Справа № 819/2118/14-а
Суддя: Мандзій О.П.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2118/14-a

"01" жовтня 2014 р.

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мандзія
О.П.

при секретарі Бойко
Н.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представникам позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мулик
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України в
Тернопільській області про визнання
незаконним та скасування рішення від
14.08.2014 року про примусове повернення з
України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Тернопільській
області (далі - відповідач, Управління
ДМС України в Тернопільській області)
про визнання незаконним та скасування
рішення від 14.08.2014 року про примусове
повернення з України та зобов'язати
покинути територію України до 11.09.2014
року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
14.08.2014 року головним спеціалістом
Лановецького РС УДМС в Тернопільській
області прийнято рішення про примусове
повернення громадянина Російської
Федерації ОСОБА_1 з України та
зобов'язати його покинути територію
України до 11.09.2014 року. На думку
позивача, дане рішення є незаконним та
таким, що винесено з порушенням вимог
чинного законодавства.

Позивач відзначає, що народився та
виріс на Україні, є за національністю
Українцем, тривалий час, а саме з 2002
року проживає на території України,
здійснює догляд за престарілою матір'ю,
до кримінальної відповідальності не
притягувався, тому це фактично
свідчить, що особа відбула покарання,
відповіла перед суспільством і
державою за свою протиправну поведінку
і не має ніяких зобов'язань, які б
витікали з вчиненого правопорушення,
його перебування не створює жодних
загроз національній безпеці України, а
відтак не існує жодної правової
підстави для винесення прийнятого
рішення від 14.08.2014 року.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повідомивши, що 04.04.1995
року отримав паспорт Російської
федерації та часто їздив на заробітки у
місто Сургут. Останній раз перебував на
роботі в Російській федерації у 2011
році, після чого вирішив офіційно стати
громадянином України.

Представник Управління ДМС України в
Тернопільській області в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала. У
наданих письмових запереченнях на
позов відзначено, що позивач є
громадянином Російської Федерації,
який в'їхав на територію України 18.05.2002
року з приватною метою та протягом 12
років незаконно проживає на території
України, порушуючи законодавство
України та свідомо ігноруючи законні
вимоги органів внутрішніх справ.
Станом на 29.09.2014 року позивач не
звертався до Управління ДМС України в
Тернопільській області чи його
територіальних підрозділів з приводу
набуття громадянства. Просила звернути
увагу на те, станом на 28.10.2011 року
громадянин Російської Федерації
ОСОБА_1 документований Генеральним
консульством Росії, а тому виникає
сумнів у бажанні набуття громадянства
України. З наведених підстав, вважає
рішення від 14.08.2014 року №27 таким, що
відповідає вимогам законодавства
України та не підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
надані докази та матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
до задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, визначається Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI
(далі - Закон).

Згідно ч. 1, 3 статті 9 Закону іноземці та
особи без громадянства в'їжджають в
Україну за наявності визначеного цим
Законом чи міжнародним договором
України паспортного документа та
одержаної у встановленому порядку
візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства в Україні
встановлюється візою,
законодавством України чи
міжнародним договором України.

Відповідно до Угоди про взаємне
визнання віз держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав від
09.10.1992 року для громадян країн-учасниць
СНД встановлено безвізовий порядок
в'їзду.

Пункт 19 Правил в'їзду іноземців та осіб
без громадянства в Україну, їх виїзду з
України і транзитного проїзду через її
територію, затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 №
1074, які були чинними на момент перетину
кордону позивачем, передбачав:
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну на законній підставі,
можуть тимчасово перебувати на
території країни за паспортним
документом, зареєстрованим у порядку,
встановленому цими Правилами.

Реєстрація проводиться на період
короткотермінового перебування для
іноземців та осіб без громадянства з
держав з безвізовим порядком в'їзду - на
термін не більш як 90 днів протягом 180
днів з дати першого в'їзду, якщо інший
термін не визначено міжнародними
угодами.

Також згідно вимог абз. 2 п. 2 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.02.2012
року № 150 (далі - Порядок), іноземці та
особи без громадянства, які на законній
підставі прибули в Україну, можуть
тимчасово перебувати на її території
не більш як 90 днів протягом 180 днів з
дати першого в'їзду з держав з
безвізовим порядком в'їзду, якщо інший
строк не визначено міжнародними
договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства на території України
продовжується у разі, коли вони прибули
з держав з безвізовим порядком в'їзду
за наявності обґрунтованих підстав
(лікування, вагітність чи пологи,
догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну (п. 6
Порядку).

Як встановлено судом 13.08.2014 року у ході
проведення заходів, спрямованих на
протидію нелегальній міграції,
співробітниками Лановецького
районного сектору Управління ДМС
України в Тернопільській області
виявлено факт проживання в Україні
громадянина Російської Федерації
ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданому
04.04.1995 року Першим міським відділом
міліції м. Сургут, Тюменської області,
Російська Федерація, з порушенням
строку перебування іноземців в
Україні.

Керуючись ч.1 ст.203 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, 13.08.2014
за порушення іноземцем правил
перебування в Україні громадянина РФ
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено штраф у
розмірі 510 грн. Жодних зауважень чи
заперечень щодо притягнення до
відповідальності позивач не заявляв,
штраф сплатив повністю, що
підтверджується квитанцією від 22
серпня 2014 року №ПН2152 (а.с.42-43 ).

Згідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

На виконання вимог ст. 26 Закону, 14.08.2014
головним спеціалістом Лановецького РС
УДМС України в Тернопільській прийнято
рішення №27 про примусове повернення з
України громадянина РФ ОСОБА_1 та
зобов'язано покинути територію України
до 11.09.2014 року (а.с. 10-11).

Як слідує з матеріалів справи, 14.08.2014
позивач особистим підписом засвідчив,
що його повідомлено про прийняття
рішення про його примусове повернення
з України, роз'яснено права та
обов'язки, зобов'язано не пізніше 11.09.2014
самостійно залишити територію України,
а також останньому надано вичерпну
інформацію про наслідки невиконання
вищевказаного рішення.

В позовній заяві позивач підтверджує
факт тривалого перебування в Україні,
посилаючись, як на підставу
перебування на те, що він за
національністю українець. Однак,
жодних дій з моменту в'їзду в Україну з
метою легалізації перебування не
вживав. Вказане підтверджується листом
від 01.10.2014 №05/13865.

Суд відзначає, що у 2010 році стосовно
даної особи органами внутрішніх справ
України складався протокол про
вчинення адміністративного
правопорушення на підставі ч.1 ст.203
КУпАП та було винесено рішення про
видворення за межі України (а.с. 40).
Вказане рішення позивачем не виконано.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи
громадянином Російської Федерації, не
дотримався Порядку тимчасового
перебування іноземців на території
України № 1074 (діючого на момент
виникнення спірних правовідносин) та
Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України № 150,
а саме після закінчення дозволеного
терміну перебування в Україні ухилився
від виїзду з території України, чим
порушив вимоги ч.3 ст.9 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства".

Враховуючи, наявність порушення ОСОБА_1
законодавства про правовий статус
іноземців, суд дійшов висновку, що
головним спеціалістом Лановецького РС
УДМС України в Тернопільській області
правомірно та обґрунтовано прийнято
рішення від 14.08.2014 року №27 про
примусове повернення з України
громадянина Російської Федерації
ОСОБА_1 на підставі вимог ст. 26 Закону.

Твердження позивача про відсутність
підстав для прийняття вищевказаного
рішення є невмотивованими, оскільки
ОСОБА_1 більше ніж 90 днів проживає на
території України, чим порушив
законодавство України про правовий
статус іноземців.

Безпідставними на думку суду є
твердження позивача, що прийняття
рішення про примусове повернення з
України є грубим порушенням його
основоположних прав та свобод,
посилаючись на акт агресії Російської
Федерації щодо України, зокрема,
анексію АР Крим та підтримку
терористичних груп на сході України.

Так, статтею 31 Закону визначено, що
іноземець або особа без громадянства
не можуть бути примусово повернуті чи
примусово видворені або видані чи
передані до країн, де, зокрема, їх життю
або свободі загрожуватиме небезпека за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань.

Позивач на підтвердження своїх слів не
надав будь-яких доказів. Більш того,
жодні заяви чи документи міжнародних
організацій не містять інформації про
факти чи загрозу застосування
Російською Федерацією насильства щодо
своїх громадян за ознаками
національності.

Стосовно твердження позивача про те, що
він просить про набуття громадянства
суд відзначає наступне.

Закон України ,,Про громадянство"
визначає, що громадянин України - особа,
яка набула громадянство України в
порядку, передбаченому законами
України та міжнародними договорами
України.

Разом з тим, нормами Указу Президента
України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу
Президента України від 27.06.2006 № 588/2006)
,,Питання організації виконання Закону
України ,,Про громадянство України",
яким затверджено Порядок провадження
за заявами і поданнями з питань
громадянства і виконання прийнятих
рішень (далі - Порядок № 215), визначено
перелік документів, які повинна подати
особа, яка має намір набути
громадянство України.

Згідно п.4 Порядку № 215 заяви та інші
документи з питань громадянства
подаються особою, яка проживає в
Україні на законних підставах до
територіальних органів та підрозділів
ДМС України за місцем проживання особи
в Україні.

Як слідує з листа від 01.2014 №05/13865, з
01.08.2012 по 30.09.2014 на адресу УДМС в
Тернопільскій області чи його
територальних підрозділів будь - яких
заяв громадянина Російської ОСОБА_1 з
питань громадянства не надходило.

Разом з тим довідка від 09.09.2014 № 779
Лановецького районного сектору УДМС у
Тернопільській області видана
позивачеві для полегшення ним перетину
кордону, а саме: для підтвердження мети
в'їзду на територію України.

Додаткові письмові пояснення
представника позивача (а.с. 23) про те, що
позивач завжди вважав себе
громадянином України, спростовуються,
зокрема, документацію 28.10.2011
громадянина РФ ОСОБА_1 Генеральним
консульством Росії в м. Львові
паспортом громадянина Російської
Федерації для виїзду за кордон серії
НОМЕР_2 (а.с. 9).

Надіслання позивачем поштовим
відправленням 01.10.2014 року заяви про
реєстрацію громадянином України за
територіальним походженням до УДМС в
Тернопільській області не може бути
підставою для скасування рішення
Лановецького районного сектору УДМС у
Тернопільській області від 14.08.2014 № 27
про примусове повернення з України
громадянина Російської Федерації
ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, беручи до уваги наведене, та
оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача є необгрунтованими,
спростовані відповідачем, а отже
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 71, 86, 160-162, 183-5 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України в
Тернопільській області про визнання
незаконним та скасування рішення від
14.08.2014 року про примусове повернення з
України - відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 183-5 КАС України
апеляційна скарга на постанову може
бути подана в п'ятиденний строк з дня її
проголошення.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а в разі її оскарження - з
моменту проголошення судового рішення
суду апеляційної інстанції.
Головуючий суддя

Мандзій О.П.

копія вірна:

Суддя
Мандзій
О.П.