Справа № 813/23/14
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
Справа
№ 876/2498/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представника позивача
Білої Д.В.,

представника відповідача
Рождественської Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Мізол" до державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю (ТзОВ) ,,Мізол"
звернулось до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(далі-ДПІ Залізничному районі м. Львова)
від 13.12.2013 року за №/9202.

Постановою від 06 лютого 2014 року
Львівський окружний адміністративний
суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ у Залізничному
районі м. Львова подала апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи податкового органу про
неможливість реального здійснення
ТзОВ ,,ОМФЛ" господарських операцій з
ТзОВ ,,Мізол" з урахуванням часу, місця
знаходження товару або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для отримання товару;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької діяльності,
здійснення операцій по придбанню
товару, що не могли бути наданими в
обсязі та в часі, зазначеному ТзОВ
,,Мізол" в документах обліку.

Відповідач також вважає, що
господарські операції, які відображені
ТзОВ ,,Мізол" в досліджених документах,
не мають достатньої доказовості,
оскільки фактичного здійснення
господарських операцій не було, а тому
така діяльність була спрямована лише
на створення умов для отримання права
на формування податкового кредиту.

За таких обставин, податковий орган
визнає правомірним податкове
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник податкового органу в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
висновками планової виїзної
документальної перевірки ТзОВ ,,Мізол"
з питань дотримання вимог податкового
та іншого законодавства за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, оформленої
актом №2498/22-10/33895476 від 29.11.2013 року, ДПІ у
Залізничному районі м. Львова 13 грудня
2013 року прийняла податкове
повідомлення-рішення, яким визначила
позивачу податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 1608120,50 грн., в тому числі 1072081,00 грн.
за основним платежем та 536040,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Висновки податкового органу базуються
на тому, що підприємство позивача на
порушення вимог п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187,
п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України допустило
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 1072081,00 грн., в тому
числі за жовтень 2012 року на суму 1069057,00
грн., за грудень 2012 року на суму 3024,00
грн..

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржене податкове
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції з придбання у
позивача товарів мали реальний
характер, а тому позивач правомірно
відніс до складу податкових
зобов'язань суми ПДВ по вказаних
господарських операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний
суд вбачає, що відповідно до довідки
статистики основним видом діяльності
ТзОВ ,,Мізол" є неспеціалізована оптова
торгівля за КВЕД 46.90., що включає
торгівлю будівельними матеріалами.
Оптова торгівля будівельними
матеріалами здійснюється як самим
Товариством безпосередньо, так і через
створені філії товариства у 14 областях
України. Кожна із філій є
зареєстрованим структурним
підрозділом товариства та має для
здійснення господарської діяльності
відповідний персонал.

27 серпня 2012 року ТзОВ ,,Мізол"
(продавець) та ТзОВ ,,ОМФЛ" уклали
договір купівлі-продажу за № 2708/12-1,
згідно умов якого ТзОВ ,,Мізол"
зобов'язалось протягом дії даного
договору передати ТзОВ ,,ОМФЛ" товар
окремими партіями за цінами, в
асортименті (по номенклатурі) і в
кількості, що узгоджуються сторонами в
накладних, які є невід'ємною частиною
даного договору, а покупець
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.1, пунктів 3.3, 3.4
розділу 3 ,,Умови передачі товару"
договору ТзОВ ,,ОМФЛ" зобов'язалось
прийняти товар за місцезнаходженням
товару на складі ТзОВ ,,Мізол" або
складах його відокремлених
підрозділах. При цьому, договір містить
посилання на адреси філій та їх
складів.

На виконання умов договору товариством
позивача виписані видаткові та
податкові накладні, що підтверджують
фактичний рух товарно-матеріальних
цінностей. Всі податкові накладні
включені до єдиного реєстру податкових
накладних.

Оплату товару ТзОВ ,,ОМФЛ" здійснило на
підставі отриманих від ТзОВ ,,Мізол"
рахунків протягом жовтня-грудня 2012
року шляхом перерахування грошових
коштів у сумі 6432486,00 грн. у безготівкову
порядку на рахунок ТзОВ ,,Мізол".

Суму ПДВ по вказаній господарській
операції з реалізації товарів в
розмірі ТзОВ ,,Мізол" віднесло до своїх
податкових зобов'язань по ПДВ за
жовтень 2012 року в сумі 1069057 грн. 64 коп. та
за грудень 2012 року в сумі 3 024 грн. 04 коп.,
що підтверджується звітними
деклараціями із податку на додану
вартість за жовтень та грудень 2012 рок і
не заперечується відповідачем.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з

постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

За змістом ч. 1 ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Суд першої інстанції належним дослідив
надані сторонами докази та дійшов
обґрунтованого висновку щодо
правомірності формування позивачем
своїх податкових зобов'язань з податку
на додану вартість по господарських
операціях з реалізації товарів ТзОВ
,,ОМФЛ", оскільки суми ПДВ були
віднесені до податкових зобов'язань
надходження коштів від вказаного
контрагента за придбаний товар.

Доводи податкового органу щодо
відсутності реального здійснення
поставки товарів з врахуванням з
урахуванням часу, місця знаходження
товару або обсягу матеріальних
ресурсів спростовуються показаннями
представника позивача про те, що
документи на відпуск придбаного ТзОВ
,,ОМФЛ" товару були оформленні в один
день, а товар контрагент фактично
отримував протягом тривалого часу.

Крім того, податковий орган не зміг
конкретно вказати в чому полягає
порушення позивачем приписів
Податкового кодексу України, які стали
підставою для нарахування йому
податкових зобов'язань з ПДВ в сумі
1072081,00 грн. та застосування штрафних
санкцій.

Доводи податкового органу про те, що
позивач реалізував товари на загальну
суму 6432486,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 1072081,00
грн., не встановленим особам та не
відніс зазначену суму ПДВ до своїх
податкових зобов'язань апеляційний суд
визнає надуманими, оскільки вони не
підтверджуються жодними доказами,
зокрема первинними документами
бухгалтерського обліку.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі № 813/23/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 29
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов