Справа № 826/12841/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2014 року 16:12 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
при секретарі судового засідання Хилі
І.В., за участю представників: позивача -
Норика М.В., відповідача - Вендиліної
А.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАГ-2000»до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходівпро
визнання протиправними та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270003/2014/000113/2 від 08
травня 2014 року, картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100270003/2014/40125
від 09 травня 2014 року, зобов'язання
вчинити певні дії, - На підставі частини
3 статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України в судовому
засіданні 17 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01 вересня 2014 року до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «МАГ-2000» (далі - ТОВ
«МАГ-2000», позивач) з адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі - відповідач)
про:

- визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270003/2014/000113/2 від 08
травня 2014 року;

- визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100270003/2014/40125 від 09 травня 2014 року;

- зобов'язання відповідача визнати
митну вартість товарів, поставлених за
контрактом № 03/06 від 10 квітня 2006 року,
укладеним між позивачем та фірмою GRICE
PROPERTIES LIMITED та специфікації № 66 до
даного контракту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідачем було
помилково застосовано резервний метод
визначення митної вартості товарів та
необґрунтовано винесені картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 09 травня
2014 року № 100270003/2014/40125 та рішення про
коригування митної вартості товарів
від 08 травня 2014 року 100270003/2014/000113/2,
оскільки ним були надані всі наявні
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів, в своїх
запереченнях просив суд в задоволенні
адміністративного позову ТОВ «МАГ-2000»
повністю відмовити, оскільки при
винесенні картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення та рішення про коригування
митної вартості товарів діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений положеннями
законодавства України.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2006 року між фірмою GRICE PROPERTIES
LIMITED (за контрактом - продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАГ-2000» (за
контрактом - покупець) було укладено
контракт (зовнішньоекономічний
договір) № 03/06, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується поставляти та
продавати покупцю товар (плівку ПВХ для
виробництва штучних ялинок та мішури
новорічної) у відповідності до
специфікацій, згідно з привалами
«Інкотермс-90», на умовах CIF - м. Одеса,
Україна.

08 травня 2014 року позивач в порядку
електронного декларування подав до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів ВМД № 100270003/2014/317804 з метою
здійснення митного оформлення
ввезеного на територію України товару,
за контрактом від 10 квітня 2006 року №
03/06, а саме:

1. Труби із чорних металів зварні,
круглого поперечного перерізу,
призначені для виробництва ялинок
штучних новорічних:

- трубка довжиною 6 м, діаметром 16 мм,
товщина стінки 0,5 мм - 5 100,00 кг;

- трубка довжиною 6 м, діаметром 18 мм,
товщина стінки 0,8 мм - 14 220,00 кг;

- трубка довжиною 6 м, діаметром 28 мм,
товщина стінки 1,0 мм - 4 740,00 кг.

Виробник Tianjin Furen Import&export Co, країна
виробництва Китай.

Одночасно, ТОВ «МАГ-2000» було подано до
органу доходів і зборів ряд документів,
що підтверджує заявлену митну вартість
ввезеного товару: контракт
(зовнішньоекономічний договір) від 10
квітня 2006 року № 03/06; додаткову угоду №
8 до контракту № 03/06 від 10 квітня 2006
року; доповнення до контракту від 30
грудня 2012 року № 8; доповнення до
контракту від 26 лютого 2012 року № 66;
міжнародну автомобільну накладну (CMR)
від 29 квітня 2014 року № 0566; коносамент
(bill of Lading) - від 07 березня 2014 року №
TSNODS000368; рахунок-фактуру (інвойс) від 26
лютого 2014 року № FR-E43-131231; сертифікат
про походження товару від 07 березня 2014
року А-№G14470ZC37980181.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ
«МАГ-2000» документів Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
виявлено наявність у них розбіжностей.

Відповідачем, у зв'язку із сумнівами
щодо митної вартості товару, було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:

- транспортні (перевізні) документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів (відповідно до вимог наказу
Міністерства фінансів України від 24
травня 2012 року № 599, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 червня
2012 року за № 984/21296);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, прайс-листи виробника
товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновок про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією;

- інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини;

- інші документи для підтвердження
митної вартості товару (за бажанням
декларанта).

Позивач надав на адресу відповідача
некласифікований комерційний документ
- калькуляція виробника б/н від 14
березня 2014 року, документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару - транспортні витрати від 06
травня 2014 року № РаТ0612, прайс-лист
виробника товару, копію митної
декларації країни-відправника від 05
березня 2014 року № 0376964 та
повідомив про неможливість надання
інших додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

За наслідками опрацювання додатково
наданих ТОВ «МАГ-2000» документів на
вимогу митного органу, останній
прийшов до висновку про відсутність у
них всіх відомостей відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості, оскільки
документи були надані не в повному
обсязі.

На виконання вимог пункту шостого
статті 54 Митного кодексу України від 13
березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК
України) Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів було відмовлено
позивачу у митному оформленні
задекларованого товару, у зв'язку з чим
оформлено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 09 травня 2014 року №
100270003/2014/40125.

Підставою для відмови у митному
оформленні було прийняте рішення про
коригування митної вартості товарів
від 08 травня 2014 року № 100270003/2014/000113/2.

Зокрема, відповідно до вказаного
рішення митна вартість визначена 1,8200
USD/одиницю із застосуванням резервного
методу.

Між тим, ТОВ «МАГ-2000» звернулось із
скаргами на рішення про коригування
митної вартості товарів від 08 травня 2014
року № 100270003/2014/000113/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 09 травня
2014 року № 100270003/2014/40125 до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Державної митної служби України та
Державної фіскальної служби України,
за наслідками розгляду яких, в
задоволенні вказаних скарг було
відмовлено.

В подальшому відповідачем надано згоду
на випуск товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання, шляхом сплати
до державного бюджету сум податків і
зборів згідно митної вартості,
визначеної митним органом в повному
обсязі, та щодо надання протягом 80 днів
з дня випуску товарів відповідних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості.

Незгода з вказаними рішеннями суб'єкта
владних повноважень обумовила
звернення позивача з адміністративним
позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) надані сторонами
докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд не
погоджується з доводами ТОВ «МАГ-2000»,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України (тут і далі по тесту всі
нормативно-правові акти вказані
чинними на момент виникнення спірних
правовідносин), правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 341 частини 1 статті
4 МК України, органи доходів і зборів -
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України
передбачено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 52 МК
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації (частина
друга статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(частина 4 статті 52 МК України).

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (частини 8, 9 статті 52 МК
України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК
України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (частина
4 статті 53 МК України).

Частинами 1 та 2 статті 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу
(частина третя статті 54 МК України).

Частиною 5 статті 54 МК України
передбачено, що орган доходів і зборів
з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до частини 12 статті 264 МК
України, у разі відмови у прийнятті
митної декларації посадовою особою
органу доходів і зборів заповнюється
картка відмови у прийнятті митної
декларації за формою, встановленою
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.
Один примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи органу
доходів і зборів.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів (частина 7 статті 55 МК
України).

Відповідно до частини 8 вказаної статті
МК України протягом 80 днів з дня
випуску товарів декларант або
уповноважена ним особа може надати
органу доходів і зборів додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Відповідно до частини 9 статті 55 МК
України, у разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

- а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

- б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів;

- в) на основі віднімання вартості;

- г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

- ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК
України, метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця. Платежі
необов'язково повинні бути здійснені у
вигляді переказу грошей (зокрема, але
не виключно). Такі платежі можуть бути
здійснені шляхом акредитива,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується лише ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню (частини
п'ята-восьма статті 58 МК України).

Відповідно до частини 10 статті 58 МК
України, при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів,
деталей,напівфабрикатів,
комплектувальних виробів тощо, які
увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та
аналогічних предметів, використаних у
процесі виробництва оцінюваних
товарів; в) матеріалів, витрачених у
процесі виробництва оцінюваних
товарів (мастильні матеріали, паливо
тощо); г) інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати
платежі, які стосуються прав на
літературні та художні твори, винаходи,
корисні моделі, промислові зразки,
торговельні марки та інші об'єкти права
інтелектуальної власності. Витрати на
право відтворення (тиражування)
оцінюваних товарів в Україні не
повинні додаватися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари. Порядок включення
до ціни розрахунку роялті та
ліцензійних платежів визначається
Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної
вартості, затверджені наказом
Міністерства фінансів України 24 травня
2012 року № 599, визначають порядок
заповнення декларації митної вартості
(далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою
ним особою - при визначенні та
заявленні митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту;

- митним органом - при здійсненні
контролю за правильністю визначення
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил
ДМВ подається в установленому порядку
митному органу, що здійснює митне
оформлення товарів, разом з митною
декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Посадовою особою митного органу
заповнюється графа ДМВ «Для відміток
митного органу». На основному аркуші,
крім реєстраційного номера ДМВ,
повинно бути зазначене рішення, яке
прийняте посадовою особою митного
органу за результатами контролю
правильності визначення митної
вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних
Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при
електронному декларуванні посадова
особа за допомогою автоматизованої
системи митного оформлення створює та
надсилає декларанту або уповноваженій
ним особі засвідчене електронним
цифровим підписом електронне
повідомлення про необхідність подання
документів відповідно до частин
третьої та/або четвертої статті 53
Кодексу для підтвердження митної
вартості товарів із складанням їх
переліку.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення. При електронному
декларуванні декларант або
уповноважена ним особа надсилає
повідомлення про відмову у подачі
документів у складі електронного
повідомлення, засвідченого
електронним підписом (пункти 2.4, 2.5
Правил).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що рішенням про
коригування митної вартості товарів
від 08 травня 2014 року № 100270003/2014/000113/2
митну вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

При цьому, підставою для прийняття
вказаного рішення стало подання
позивачем до митного оформлення
документів, які не містили відомостей
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості та містили
розбіжності.

Зокрема, відповідно до пункту 1
контракту від 10 квітня 2006 року № 03/06
«продавець продає, а покупець придбає
товар «плівка ПВХ для виробництва
штучних ялинок». Проте, відповідно до
інвойсу від 26 лютого 2014 року № FR-E43-131231
покупець придбав труби з чорних
металів, призначених для виробництва
штучних ялинок.

Згідно з пунктом 3.4 вказаного
контракту, вантаж повинен
супроводжуватися наступними
документами: накладна, інвойс,
специфікація, але відповідно відмітки
Південної митниці, інвойс на судно не
надавався.

В коносаменті від 07 березня 2014 року №
TSNODS000368 відсутня інформація щодо
товаросупровідних документів на
вантаж, що не дає змогу ідентифікувати
заявлений вантаж.

Суд зазначає, що за вказаних обставин
відповідачем правомірно було
розпочато процедуру консультацій та
витребувано додаткові документи.

Водночас, додатково надані декларантом
митному органу документи на виконання
вимог статті 55 МК України щодо
підтвердження визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
є такими, що не спростовують доводи
відповідача та не можуть бути ним
враховані для підтвердження заявленої
митної вартості,з огляду наступне.

Надані прайс-листи фірм-виробників не
містять інформації стосовно адреси,
телефонів або сайту в мережі Інтернет
для контактів покупців із
фірмою-продавцем зазначеного товару.

Також, декларантом не здійснено
переклад митної декларації країни
відправлення від 03 травня 2014 року №
20376963, яку теж не можливо
ідентифікувати з ввезеним товаром.

При вирішенні вказаної справи суд
також звертає увагу на той факт, що до
прийняття оскаржуваних рішень
позивачем додаткові документи на
вимогу органу доходів і зборів в
повному обсязі надані не були, про що
свідчить повідомлення від 08 травня 2014
року за підписом директора ТОВ «МАГ-2000»
Чепурди Л.П.

У зв'язку із викладеним, суд
погоджується, що митна вартість
вказаного вище товару не могла бути
визначена за ціною договору (контракту)
щодо товару, який імпортується,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

Вказані обставини, на думку суду, є
підставою для прийняття митним органом
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів від 08 травня 2014
року № 100270003/2014/000113/2 із застосуванням
резервного методу.

Водночас, відповідно до оскаржуваного
рішення метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів не може бути
прийнятий, у зв'язку з відсутністю
даних щодо вартості операцій з
ідентичними товарами, скоригованими
відповідно до комерційних умов
поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не може бути
прийнятий у зв'язку з відсутністю даних
щодо вартості операцій з подібними
(аналогічними) товарами, скоригованими
відповідно до комерційних поставки та
партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості на
основі віднімання вартості не може
бути використаний у зв'язку з
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків, а метод
визначення митної вартості на основі
додавання вартості - у зв'язку з
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

Таким чином, митницею був правомірно
застосований резервний метод
визначення митної вартості товару,
імпортованого позивачем, що
ґрунтується на митній вартості
товарів, подібних за якісними
характеристиками, митне оформлення
яких здійснювалось за митними
деклараціями від 22 квітня 2014 року №
110130000/4/503256, № 110130000/4/503258 та від 23 квітня
2014 року № 110130000/4/53312, відповідно до
вимог чинного законодавства України.

Аналізуючи вищевказане, суд вважає, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначеної
митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених
на них завдань, забезпечують контроль
за виконанням законодавства України з
питань митної справи й справлянням
податків і зборів та інших завдань,
покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

Такими чином, враховуючи викладене
вище, суд приходить до висновку, що
рішення про коригування митної
вартості товарів від 08 травня 2014 року №
100270003/2014/000113/2 відповідачем прийняте у
відповідності та у межах чинного
законодавства, а тому підстав для його
скасування у суду немає.

Водночас, позовна вимога про
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 09 травня 2014 року №
100270003/2014/40125 теж до задоволення не
підлягає, оскільки дане рішення є
наслідком послідових дій митного
органу та яке ґрунтується на законно
прийнятому рішенні про коригування
митної вартості товарів від 08 травня 2014
року № 100270003/2014/000113/2.

Також, з урахуванням встановлення
правомірності прийняття митним
органом рішення про коригування митної
вартості товарів від 08 травня 2014 року №
100270003/2014/000113/2 не підлягає задоволенню
вимога позивача щодо зобов'язання
відповідача визнати митну вартість
товарів, поставлених за контрактом №
03/06 від 10 квітня 2006 року, укладеного між
позивачем та фірмою GRICE PROPERTIES LIMITED та
специфікації № 66 до даного контракту.

Частиною 3 статті 2 КАС передбачено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено
правомірність прийнятих ним рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, у
зв'язку із чим в задоволені
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 КАС
України та частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір», суд вирішив
стягнути з позивача 1 644,30 грн. судового
збору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень статті 94 КАС України,
відшкодування позивачу витрат на
правову допомогу в разі відмови в
задоволенні адміністративного позову
не передбачено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАГ-2000» відмовити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАГ-2000» судовий збір
у розмірі 1 644,30 грн. на р/р: 4007,
отримувач коштів УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код отримувача (код за
ЄРДПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у
м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 вересня 2014 року