Справа № 2а/2370/4684/2012
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
справа № 2а/2370/4684/2012

15 год. 40 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Журавель Т.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 (особисто),
представника відповідача - Савенко Ю.Н.
(за довіреністю), розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до державної податкової
інспекції у м. Черкасах Черкаської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1, в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Черкаської області Державної
податкової служби № від 26.10.2012р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки № 191/17-307/НОМЕР_2 від 12.10.2012р.
щодо укладення між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" угоди
без мети реального настання правових
наслідків, що обумовлені ним,
спростовуються наданими під час
перевірки первинними документами. Крім
того, контрагент позивача - товариство
з обмеженою відповідальністю
"Техноторг-Ком" на дату здійснення
господарської операції був
зареєстрований платником податку на
додану вартість і мав право на виписку
податкових накладних; документи ж,
якими оформлювались господарські
операції між позивачем та товариством
з обмеженою відповідальністю
"Техноторг-Ком", були підписані з боку
контрагента уповноваженими особами та
скріплені печаткою товариства.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги та просив позов
задовольнити з підстав, викладених в
адміністративному позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував
в повному обсязі з підстав, викладених
в запереченнях на адміністративний
позов та додаткових поясненнях по
справі.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд встановив.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
господарювання виконавчим комітетом
Черкаської міської ради 16.06.2005р.,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2;
свідоцтво платника податку на додану
вартість НОМЕР_3 від 25.07.2005р.

12 жовтня 2012 року інспекторами
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Черкаської області Державної
податкової служби було проведено
позапланову документальну перевірку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо
документального підтвердження та
реальності здійснення господарських
операцій із платником податків -
товариством з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком", , за період з 01.07.2011р. по
31.07.2011р. (акт № 191/17-307/НОМЕР_2). Перевіркою
встановлено порушення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість по придбанню товару у
постачальника - товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" та
завищено суму податкового кредиту на
суму ПДВ 7 166 грн. 67 коп.

На підставі зазначеного акту перевірки
державна податкова інспекція у м.
Черкасах Черкаської області Державної
податкової служби прийняла податкове
повідомлення-рішення № від
26.10.2012р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 7 166 грн. 67
коп. за основним платежем та в розмірі 1
791 грн. 67 коп. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач оскаржив його до суду.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року, у задоволенні адміністративного
позову фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19 серпня 2014 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задоволено. Постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 16.01.2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п. 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р.
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р.
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
статті 201 Податкового кодексу України
(п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України).

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції. Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 7 166 грн. 67
коп., нараховані фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 згідно
оскаржуваного в судовому порядку
податкового повідомлення-рішення, є
наслідком відображення в податковому
обліку результатів господарських
відносин позивача з контрагентом -
товариством з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" (, свідоцтво платника
податку на додану вартість № 100158623 від
31.12.2008р.). Означені господарські
відносини підтверджуються наступними
наявними в матеріалах справи
первинними документами:

договором перевезення вантажів
автомобільним транспортом № 010711 від
01.07.2011р.;

рахунком-фактурою № 68 від 15.07.2011р.,
актом здачі-прийняття робіт (послуг) №
68 від 15.07.2011р., податковою накладною № 68
від 15.07.2011р. на загальну суму з ПДВ 30 600
грн.;

рахунком-фактурою № 78 від 29.07.2011р.,
актом здачі-прийняття робіт (послуг) №
78 від 29.07.2011р., податковою накладною № 78
від 29.07.2011р. на загальну суму з ПДВ 12 400
грн.

платіжними дорученнями від 10.08.2011р. на
загальну суму 20 000 грн., від 23.08.2011р. на
загальну суму 23 000 грн.

В той же час, укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком"
договір, як і рахунки-фактури, акти
здачі-прийняття робіт та податкові
накладні, з боку останнього підписані
директором Кіреєвим А.Г., який згідно
відібраних 30.09.2011р. у нього пояснень
зазначив, що зареєстрував підприємство
за грошову винагороду, статутні внески
до підприємства не здійснював, з
директорами інших підприємств не
зустрічався, договори на поставку
товарів (надання послуг) не готував та
не заключав. На роботу до підприємства
нікого не приймав та не звільняв. Вид
діяльності та місцезнаходження
товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" йому
не відоме. До ведення
фінансово-господарської діяльності
даного підприємства не має жодного
відношення. Ніяких документів щодо
ведення фінансово-господарської
діяльності підприємства не підписував,
місцезнаходження печаток та
фінансово-господарських документів
йому не відоме. Декларацій з податку на
додану вартість та інших документів
податкової звітності не складав та не
підписував.

Отже, виписані від імені товариства з
обмеженою відповідальністю
"Техноторг-Ком" податкові накладні,
підписані від імені цього товариства
особою, яка заперечує свою участь у
створенні та діяльності даного
товариства, в тому числі у підписанні
будь-яких первинних документів.

За правилами заповнення податкової
накладної, встановленими у п. 16 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 1379 від 01.11.2011р., усі
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Таким чином, виписані від імені
суб'єкта господарювання податкові
накладні не можна вважати належно
оформленими та підписаними
повноважною особою, яка заперечує свою
участь у створенні та діяльності
даного суб'єкта господарювання,
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів (робіт, послуг),
а тому віднесення відображених у них
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту є безпідставним.
Відповідної правової позиції
дотримується Верховний Суд України,
зокрема в своїй постанові від 05.03.2012р. у
справі № 21-421а11.

Окрім того, як вбачається з наданих
позивачем актів здачі-прийняття робіт
(послуг) № 68 від 15.07.2011р. та № 78 від
29.07.2011р., останні не містять, як того
вимагає стаття 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні": зміст та обсяг
господарських операцій, одиниці виміру
господарських операцій, відсутній
детальний опис наданих послуг, немає
можливості встановити вид транспорту,
відомості про дату завантаження,
маршрут перевезення, пункти
відправлення, місце завантаження та
пункт призначення тощо. Не зміг
пояснити стосовно змісту та обсягу
господарських операцій, одиниці виміру
господарських операцій, детального
опису наданих послуг позивач і в ході
судового розгляду.

В той же час, згідно договору
перевезення вантажів автомобільним
транспортом № 010711 від 01.07.2011р.
"перевізник зобов'язується доставити
автомобільним транспортом ввірений
йому замовником вантаж (відповідно із
транспортною накладною) до пункту
призначення у встановлений договором
чи замовленням строк". Обов'язковість
наявності товарно-транспортної
накладної незалежно від складання
сторонами акту виконаних робіт
підтверджується також п. 2.4
вищезазначеного договору, та є
обов'язковою умовою оплати за
перевезення. Відсутність
товарно-транспортних накладних, з
свого боку, також позбавляє можливості
встановити вид транспорту, відомості
про дату завантаження, маршрут
перевезення, пункти відправлення,
місце завантаження та пункт
призначення тощо.

Разом з тим, як вбачається з акту за
результатами невиїзної документальної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" №
2228/23-04/36283352 від 21.10.2011р. перевіркою
встановлено, що суб'єкт господарювання
за адресою, визначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців: 04050, м. Київ,
вул. Мельникова, 12, не знаходиться;
основний вид діяльності суб'єкта
господарювання - інші види оптової
торгівлі; загальна чисельність
працюючих - 0 осіб; відсутність
виробничого обладнання, транспортних
засобів та торгівельного обладнання,
що ставить під сумнів факт здійснення
суб'єктом господарювання
задекларованого основного виду
діяльності.

Що стосується відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних, як
доказу виконання договірних
зобов'язань по договору перевезення
вантажів автомобільним транспортом, то
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається в
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Порядок перевезення вантажів
автомобільним транспортом та
оформлення вантажів для перевезень
врегульовано Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р. №363, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998р.
за №128/2568 (далі по тексту - Правила).

Відповідно до пункту 11 Правил
товарно-транспортна накладна - це
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу
та є єдиним для всіх учасників
транспортного процесу юридичним
документом, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи; подорожній
лист - первинний документ про облік
вантажних автомобільних перевезень, що
всебічно характеризує роботу
автомобіля і водія з моменту їх виїзду
з автотранспортного підприємства і до
повернення на підприємство.

Підпунктом 11.1 Правил визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Відповідно до підпункту 11.3 Правил
дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається.

Відповідно до підпункту 11.7 Правил
перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Згідно з п. 11.5 Правил
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (Пункт 11.7 Правил).

Відтак, при здійсненні господарських
операцій з транспортних послуг
первинними документами
бухгалтерського обліку є
товарно-транспортні накладні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності
первинну документацію, пояснення
позивача, суд вважає доведеним
висновок відповідача про те, що
господарські операції між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" з
надання послуг фактично не
здійснювались та оформлені лише
документально з метою безпідставного
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Формування витрат, які беруть участь у
визначенні об'єкта оподаткування, та
податкового кредиту за господарськими
операціями, які фактично не
здійснювались, а відбувся виключно
обмін податковими накладними,
видатковими накладними тощо, чинним
законодавством не передбачене, тому
внаслідок відображення у податковому
обліку господарських операцій з
придбання товарів та послуг у
товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком",
позивачем порушено вимоги статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість по придбанню послуг у
товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Ком" та
завищено суму податкового кредиту на
суму ПДВ 7 166 грн. 67 коп.

За таких обставин суд не знаходить
підстав для задоволення
адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.А. Гайдаш

Повний текст постанови
складений та підписаний 01 жовтня 2014
року