Справа № 822/2526/14
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2526/14
Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ПВНЗ
"Хмельницький економічний університет"
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Всеукраїнська громадська
організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України" до ПВНЗ "Хмельницький
економічний університет" про визнання
дій протиправними , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року Всеукраїнська
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" звернулась до Хмельницького
окружного адміністративного суду із
позовом до приватного вищого
навчального закладу "Хмельницький
економічний університет", в.о. ректора
приватного вищого навчального закладу
(далі - ПВНЗ) "Хмельницький економічний
університет" ОСОБА_2 про визнання дій
протиправними.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
р. скасувати, прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи
і, як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу
на рішення у справі в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 25.11.2013 року Всеукраїнська
громадська організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України" направила Хмельницькому
економічному університету, ректору
(голові приймальної комісії) ВНЗ запит
на інформацію за вих. № 825/4-13 з
проханням надати належним чином
засвідчені копії: змін до статуту ВНЗ,
внесених протягом 2013-2014 років (за
наявності таких) ; витягу ВНЗ із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців; правил
прийому до ВНЗ у 2014 році; положення про
приймальну комісію ВНЗ; наказу про
затвердження складу приймальної
комісії ВНЗ.

За результатами розгляду цього запиту
у своїй відповіді від 16 грудня 2013 року
ВНЗ зазначив про надіслання позивачу
правил прийому до ПВНЗ "Хмельницький
економічний університет" у 2014 році та
правил прийому до
Фінансово-економічного коледжу ПВНЗ
"Хмельницький економічний
університет".

В частині запитуваної інформації щодо
надання витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повідомлено, що
отримати його можна самостійно згідно
ст.20 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

В частині іншої запитуваної інформації
зазначено, що у відповідності до п.2
розділу 23 Наказу Міністерства освіти і
науки України №1510 від 29.10.2013 року "Про
затвердження умов прийому до вищих
навчальних закладів у 2014 році"
громадські організації можуть
звернутись до Міністерства освіти і
науки України із заявою про надання їм
права вести спостереження за роботою
приймальних комісій. Громадські
організації, яким таке право надано
Міністерством освіти і науки України,
можуть направляти на засідання
приймальних комісій своїх
спостерігачів. Приймальні комісії
зобов'язані створити належні умови для
присутності громадських спостерігачів
на своїх засіданнях, а також надати їм
можливість ознайомлення з документами,
що надаються членам комісії, до
засідання.

Відомостей щодо наявності
відповідного права на ведення
спостереження за роботою приймальних
комісій у запиті надано не було, тому
ПВНЗ "Хмельницький економічний
університет" не має змоги надати
перепустки та запрошення повноважних
представників запитувача.

Також у відповіді було зазначено про
те, що будь-яку інформацію щодо
діяльності ВНЗ можна дізнатись з
інтернет-ресурсу www.kheu.km.ua.

Вважаючи відмову в наданні запитуваних
документів протиправною, позивач
звернувся до суду з цим
адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Спірні відносини регулюються Законом
України "Про доступ до публічної
інформації" № 2939-VI від 13.01.2011.

Основною метою прийняття вказаного
Закону є створення механізму
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації. Він містить
перелік гарантій дотримання прав на
надання публічної інформації,
поетапний порядок доступу до неї, надає
визначення таким поняттям як
конфіденційна, таємна та службова
інформація, регламентує порядок її
отримання, визначає порядок і строки
подачі та задоволення запиту на
інформацію, а також процедуру
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації.

Відповідно до визначення публічної
інформації, яке міститься в статті 1
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації.
Доступ до інформації забезпечується
шляхом її оприлюднення у засобах
масової інформації (в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" суб'єктами відносин у сфері
доступу до публічної інформації є:
запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень; розпорядники
інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13
цього Закону; структурний підрозділ
або відповідальна особа з питань
запитів на інформацію розпорядників
інформації.

Як установив суд, позивач є
зареєстрованою відповідно до вимог
Закону України "Про громадські
об'єднання" юридичною особою, а отже є
суб'єктом запиту - запитувачем
інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" розпорядниками інформації
визнаються особи, якщо вони виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
вищу освіту" безпосереднє управління
діяльністю вищого навчального закладу
здійснює його керівник - ректор
(президент), начальник, директор, тощо.
При цьому, приписами ч. 2 ст. 32 Закону
України "Про вищу освіту" передбачено
перелік владних управлінських функцій,
що виконує керівник вищого навчального
закладу.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що відповідач - суб'єкт
владних повноважень, а у випадках
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч. 3
ст. 23 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", згідно з якою -
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, відповідач є
розпорядником інформації відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" та
належним відповідачем у справі
відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Приписами ст. 14 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
визначено обов'язок розпорядників
інформації надавати достовірну, точну
та повну інформацію. Достовірність,
точність і повність наданої інформації
може бути встановлена лише, якщо її
носій (копії документів) належним чином
засвідчений уповноваженим органом.

В сою чергу п. 3, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України
"Про громадські об'єднання" визначає
право громадських об'єднань на
одержання у порядку, визначеному
Законом, публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
здійснювати інші права, не заборонені
Законом.

Закон України "Про доступ до публічної
інформації" встановлює, що доступ до
інформації забезпечується двома
шляхами: шляхом систематичного та
оперативного оприлюднення інформації
і надання інформації за запитами на
інформацію.

Таким чином, нормами чинного
законодавства прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
відповідача як розпорядника
інформації надавати публічну
інформацію за такими запитами.

Положеннями статті 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
передбачено, що запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту. Запити можуть подаватися в
усній, письмовій чи іншій формі (поштою,
факсом, телефоном, електронною поштою)
на вибір запитувача. Письмовий запит
подається в довільній формі. Запит на
інформацію має містити: ім'я
(найменування) запитувача, поштову
адресу або адресу електронної пошти, а
також номер засобу зв'язку, якщо такий
є; загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо; підпис і дату за
умови подання запиту в письмовій формі.

Як установив суд, запит позивача
містить всі необхідні реквізити,
визначені нормами статті 19 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
закріплено, що розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
інформація на запит надається
безкоштовно. Проте, у разі якщо
задоволення запиту на інформацію
передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як 10 сторінок,
запитувач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати на копіювання та друк.
Розмір фактичних витрат визначається
відповідним розпорядником на
копіювання та друк в межах граничних
норм, встановлених Кабінетом Міністрів
України. У разі якщо розпорядник
інформації не встановив розміру плати
за копіювання або друк, інформація
надається безкоштовно.

З аналізу положень Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
випливає, що доступ до інформації
забезпечується шляхом надання
інформації за запитами, з якими
запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації, незалежно в
якій формі поданий запит (усній або
письмовій), а розпорядник інформації, в
свою чергу, має надати відповідь не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту. При цьому, надання
копій запитуваних документів в межах 10
аркушів здійснюється безкоштовно, а
фактичні витрати на копіювання та друк
документів обсягом більш як 10 сторінок
підлягають відшкодуванню запитувачем
інформації. Безкоштовно надається
інформація незалежно від обсягу
сторінок документів, на яких вона
розміщена, якщо розпорядник інформації
не встановив розміру плати за її
копіювання або друк.

Положеннями частини 1 статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" передбачено підстави для
відмови у задоволенні запиту. Так,
вказаними нормами визначено, що
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини 2 статті
6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною 5
статті 19 цього Закону.

Враховуючи викладене суд вважає
відмову відповідача протиправною з
огляду на таке. По-перше, відповідач,
відмовляючи в наданні інформації,
позбавив позивача права на безкоштовне
отримання інформації в межах 10
сторінок, визначене ст. 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації". По-друге, Закон України
"Про доступ до публічної інформації"
закріплює обов'язок запитувача
здійснити оплату фактичних витрат,
пов'язаних з копіюванням або друком
документів обсягом більш як 10 сторінок,
однак такий порядок законодавством не
встановлений. На переконання суду, для
можливості запитувачу інформації
провести відшкодування таких витрат
розпоряднику інформації необхідно
спершу повідомити запитувачу
інформації розрахунковий рахунок,
розмір витрат та порядок відшкодування
витрат. До того ж, запитувач інформації
наперед не може знати обсяг сторінок,
на яких ця інформація розміщена.

При цьому, суд враховує, що у запиті №
825/4-13 від 25.11.2013 позивач вказав, що
готовий виконати всі зобов'язання,
покладені на нього як на запитувача
інформації ЗУ "Про доступ до публічної
інформації".

По-третє, відповідно до ч. 4 ст. 21 ЗУ "Про
доступ до публічної інформації" при
наданні інформації, що становить
суспільний інтерес, плата за
копіювання та друк не стягується.
Визначення терміну інформації, що
становить суспільний інтерес у Законі
України "Про доступ до публічної
інформації" відсутній, відтак, указаний
термін є оціночною категорією.

Суд вважає, що інформація, яка була
запитана у позивача, пов'язана зі
вступом до вищого навчального закладу
становить суспільний інтерес, оскільки
необхідна громадянам для реалізації
свого права на освіту, закріпленого у
статті 53 Конституції України.

В судовому засіданні представник
відповідача стверджував, що несплата
витрат на копіювання та друк
документів була не єдиною та не
основною причиною відмови в
задоволенні запиту позивача та назвав
ще дві причини такої відмови, що
передбачені ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації":
розпорядник не володіє інформацією та
недотримано вимог складання та подання
запиту.

Однак, суд спростовує такі названі
представником підстави для відмови в
задоволенні запиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації" у
відмові в задоволенні запиту на
інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду
особи, відповідальної за розгляд
запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

У відповіді на запит, по-перше, вказана
єдина мотивована підстава відмови в
його задоволенні з посиланням на
відповідний пункт статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" - несплата фактичних
витрат, пов'язаних з копіюванням
документів. По-друге, як установив суд,
вимоги до запиту на інформацію,
передбачені частиною 5 статті 19 цього
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" позивач дотримав, що
вбачається з самого запиту про надання
інформації. Відповідно до вказаної
норми розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Відтак, вказані причини відмови суд
вважає надуманими та такими, що
свідчать про небажання відповідача
виконувати обов'язки розпорядника
інформації. До того ж суд звертає увагу,
що у відмові відповідача в задоволенні
запиту на інформацію, викладеній в
листі від 16.12.2013 № 319 не зазначено
порядок оскарження такої відмови.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ПВНЗ "Хмельницький
економічний університет", - залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.