманні вимог
законодавства України про рекламу, а
саме: розміщення зовнішньої реклами, в
тому числі про використання у рекламі
забороненого зображення, без
погодження з органами місцевого
самоврядування, що є порушенням ч.1 ст.
16, ч.1 ст. 8 Закону України «Про рекламу»
та не подання інформації щодо вартості
розповсюдження реклами , що є
порушенням ч. 6 ст. 27 Закону України
«Про рекламу», не відповідає нормам
чинного законодавства України та
підлягає скасуванню.

Відповідно до Закону України «Про
рекламу», оглянуті інформаційні
вивіски не є рекламою, оскільки
відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України
«Про рекламу», розміщення інформації
про виробника товару та/або товар у
місцях, де цей товар реалізується чи
надається споживачеві, у тому числі на
елементах обладнання та/або оформленні
місць торгівлі, а також безпосередньо
на самому товарі та/або його упаковці
не вважається рекламою. Позивач
наголошує, що реклама відрізняється
від не реклами за змістом інформації, а
не за способом чи формою її
представлення та розповсюдження.
Зазначені вище вивіски містять
інформацію належності до банківської
установи та вид тих послуг, що нею
надаються, які передбачають отримання
ліцензії на проведення валютно -
обмінних операцій, з дотриманням
законодавства України у сфері
банківської діяльності.

На думку позивач Рішення №26 від
29.07.2014 року про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу,
винесене за відсутності такої реклами
взагалі, а тому в діях позивача
відсутні порушення, передбачені ст.
ст.8, 16, 27 Закону України «Про рекламу».

В судовому засіданні
представник позивача, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
засобами електронного зв'язку ,
відповідно до приписів ч.2 ст.38 КАС
України, що підтверджується наявним в
матеріалах справи «Повідомленням від
15.09.2014 р., о 10:42 год.».

А тому суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно приписів чинного
законодавства сторони процесу повинні
добросовісно виконувати свої права та
обов'язки.

Добросовісність (лат. bona fides)
розуміється, як самостійний правовий
принцип, як презумпція, як вказівка на
винність або об'єктивну протиправність
діяння. В цілому, під добросовісністю
варто розуміти прагнення суб'єкту до
правомірності власної правової
поведінки, її соціальної
нешкідливості, юридичної досконалості
способу досягнення поставленої мети.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки держави, а й осіб,
які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 7 липня 1989 року у справі
«Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти
Іспанії» зазначив, що заявник
зобов'язаний демонструвати готовність
брати участь на всіх етапах розгляду,
що стосуються безпосередньо його,
утримуватися від використання
прийомів, які пов'язані із зволіканням
у розгляді справи, а також максимально
використовувати всі засоби
внутрішнього законодавства для
прискорення процедури слухання.

Також, слід зазначити, що згідно вимог
статті 122 КАС України адміністративна
справа має бути розглянута і
вирішена протягом розумного строку,
але не більше місяця з дня відкриття
провадження у справі, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
«Мороз та інші проти України» зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, на тому, що саме
національним судам належить функція
керування провадженнями таким чином,
щоб вони були швидкими та ефективними
(рішення Європейського суду з прав
людини від 21 грудня 2006 року справа
«Мороз та інші проти України»).

Така функція знайшла своє відображення
і в Законі України «Про судоустрій і
статус суддів», який встановлює
обов'язок судді вживати заходи щодо
розгляду справи протягом строку,
встановленого Законом.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши чинне
законодавство, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

Закон України «Про рекламу» № 270/96-ВР
від 03.07.1996р. визначає засади рекламної
діяльності в Україні, регулює
відносини, що виникають у процесі
виробництва, розповсюдження та
споживання реклами.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України №
270/96-ВР контроль за дотриманням
законодавства України про рекламу
здійснюють у межах своїх повноважень:
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, - щодо захисту прав
споживачів реклами.

Спеціально уповноваженим центральним
органом у сфері захисту прав
споживачів є Держспоживінспекція
України та її територіальні органи.

Держспоживінспекція у Львівській
області є територіальним органом та
підпорядкована Держспоживінспекції
України та відповідно до Положення
про інспекцію з питань захисту прав
споживачів в Львівській області,
здійснює державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, рекламу в цій сфері та
державний ринковий нагляд на території
міста Львів та Львівській області.

Судом встановлено, що фахівцями
Держспоживінспекції у Львівській
області було здійснено огляд зовнішніх
вивісок ПАТ «Юніон Стандарт Банк»,
розташованих за адресою: м. Львів, вул.
Городоцька, 35 та встановлено ознаки
порушень ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 8 Закону України
«Про рекламу», а також порушення вимог
ч. 6 ст. 27 Закону України «Про рекламу» у
вигляді неподання інформації щодо
вартості розповсюдження реклами.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України
«Про рекламу», на вимогу органів
державної влади, на які згідно із
законом покладено контроль за
дотриманням вимог законодавства про
рекламу, рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео- та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю.

Як вбачається з матеріалів справи,
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради на адресу ПАТ
«Юніон Стандарт Банк» 10.04.2014 р. було
надіслано Вимогу №263/Р-3-1064, відповідно
до якої позивачу запропоновано усунути
самостійно порушення ч.1 ст. 16 Закону
України «Про рекламу».

14.05.2014 р. Департаментом економічної
політики Львівської міської ради
Начальнику Держспоживінспекції у
Львівській області надіслано подання
№23/Р-3-1327 про порушення ПАТ «Юніон
Стандарт Банк» Закону України «Про
рекламу».

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 693 від 26.05.2004р. «Про затвердження
Порядку накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу» (надалі
Порядок), який регулює питання
накладення уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав).

Відповідно п. 9 «Порядку», підставою для
розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу (далі -
справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Пунктами 10-14 «Порядку» встановлено, що
протокол про порушення законодавства
про рекламу подається
Держспоживінспекції або її
територіальним органам за місцем
вчинення порушення. Протокол
розглядається у місячний строк. За
наявності ознак порушення
законодавства про рекламу приймається
рішення про початок розгляду справи.
Справа розглядається у місячний строк
з дня прийняття рішення про початок її
розгляду. До строку розгляду справи не
зараховується час на отримання
необхідних доказів і проведення
експертизи. Строк розгляду справи може
бути продовжений Головою
Держспоживінспекції, його
заступниками, начальниками
територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступниками
не більше ніж на три місяці.

Посадові особи Держспоживінспекції та
її територіальних органів, які
розглядають справу: перевіряють
відповідність реклами вимогам
законодавства до змісту та
достовірності реклами, порядку її
виготовлення і розповсюдження;
отримують документи, усні чи письмові
пояснення, відео - та звукозаписи, а
також іншу інформацію, що стосується
порушень законодавства про рекламу;
готують попередні висновки і вносять
їх на розгляд Голови
Держспоживінспекції, його заступників,
начальників територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступників.
Держспоживінспекція та її
територіальні органи повідомляють
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами про розгляд
справи не пізніш як за три дні до дати
розгляду, а у невідкладних випадках - не
пізніш як за один день.

11.06.2014 року посадовою особою Інспекції
з прав споживачів у Львівській області
складено протокол № 0186 про порушення
законодавства про рекламу, яким
встановлено, що в порушення вимог ч. 1
ст. 16 та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
рекламу» керівництвом ПАТ «Юніон
Стандарт Банк» прийнято рішення про
самовільне розміщення зовнішньої
реклами, в тому числі про використання
в рекламі забороненого зображення без
погодження з органами місцевого
самоврядування, про що інспекцію
поінформував Департамент економічної
політики Львівської міської ради
поданням від 14.05.2014р. №23/Р-3-1327..

04.07.2014р. Держспоживінспекцією у
Львівській області прийнято рішення
про початок розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
№0206 та позивачу надіслано
повідомлення про розгляд справи 29.07.2014
року.

Відповідно до п. 18 «Порядку», за
результатами розгляду справи
приймається рішення, що оформляється у
двох примірниках, один з яких
залишається у Держспоживінспекції або
її територіальному органі, другий - у
10-денний строк надсилається особі,
стосовно якої було прийнято рішення,
або видається її представникові під
розписку.

Листом від 14.07.2014р. у відповідь на лист
№1674 від 11.06.2014р., який надійшов на
адресу Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Львівській області, ПАТ
«Юніон Стандарт банк» повідомило, що
лист не підлягає виконанню у зв'язку із
відсутністю реклами взагалі та
зазначило, що в діях посадових осіб
товариства відсутні порушення,
передбачені ч.1 ст. 16,ч.1 ст. 8 Закону
України «Про рекламу», а також
порушення вимог ч. 6 ст. 27 Закону України
«Про рекламу» у вигляді неподання
інформації щодо вартості
розповсюдження реклами.

29.07.2014 року Держспоживінспекцією у
Львівській області прийнято рішення
№0179 про накладення на ПАТ «Юніон
Стандарт Банк» штрафу у розмірі 1700 грн.,
яким встановлено недотримання вимог
законодавства про рекламу, а саме:
розміщення зовнішньої реклами, в тому
числі про використання у рекламі
забороненого зображення, без
погодження з органами місцевого
самоврядування, що є порушенням ч.1 ст.
16, ч.1 ст. 8 Закону України «Про рекламу»
та в порушення ч. 6 ст. 27 Закону України
«Про рекламу» не подано інформації
щодо вартості розповсюдження реклами.

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України
№ 270/96-ВР, реклама - інформація про особу
чи товар, розповсюджена в будь-якій
формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару;
зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях - рекламоносіях,
розташованих на відкритій місцевості,
а також на зовнішніх поверхнях
будинків, споруд, на елементах
вуличного обладнання, над проїжджою
частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №
270/96-ВР, реклама має бути чітко
відокремлена від іншої інформації,
незалежно від форм чи способів
розповсюдження, таким чином, щоб її
можна було ідентифікувати як рекламу.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України №
270/96-ВР, вивіска чи табличка з
інформацією про зареєстроване
найменування особи, знаки для товарів і
послуг, що належать цій особі, вид її
діяльності (якщо це не випливає із
зареєстрованого найменування особи),
час роботи, що розміщена на внутрішній
поверхні власного чи наданого у
користування особі приміщення, на
зовнішній поверхні будинку чи споруди
не вище першого поверху або на поверсі,
де знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України №
270/96-ВР, розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Суд погоджується з твердженнями
представника позивача, що інформаційні
вивіски, розташовані біля входу у
відділення банку, з дотриманням вимог
безпеки пішохідного руху, тому не
створює перешкод для вільного
пересування пішоходів, та містить
інформацію належності до банківської
установи і вид надання послуг, що
передбачає отримання ліцензії на
проведення валютно-обмінних операцій,
з дотриманням вимог законодавства
України в сфері банківської
діяльності.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що інформаційна
вивіска банку не є рекламою, оскільки
за змістом і формою не містить
інформації, яка може сформувати або
отримати обізнаність споживачів
реклами та їх інтерес щодо такого виду
товару.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до п. 48 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 р. №2067 до
вивісок чи табличок встановлено
виключний перелік вимог, а саме:

- повинні розміщуватися без втручання у
несучі конструкції, легко
демонтуватися, щоб не створювати
перешкод під час робіт, пов'язаних з
експлуатацією та ремонтом будівель і
споруд, на яких вони розміщуються;

- не повинні відтворювати зображення
дорожніх знаків;

- не повинні розміщуватися на спорудах -
об'єктах незавершеного будівництва;

- площа поверхні не повинна
перевищувати 3 кв. метрів.

Інформаційні вивіски містять лише
необхідну, доступну та своєчасну
інформацію на одержання якої споживачі
мають право у відповідності до п. 4 ч. 1
ст. 4 Закону України «Про захист прав
споживачів», що забезпечує можливість
свідомого і компетентного вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
інформація повинна бути надана
споживачеві до придбання ним товару чи
замовлення роботи (послуги), крім того
інформація про продукцію не вважається
рекламою.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
«Про захист прав споживачів», особи,
винні у порушенні законодавства про
рекламу, несуть дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну та
кримінальну відповідальність
відповідно до закону, а вивіска банку
не повинна бути розцінена як реклама.

Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про
захист прав споживачів», у разі
неможливості встановлення вартості
реклами, розповсюдженої з порушенням
вимог цього Закону, на рекламодавців та
розповсюджувачів реклами рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, накладається штраф у
розмірі до 300 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян..

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення інспекції з питань захисту
прав споживачів у Львівській області №
0179 від 29.07.2014р.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Потоцька Н.В.

Визнати протиправним та
скасувати рішення інспекції з питань
захисту прав споживачів у Львівській
області № 0179 від 29.07.2014р.

02 жовтня 2014 року.