Справа № 2а/0470/4492/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/8982/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 8 серпня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної податкової служби
у Дніпропетровській області про
визнання дій неправомірними та
стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні,

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2012 року позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом до відповідача. Просив визнати
протиправними дії Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області, зобов'язати відповідача
нарахувати йому одноразову грошову
допомогу в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний рік служби та стягнути з
відповідача на його користь вказану
допомогу в сумі 14151 грн. 34 коп.

Посилався на те, що при звільнені
зі служби мав право на отримання
одноразової грошової допомоги в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення з урахуванням
загального стажу. Проте, відповідач,
всупереч вимог ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» вказаної допомоги не виплатив з
посиланням на те, що необхідною умовою
для отримання вказаної допомоги є
набуття права на отримання пенсії
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
8 серпня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування оскаржуваних судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 14 березня 2012
року ОСОБА_4, майора податкової
міліції, згідно наказу Державної
податкової служби у Дніпропетровської
області від 14 березня 2012 року за № 140-о
звільнено через скорочення штатів зі
служби в податковій міліції з посади
оперуповноваженого відділення
оперативних заходів із скорочення
податкового боргу відділу податкової
міліції Північної МДПІ у м.
Кривому Розі в запас Збройних Сил за п.
64 «г» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року № 114. Відповідно до зазначеного
наказу при звільненні ОСОБА_4 виплачено
грошову компенсацію за невикористану
чергову відпустку за 2012 рік.

ОСОБА_4 звернувся до Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області з листом про виплату
одноразової грошової допомоги у
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний рік служби, передбаченої ст. 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб». Однак, у виплаті вказаної
грошової допомоги йому було
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач набув право на отримання
одноразової грошової допомоги у
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний рік служби відповідно до ст. 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», оскільки має вислугу понад 10
років і звільнений через скорочення
штатів.

При цьому суди зробили висновок, що ця
одноразова допомога виплачується
незалежно від того чи набув позивач
право на пенсію.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби. У
разі звільнення зі служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Поряд з цим, ст. 9-1 цього ж Закону (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
особам, які звільнені зі служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів без права на
пенсію, протягом одного року після
звільнення зі служби виплачується
щомісячна грошова допомога в розмірі
окладу за військовим (спеціальним)
званням.

Отже, умовами виплати пенсії у випадку
звільнення зі служби у зв'язку із
скороченням штатів на підставі п. 64 «г»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року № 114, є вислуга років (не менше
10 років) та набуття права на пенсію.

Ст. 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» передбачено, що особи
офіцерського складу, прапорщики і
мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом при
наявності встановленої цим Законом
вислуги на військовій службі, службі в
органах внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років. Військовослужбовці,
особи, які мають право на пенсію за цим
Законом, які стали інвалідами за умов,
передбачених цим Законом, набувають
право на пенсію по інвалідності. Члени
сімей військовослужбовців, осіб, які
мають право на пенсію за цим Законом,
які загинули чи померли або пропали
безвісти, мають право на пенсію в разі
втрати годувальника.

Проте, в порушення вимог ст. 159 КАС
України, як суд першої інстанції, так і
суд апеляційної інстанції, не з'ясували
чи набув позивач права на пенсію,
передбачену ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (за вислугу років чи по
інвалідності).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд апеляційної
інстанції порушив вищенаведені норми
процесуального права, зокрема, статей
159, 162 КАС України, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для вирішення справи, а
суд касаційної інстанції в силу вимог
ст. 220 КАС України позбавлений
можливості встановлювати обставини
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не можуть
залишатися без змін та підлягають
скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС
України з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Дніпропетровській області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 8
серпня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк