Справа № 804/3367/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
04 червня 2014 р. Справа № 804/3367/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді:
за участю секретаря судового
засідання: Шабанова Д.В.
представників позивача:
Бурі Я.В., Целіка В.В.,
представника відповідача:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват-Агроцентр»
до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приват-Агроцентр»
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача форми «Р» від 14.10.2013р.
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у загальному
розмірі 6098613,00грн.
В обґрунтування пред'явленого позову
зазначалося, що твердження відповідача
про те, що формування податкового
кредиту безпосередньо пов'язане із
фінансовим результатом, а саме із
отриманням доходу, позивач вважає
невірним, оскільки вимоги Податкового
кодексу України говорять лише про те,
що придбання товарів має здійснюватися
з метою використання в господарській
діяльності, тобто наявність доходу у
вигляді прибутку не є абсолютним
показником, а залежить від багатьох
чинників, серед яких, зокрема, і
об'єктивні фактори формування ринкових
цін на певний вид продукції, а тому
операцію з продажу позивачем сої на
експорт за ціною нижчою за покупну не
можна вважати здійсненою поза межами
господарської діяльності товариства.
Крім того, відповідачем не було
враховано, що експортні операції
оподатковуються за нульовою ставкою
податку на додану вартість, у зв'язку із
чим ціна продажу товару без урахування
цього податку є вищою, ніж ціна його
придбання, що підтверджується
первинними документами, які були
надані до перевірки і свідчать про
фактичне отримання позивачем доходу
при здійсненні експорту сої. При цьому
відповідно до податкової звітності ТОВ
«Приват-Агроцентр» діяльність
товариства не є збитковою. Також
позивач зазначав, що норми податкового
законодавства не надають податковому
органу права здійснювати
фінансово-економічний аналіз
результатів господарської діяльності
позивача і на основі такого аналізу
робити висновки про правомірність
формування товариством податкового
Представники позивача у судовому
засіданні підтримали пред'явлений
адміністративний позов та, посилаючись
на викладені у ньому доводи, просили
повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не
визнав, подав на нього письмові
заперечення, в яких просив повністю
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що проведеною
перевіркою було встановлено, що
позивач здійснював господарські
операції, які не мали під собою мети
отримання доходу, а були спрямовані на
подальшу мінімізацію податку на додану
вартість. Так, зі змісту угод позивача
вбачається, що це були угоди з продажу
товару на експорт за ціною нижчою від
ціни придбання на території України, за
рахунок чого було збільшено податковий
кредит і зменшено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість. Намір одержати дохід лише в
обраний підприємством спосіб не можна
розглядати як самостійну ділову мету.
За наведених обставин, наявність у
позивача належно оформлених первинних
документів, в тому числі податкових
накладних, не є підставою для
формування податкового кредиту,
оскільки платником податку не доведено
об'єктивність та поважність причин
продажу товару за ціною нижчою від ціни
придбання, отже господарські операції
ТОВ «Приват-Агроцентр» не обумовлені
розумним змістом, що направлений на
Представники відповідача у судовому
засіданні також заперечували проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на доводи, викладені у
письмових запереченнях на
адміністративний позов.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази,
проаналізувавши зміст норм
матеріального та процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини,
суд приходить до висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Приват-Агроцентр» (далі - ТОВ
зареєстроване виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
21.01.2005р., перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі - ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області) як платник податків та,
зокрема, є платником податку на додану
вартість (т.1 а.с.21-22).
На підставі наказу начальника ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 06.09.2013р. №205 головним
державним ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту цього
контролюючого органу було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Приват-Агроцентр» щодо
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні операцій
по придбанню товару за період з вересня
2011 року по липень 2012 року та його
подальшої реалізації за межами митної
території України у березні, червні,
липні 2012р. (т.4 а.с.100-102).
За результатами означеної перевірки
було складено акт від 26.09.2013р.
№474/04-65-22-03/33339496, яким зафіксовано
встановлене перевіркою порушення
позивачем приписів п.198.1, п.198.3, п.198.6
ст.198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого останнім було занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 4296328,00грн. (т.1 а.с.23-52).
Висновки означеного акту перевірки
обґрунтовані тим, що ТОВ
«Приват-Агроцентр» протягом вересня 2011
року - липня 2012 року було придбано на
території України товар (сою) на
загальну ціну придбання 25777970,94грн., в
тому числі податок на додану вартість
4296328,49грн., а в подальшому цей товар було
реалізовано на експорт за двома
зовнішньоекономічними контрактами з
Бремло Холдінгс Лімітед, Лімасол, Кіпр
у березні, червні та липні 2012 року за
ціною нижчою від ціни придбання, при
цьому позивачем не доведено
об'єктивність та поважність причин
продажу товарів за нижчою ціною, що
свідчить про відсутність у товариства
мети підприємницької діяльності -
отримання доходу і спрямованість таких
господарських операцій на мінімізацію
податку на додану вартість.
На підставі акту перевірки від 26.09.2013р.
№474/04-65-22-03/33339496 ДПІ у Кіровському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області було винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
«Приват-Агроцентр» було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі
6098613,00грн., в тому числі за основним
платежем на 4065742,00грн. та за штрафними
санкціями на 2032871,00грн. (т.1 а.с.53).
Вирішуючи позовні вимоги щодо
скасування вищеозначеного податкового
повідомлення-рішення, суд зважає на
Так, відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
подальшого використання в
господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків, а також пов'язаним
із господарською діяльністю платника
Придбання активів (товарів, послуг)
передбачає наявність мети їх
використання в господарській
діяльності платника податків. Така
мета є необхідною умовою для
формування витрат та/або податкового
кредиту платником податків. Всі
витрати мають бути здійсненими в межах
господарської діяльності платника
податків. Відповідно, витрати на
придбання активів, здійснені без мети
їх використання у господарській
діяльності або придбання таких активів
поза межами господарської діяльності
платника податків не дають право на
відповідні врахування цих витрат у
податковому обліку. Це однаковою мірою
стосується як витрат із податку на
прибуток, так і сум податкового
При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України передбачено, що
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
Відповідно до п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.
Отже, основною діловою метою платника
податків при здійсненні господарської
діяльності є отримання прибутку. Мета
отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку (які є формою здійснення
господарської діяльності), то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатися вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків. І лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.
Матеріалами справи не підтверджено
існування розумної економічної
причини (ділової мети) в господарських
Так, судом встановлено, що між ТОВ
«Приват-Агроцентр» та Бремло Холдінгс
Лімітед, Лімасол, Кіпр було укладено
два контракти: №ВС 11/В-213 від 15.02.2012р., на
підставі якого у березні 2012 року
позивачем було продано на експорт
насіння сої ненасінневе врожаю 2011 року
в кількості 1786350кг загальною вартістю
5435062,23грн. та №0 РАС1-SВ від 11.05.2012р., на
підставі якого у червні 2012 року
позивачем було продано на експорт
насіння сої ненасінневе врожаю 2011 року
в кількості 3069090кг загальною вартістю
12068613,29грн., а також в липні 2012 року -
насіння сої ненасінневе врожаю 2011 року
в кількості 1497279кг загальною вартістю
4254879,48грн. (т.1 а.с.193-203, т.2 а.с.221-236, т.3
Таким чином, позивачем у березні,
червні та липні 2012 року було продано на
експорт Бремло Холдінгс Лімітед,
Лімасол, Кіпр означений вище товар на
загальну суму 21758555,00грн.
При цьому перевіркою встановлено та
позивачем визнається, що соя для
експорту була придбана ТОВ
«Приват-Агроцентр» у наступних
підприємств-постачальників:
- реалізована у березні 2012 року за
контрактом №ВС 11/В-213 від 15.02.2012р. у ТОВ
«Колодязнянське s К» за договорами №252
від 20.09.2011р., №252 від 28.10.2011р., №331 від
26.12.2011р.; у СПП «Біле Озеро» за договором
№30/12/11 від 30.12.2011р.; у ТОВ «Приват
Альянс» за договором №66-п12а від 30.12.2011р.
(т.1 а.с.204-250, т.2 а.с.1-220);
- реалізована у червні 2012 року за
контрактом №0 РАС1-SВ від 11.05.2012р. у ТОВ
«Коновалівське» за договором №14/5-12С
від 14.05.2012р. та у ТОВ «Приват Агро
Альянс» за договором №29/03-2012 від
29.03.2012р. (т.2 а.с.237-250, т.3 а.с.1-180);
- реалізована у липні 2012 року за
контрактом №0 РАС1-SВ від 11.05.2012р. у ТОВ
«Агрофірма Покровська» за договором
№29-03-12 від 29.03.2012р.; у СПП «Біле озеро» за
договорами №28/04/12 від 28.04.2012р. та №30/12/11
від 30.12.2011р.; у ТОВ «Приват Альянс» за
договором №68-па30 від 25.05.2012р.; у ТОВ
«Колодязнянське s К» за договором №331
від 26.12.2011р. (т.3 а.с.189-250, т.4 а.с.1-92).
Факт реальності вказаних
господарських операцій
підтверджується відповідними
первинними документами, копії яких
наявні в матеріалах справи, а також
визнається сторонами.
З розрахунку, наданого відповідачем,
вбачається, що загальна ціна придбання
підприємств-постачальників, з
урахуванням витрат на закупівлю
товару, його зберігання та
транспортування, склала 25777970,94грн., в
тому числі податок на додану вартість
4296328,49грн. (т.1 а.с.132-145).
Отже, ціна продажу вказаного товару на
експорт є нижчою за ціну його
Так, відповідно до п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.
Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Відповідно до стандарту «Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 16
«Витрати» затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №318 від
31 грудня 1999 року, визначено, що витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку одночасно зі зменшенням активів
або збільшенням зобов'язань; витратами
звітного періоду визнаються або
зменшення активів, або збільшення
зобов'язань, що призводить до зменшення
власного капіталу підприємства (за,
винятком зменшення капіталу внаслідок
його вилучення або розподілу
власниками), за умови, що ці витрати
можуть бути достовірно оцінені;
витрати, пов'язані з операційною
діяльністю, які не включаються до
собівартості реалізованої продукції
(товарів, робіт, послуг), поділяються на
адміністративні витрати, витрати на
збут та інші операційні витрати; до
адміністративних витрат відносяться
такі загальногосподарські витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: податки,
збори та інші передбачені
законодавством обов'язкові платежі
(крім податків, зборів та обов'язкових
платежів, що включаються до виробничої
собівартості продукції, робіт, послуг).
Тобто, для визначення договірних цін та
економічної доцільності здійснених
операцій слід враховувати всі понесені
витрати на придбання товарів, у тому
числі і сплату податку на додану
вартість, оскільки, реальні витрати
покупця, понесені у зв'язку з
придбанням товарів, відповідають ціні,
сплаченій ним постачальнику.
Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що звичайна ціна - це ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
Сторонами визнається, що товар
придбавався та реалізовувався
позивачем у межах звичайних цін, що
відповідають рівню ринкових цін.
Разом з тим, укладаючи експортні
контракти, позивач свідомо
погоджувався з продажем товару за
цінами, що не покривали витрат з його
придбання на внутрішньому ринку, при
цьому деякі угоди з придбання товару,
що в подальшому був реалізований на
експорт, а саме договори з ТОВ
«Коновалівське» за №14/5-12С від 14.05.2012р.
та з ТОВ «Приват Альянс» за №68-па30 від
25.05.2012р., були укладені вже після
контракту з Бремло Холдінгс Лімітед,
Лімасол, Кіпр №0 РАС1-SВ від 11.05.2012р.
Тобто позивачу завчасно було відомо, що
ці операції будуть збиткові, оскільки
спочатку ним було укладено контракт
про продаж такого товару за певною
ціною, а потім було укладено договори
про придбання цього товару за ціною,
вищою від ціни, за яку його планувалося
в подальшому реалізувати на експорт.
Щодо інших договорів, то в цьому
випадку варто зауважити, що тривалість
часу, який пройшов між придбанням та
експортом товарів не могла істотно
вплинути на зміну ціни на один і той же
Наведене свідчить про відсутність у
позивача мети отримання доходу від
описаних господарських операцій та про
свідоме заниження їх дохідності ,
оскільки операції з продажу товарів за
ціною нижчою від ціни придбання не
призводять до збільшення власного
капіталу суб'єкта підприємницької
діяльності, є збитковими і такими, що
суперечать меті підприємницької
діяльності за відсутності
обґрунтованих підстав для такого
продажу. Тим більше, що у вищеозначених
випадках взагалі мало місце свідоме
укладання договорів про закупівлю
продукції за ціною вищою від ціни, за
яку цей товар має бути реалізований за
попередньо укладеним контрактом.
Твердження позивача про те, що вказані
господарські операції не були
збитковими, оскільки підприємство
отримало прибуток, є не обґрунтованими,
так як позивач безпідставно не включає
до своїх витрат при закупівлі товарів
сум сплаченого ним податку на додану
вартість. Крім того, позивач намагався
отримати прибуток не за рахунок своєї
господарської діяльності, а
розраховував отримати державні кошти
шляхом повернення з державного бюджету
сум цього податку. За відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість за
наявності формально складених
документів. Аналогічної позиції
дотримується Верховний Суд України у
своїх постановах від 20.05.2011р., від
01.04.2008р. №08/91, від 03.06.2008р. №08/121.
При цьому господарською може бути
визнана лише правомірна діяльність
платника податку, вчинювана саме з
метою одержання доходу, а не з метою
заниження податкових зобов'язань.
Навмисні дії платників податку,
спрямовані на заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за рахунок вчинення завідомо
збиткових операцій, слід розцінювати
як такі, що виходять за межі
господарської діяльності. Тому суми
податку на додану вартість, сплачені в
межах таких операцій, можуть бути
виключені зі складу податкового
кредиту та витрат платника податку, а
платник податку позбавляється права на
відображення в податковому обліку сум
податкового кредиту та витрат, що
виникає за результатами такої
За таких обставин, суд приходить до
висновку про правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а, отже, про
відмову у задоволенні позовних вимог
про його скасування.
Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд зважає на те, що ч.3
ст.4 Закону України «Про судовий збір»
встановлено, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
Оскільки позивачем при подачі цього
адміністративного позову, який носить
майновий характер, було сплачено лише
частину судового збору у розмірі
487,20грн. (т.1 а.с.2), з нього має бути
стягнута решта суми судового збору у
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-
п о с т а н о в и в :
У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват-Агроцентр»
до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити у
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват-Агроцентр»
збору у розмірі 4384,80грн. (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири гривні
вісімдесят копійок).
Постанова суду набирає законної
сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя О.М.
Турова