Справа № К/9991/69939/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/69939/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області на рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 8
вересня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 5 квітня 2011 року, -

встановив:

У липні 2010 року Захарук М.В. звернувся в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про поновлення пропущеного
строку для звернення до суду за
захистом порушених його прав, свобод та
інтересів, визнання незаконною відмови
у виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення та зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату такої за 2002-2009
роки, виходячи з розміру п'яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі -
Закон № 796-ХІІ).

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 8
вересня 2010 року позов задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_4 строк
звернення до суду з даним позовом як
пропущений з поважних причин. Визнано
відмову Управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області щодо виплати позивачеві
щорічної допомоги на оздоровлення за
2005, 2007-2009 роки протиправною. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2005, 2007-2009
роки відповідно до статті 48 Закону №
796-ХІ, виходячи з розміру п'яти
мінімальних заробітних плат з
урахуванням виплачених сум. В решті
позову відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Даний позов подано та розглянуто судом
першої інстанції за правилами
цивільного судочинства.

Постановою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5 квітня
2011 року рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 8
вересня 2010 року змінено. Виключено з
резолютивної частини рішення вказівку
про визнання неправомірними дій
відповідача у відмові виплатити ОСОБА_4
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік та зобов'язання провести
перерахунок і виплату допомоги за цей
рік відповідно до статті 48 Закону №
796-ХІ. В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить змінити постанову
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 5 квітня 2011 року в частині
задоволення позову та скасувати
рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 8
вересня 2010 року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

За перевіркою матеріалів справи
вбачається, що Захарук М.В. має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Коломийської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області. Судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідачем допомога на оздоровлення
ОСОБА_4 була виплачена за 2005 рік - 28
грудня 2005 року, за 2007 рік - 17 квітня 2007
року, за 2008 рік - 20 листопада 2008 року, за
2009 рік - 11 листопада 2009 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 100 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що часникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, а частиною 7 цієї статті
встановлено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом
тривалих років не змінювався і не
відповідав розміру, встановленому
законами України.

Розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений законами України, згідно
з внесеними Верховною Радою України
змінами до державного бюджету зростав
кожен наступний рік. При цьому, вказані
закони не містили обмежень щодо
застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в 2005
році будь-яких рішень з цих питань не
приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону
№ 796-ХІІ та розмір мінімальної
заробітної плати, встановлений
відповідними законами України, а не
постанови Кабінету Міністрів України,
якими керувався відповідач, оскільки
такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів про
неправомірність виплати відповідачем
у 2008 році позивачеві коштів на
оздоровлення у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність законних
підстав для виплати йому цієї
допомоги у розмірі, визначеному
абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ, оскільки суб'єкт владних
повноважень виплатив позивачеві
зазначену допомогу на оздоровлення за
2008 рік у розмірі 100 гривень 20
листопада цього року, - після прийняття
Конституційним Судом України Рішення
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

У 2009 році редакція абзацу 4 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ була чинною та
іншими законодавчими актами, в тому
числі Законом України «Про Державний
бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня
2008 року № 835-VI, не призупинялась і зміни
до неї не вносились.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5 квітня
2011 року та рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 8
вересня 2010 року в незміненій частині у
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.