Справа № 826/12585/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2014 року 11:43
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., при секретарі Тимчук М.Д.
позивача: ОСОБА_6 (довіреність від 03.06.2014
від відповідача-1: не з'явився
від відповідача-2: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовом:ОСОБА_2доГоловного
управління юстиції у м. Києві (в особі
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби ГУ юстиції в м. Києві) Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби ГУ юстиції у м.
Києві Бродюк Ірини Юріївни
проскасування рішення та зобов'язання
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась ОСОБА_2 з позовом, в
якому просить скасувати рішення
державного реєстратора від 19.05.2014 р. №
13143833 про відмову у державній
реєстрації прав, а також просить
зобов'язати розглянути заяву від 13.05.2014
р. за № 6571429 про реєстрацію прав у
відповідності з вимогами Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
В обґрунтування позову зазначається,
що 13.05.2014 р. до реєстраційної служби
подано заяву про реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо права власності на
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1, загальною площею 89,9 кв.м.,
житловою площею 55,7 кв.м.
Однак, державним реєстратором прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації, з яким позивачка не
погоджується. Зазначає, що разом з
іншими документами було подано заочне
рішення Солом'янського районного суду,
технічний паспорт.

Проте, як вважає позивачка, реєстратор
дійшов до помилкового висновку про
невідповідність документів вимогам,
або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
оскільки, як вважає реєстратор, існують
розбіжності між поданими документами,
що не дають змоги однозначно тлумачити
їх зміст.

Водночас, як зазначає позивачка, що
згідно технічного паспорту на садибний
житловий будинок НОМЕР_1 площа окремого
житлового будинку НОМЕР_2 складає 89,9
кв.м., а реєстратором взято загальну
площу всіх будинків, що на думку
позивачки є неправильним.

Позивачка окремо зазначає, 05.05.2014 р. за
позивачем було зареєстровано право
власності на 1/6 частину цього ж будинку.
Позивачка висловлює нерозуміння того,
що державний реєстратор відмовив у
реєстрації Ѕ частини, при тому, що було
подано аналогічні документи.

Відповідач-1, надавши заперечення проти
позову, просить відмовити у його
задоволенні, зазначають, що спірне
рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідач-2 заперечень проти позову не
надав.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомленими про розгляд справи, у
судове засідання 07.10.2014 р. не з'явилися,
доказів поважності причин неприбуття
не надали. У зв'язку з чим та на підставі
ч. 4 ст. 128 КАС України судом ухвалено
розглядати справу за відсутності
відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 07.10.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
представника позивачки та дослідивши
заперечення проти позову, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

13 травня 2014 року позивачка через
представника звернулася до
реєстраційної служби ГУ юстиції у м.
Києві із заявою про державну
реєстрацію прав, яка зареєстрована за
№ 6571429, а саме: для проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок, що розташований АДРЕСА_1.

Державним реєстратором встановлено, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, оскільки
існують розбіжності між поданими
документами, що не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст, а саме:

- згідно заочного рішення
Солом'янського районного суду від
05.02.2014 р. визнається право на частину
окремого житлового будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 89,9 кв.м., житловою
площею 55,7 кв.м.,

- подано технічний паспорт на
житловий будинок АДРЕСА_1 загальна
площа домоволодіння (по літ. А, Б)
становить 247,1 кв.м., житлова площа 139,5
кв.м.

У спірному рішенні реєстратором також
зазначено, що у технічному паспорті
міститься відмітка про самовільне
будівництво.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Порядком,
затвердженим постановою КМ України від
17.10.2013р. № 868, реєстратором прийнято
оскаржуване рішення.

В контексті наведеного та документів,
що подавались позивачкою державному
реєстратору для реєстрації заявлених
прав, до матеріалів справи надано
Технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1.

Водночас, до матеріалів справи надано
копію заочного рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 05.02.2014 р.
(справа № 760/30132/13-ц; 2-157/14) з відміткою
про набрання рішенням законної
сили17.03.2014 р.

Суд вирішив:

- у порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину окремого
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 89,9 кв. метри, житловою - 55,7 кв.
метри, сарай під літерою «В», гараж під
літерою «Г», погріб під літерою «З»,
скважина під літерою «І»;

- у порядку спадкування за законом
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину окремого житлового будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 89,9 кв. метри,
житловою - 55,7 кв. метри, сарай під
літерою «В», гараж під літерою «Г»,
погріб під літерою «З», скважина під
літерою «І»;

- позов третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання права
власності задовольнити.

- у порядку спадкування за законом
визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6
частину окремого житлового будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 89,9 кв. метри,
житловою - 55,7 кв. метри, сарай під
літерою «В», гараж під літерою «Г»,
погріб під літерою «З», свердловина під
літерою «І».

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним
спір по суті, суд зазначає наступне.

Так, Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 2 цього Закону державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав),
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону,
нерухоме майно, це земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 цього Закону
передбачено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 зазначеного
Закону заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку (ч. 3 ст. 16 Закону).

Частиною 7 ст. 16 Закону передбачено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами (ч. 3 ст. 17 Закону).

Слід зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 1
ст. 18 Закону, у разі виділення окремого
об'єкта нерухомого майна зі складу
об'єкта нерухомого майна, що
складається із двох або більше об'єктів
видається свідоцтво про право
власності.

Згідно з ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

У взаємозв'язку з наведеним, слід
додати, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону
державний реєстратор: встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 9 Закону передбачено, що
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24
зазначеного Закону, у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Частиною 2 ст. 24 Закону встановлено, що
за наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Водночас, постановою КМ України від 17
жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, який набрав
чинності 12.02.2014 р. (далі - Порядок № 868),
тобто станом на дату подання заяви
позивачкою та прийняття рішення
державним реєстратором.

Пунктом 15 вказаного Порядку, крім
іншого передбачено, що під час розгляду
заяви і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями.

Пунктом 37 Порядку визначено, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно,
зокрема, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Водночас, п. 42 Порядку встановлено, що
для проведення державної реєстрації
речових прав на об'єкт нерухомого майна
в разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на такий
об'єкт, відсутні відомості про його
технічні характеристики, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна.

В даному випадку, як встановлено під
час розгляду справи, надане позивачкою
судове рішення не містило технічних
характеристик зазначеного у цьому
рішення об'єкта, що відповідно до
наведених вище норм законодавства
України, зумовлювало необхідність
подання технічного паспорту на об'єкти
нерухомого майна - окремий житловий
будинок АДРЕСА_1, сарай під літерою «В»,
гараж під літерою «Г», погріб під
літерою «З», свердловини під літерою
«І».

У той же час, разом із заявою позивачкою
було подано Технічний паспорт на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1.

Технічний паспорт виготовлено
Київським БТІ станом на 07.04.2006 р.,
інвентаризаційна справа 852, реєстровий
№ 44760. На цьому паспорті міститься
відмітка «Відкориговано станом на
29.01.2010 р.».

За даними технічної інвентаризації в
технічному паспорті відображено
єдиний об'єкт - будинок за НОМЕР_1.
Будинок має два приміщення з літерами
№ А (2 поверхи) та № Б (1 поверх)

У технічному паспорті відсутні
відомості щодо окремого будинку
НОМЕР_2, як окремої у технічному та
правовому плані споруди. Іншого
технічного паспорту, а саме щодо
будинку НОМЕР_2, під час подання заяви
державному реєстратору та розгляду
справи надано не було.

Відтак, для цілей державної реєстрації
прав позивачкою було подано документи,
які містили між собою розбіжності, а
саме: відомості щодо об'єкту,
заявленого до реєстрації (будинок
НОМЕР_2, як окремий об'єкт), не
кореспондуються з відомостями щодо
об'єкту, деталізованого у Технічному
паспорті (будинок НОМЕР_1, як єдиний
об'єкт) у зв'язку з чим державний
реєстратор дійшов до обґрунтованого
висновку, що подані документи не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Враховуючи наведене та вищезгадані
вимоги законодавства з питань
реєстрації прав на нерухоме майно,
державний реєстратором прийняв
законне та обґрунтоване рішення про
відмову у державній реєстрації прав
позивачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного у сукупності,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову у повному обсязі, оскільки
прийняте державним реєстратором
рішення є законним та обґрунтованим,
вірним по суті, а отже підстав для його
скасування не має.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
О.А. Кармазін