Справа № 821/3791/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3791/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Войтович І.І.,

при секретарі - Сердюк О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Демидової
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області у
якому просить визнати дії відповідача
протиправними щодо відмови ОСОБА_1 у
наданні дозволу на імміграцію в
Україну та зобов'язати Управління
Державної міграційної служби України в
Херсонській області надати дозвіл
позивачу на імміграцію.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
зазначив, що оскаржуваним рішенням
відповідач протиправно позбавив
позивача права на отримання дозволу на
імміграцію в Україну, чим порушив
вимоги Закону України «Про імміграцію»
та гарантовані йому Конституцією
України права. Вважає відмову
відповідача у наданні дозволу на
імміграцію в Україну безпідставною.
Просив позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила з підстав викладених в
письмових запереченнях на
адміністративний позов. Зокрема
зазначив, що підставою для прийняття
відповідачем 21 серпня 2014 року рішення
про відмову у наданні дозволу на
імміграцію слугував лист Управління
СБУ України в Херсонській області від
12 серпня 2014 року про доцільність
відмови ОСОБА_1 у оформлені дозволу на
імміграцію. Вважає, що при прийнятті
рішення про відмову у наданні дозволу
на імміграцію в Україну
територіальним підрозділом УДМС
України в Херсонській області
здійснені усі дії, передбачені вимогам
діючого законодавства. В задоволенні
позову просив відмовити в повному
обсязі.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, дослідивши письмові
докази, суд вважає, що позов слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що громадянин
Російської Федерації ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Макіївка,
Донецької області, Україна, паспорт
НОМЕР_1 від 25.05.2004 р., 13 червня 2014 року
звернувся до Комсомольського РВ у м.
Херсоні УДМС області з заявою про
отримання дозволу на імміграцію в
Україну на підставі пункту 3 частини 3
статті 4 Закону України «Про
імміграцію», як особа яка народилася в
Україні.

21 серпня 2014 року Комсомольським РВ у м.
Херсоні Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області прийнято рішення
про відмову у наданні дозволу на
імміграцію в Україну ОСОБА_1, з
посиланням на п.6 ч.1 ст. 10 Закону України
«Про імміграцію», як на підставу для
відмови.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Правовий статус, основні права, свободи
та обов'язки іноземців та осіб без
громадянства, які проживають або
тимчасово перебувають в Україні і
порядок вирішення питань, пов'язаних з
їх в'їздом в Україну або виїздом з
України регулюється Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", відповідно до статті
4 якого, іноземці та особи без
громадянства в порядку, визначеному
законом України про імміграцію, можуть,
зокрема, іммігрувати в Україну на
постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначаються Законом України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 р. № 2491-ІІІ (далі -
Закон 2491-ІІІ).

За статтею 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція
- прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання та
іммігрант це іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання.
Порядок надання дозволу на імміграцію
в Україну на постійне проживання та
перелік документів, необхідних для
отримання такого дозволу визначено
статтею 9 Закону № 2491-ІІІ.

У свою чергу, з метою реалізації
положень Закону № 2491-ІІ Кабінетом
Міністрів України 26.12.2002 р. винесено
постанову № 1983, якою затверджено
Порядок провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію й
поданнями про його скасування і
виконання прийнятих рішень (далі -
Порядок ). Цей Порядок визначає
процедуру провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію в
Україну іноземцям та особам без
громадянства, поданням про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, а також повноваження
центральних органів виконавчої влади
України, підпорядкованих їм органів,
які забезпечують виконання
законодавства про імміграцію.

Порядок подання заяви про отримання
дозволу на імміграцію, перелік
необхідних документів та порядок їх
розгляду, крім статті 9 Закону № 2491-ІІІ
визначені пунктами 11-14, за якими
територіальні органи і підрозділи
після отримання документів від
зазначених у пунктах 12 і 13 цього
Порядку органів перевіряють у місячний
термін правильність їх оформлення,
з'ясовують у межах своєї компетенції
питання щодо наявності чи відсутності
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію, передбачених статтею 10
Закону України "Про імміграцію",
надсилають відповідні запити до
регіональних органів СБУ, Робочого
апарату Укрбюро Інтерполу та
Держприкордонслужби. Регіональні
органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро
Інтерполу та Держприкордонслужба
проводять у межах своєї компетенції у
місячний термін після надходження
таких запитів перевірку з метою
виявлення осіб, яким дозвіл на
імміграцію не надається. Про
результати перевірки інформується
орган, який зробив запит.

У судовому засіданні представник
відповідача відмітив, що підставою для
відмови у наданні позивачу дозволу на
імміграцію є пункт 6 статті 10 Закону
України "Про імміграцію". Також
представник відповідача стверджував,
що позивачем дотримано порядок подання
документів для отримання дозволу,
документи оформлені правильно та
подані у повному обсязі.

Перелік підстав для відмови у наданні
позивачу дозволу на імміграцію
передбачений статтею 10 Закону № 2491-ІІІ
та є вичерпним. За пунктом 6 цієї статті
дозвіл на імміграцію не надається: в
інших випадках, передбачених законами
України.

Із дослідженого судом листа Управління
Служби безпеки України в Херсонській
області від 12.08.2014 р. № 22/9-2684 вбачається,
що з метою недопущення загрози засадам
національної безпеки України
(використання РФ своїх громадян для
проведення протиправної діяльності на
території України), вказане Управління
вважає за доцільне відмовити ОСОБА_1 у
оформленні дозволу на імміграцію.

Суд зауважує, що в листі Управління СБУ
в Херсонській області не наведено
жодних фактів, які б свідчили про
наявність підстав вважати позивача
особою, що вчиняє протиправну
діяльність на території України, яка б
загрожувала національній безпеці.
Вказаний лист ґрунтується на
інформації щодо існування загрози для
національної безпеки загалом, зважаючи
на суспільно-політичну ситуацію в
південному регіоні України.

Таким чином, суд вважає, що лист
Управління СБУ в Херсонській області
не містить обставин, що передбачені
законодавством України як підстави для
відмови у наданні дозволу на
імміграцію.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду належних
доказів існування інших обставин, що
передбачені ст. 10 Закону № 2491-ІІІ, які б
надали Управлінню ДМС України в
Херсонській області підстави для
відмови в наданні дозволу на
імміграцію, окрім листа Управління СБУ
в Херсонській області.

Беручи до уваги викладене вище, суд
вважає, що приймаючи спірне рішення,
відповідач не надав належної оцінки
наявності законних підстав для відмови
в наданні позивачу дозволу на
імміграції, тобто діяв необґрунтовано
та протиправно, а тому вказане рішення
підлягає скасуванню, як таке, що
порушує права позивача на залишення в
Україні для постійного проживання.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов є підставним та обґрунтованим,
а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення від 21 серпня 2014 року
про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на
імміграцію в Україну.

Зобов'язати Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання
дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі
73,08 грн. (Сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 03 жовтня 2014 р.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 3.1.3