Справа № 2а-5796/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Справа № 9104/181028/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я. ,

з участю секретаря Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «КаМо» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КаМо» до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «КаМо» (далі - ТОВ
«КаМо») звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.12.2006 року № 20875/10/23-4/1, № 20914/10/23-4/1, №
29953/10/23-4.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, його оскаржило ТОВ «КаМо»,
подавши апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати оскаржувану постанову та
постановити нове рішення про
задоволення його адміністративного
позову. Мотивуючи свою незгоду із
судовим рішенням, апелянт зазначив, що
суд першої інстанції дійшов до
неправильного висновку про законність
оскаржуваних податкових
повіормлень-рішень про донарахування
ТОВ «КаМо» податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в сумі 140550
грн., зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 20904 грн., зменшення суми
бюджетного відшкодування в розмірі 19836
грн. є протиправними й підлягають
скасуванню. Так, податковий орган,
призначивши перевірку, яка розпочалася
18 вересня 2006 року, не дослідив належним
чином первинну бухгалтерську
документацію, в той час як 17 вересня 2006
року підприємством було надіслано
податковій інспекції повідомлення про
неможливість надати бухгалтерські
документи на перевірку, так як
оригінали знаходилися на судовій
експертизі, що була призначена
господарським судом у справі 35/1900-2/296.
При цьому, суд першої інстанції визнав
правильним донарахування позивачу
податку без належного дослідження всіх
первинних документів, які були надані
позивачем та приєднані до матеріалів
справи, призначення бухгалтерської
експертизи за необхідності. Така
неповнота дослідження письмових
доказів та неправильність
застосування норм матеріального та
процесуального права призвела до
винесення судом неправомірного
рішення, яке порушує принципи
верховенства права та законності, а
отже його слід скасувати з прийняттям
нової постанови - про задоволення
позову.

Представник апелянта Ворожко О.М. в
судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу та дав пояснення,
аналогічні доводам, що в ній викладені.
Просив скасувати оскаржувану
постанову та задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Львівським апеляційним
адміністративним судом у зв'язку з
реорганізацією було здійснено заміну
відповідача на Державну податкову
інспекцію у Франківському районі міста
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Представник відповідача Онисько З.М. у
судовому засіданні заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги ТОВ
«КаМо» та пояснив, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, оскільки податкові
зобов'язання позивачу були нараховані
правильно з урахуванням того, що
підприємством на вимогу податкового
органу у встановлений строк не було
надано підтверджуючі податковий
кредит первинні документи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційної
скарги, в межах викладених в ній
доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
таких підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у
Франківському районі міста Львова на
підставі наказу № 612 від 30 серпня 2006
року та направлення від 30 серпня 2006
року № 23-о/932 було проведено невиїзну
позапланову перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «КаМо» з питань правильності
визначення повернення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в рахунок майбутніх платежів
за лютий 2004 року.

За результатами перевірки складено акт
№632 23- 0/31804991 від 31 серпня 2006 року, згідно
якого зафіксовано порушення ТОВ «КаМо»
п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту за лютий 2004 року на
суму 20904 грн. та донараховано податок на
додану вартість в сумі 93700 грн. (том 1 а.с.
189-192).

Також судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем було
проведено невиїзну позапланову
перевірку ТОВ «КаМо» з питань
правильності визначення суми
повернення бюджетного відшкодування,
заявленого в звітній декларації з
податку на додану вартість в рахунок
майбутніх платежів згідно уточнюючого
розрахунку, поданого в грудні 2004 року,
за результатами якої оформлено акт від
31 серпня 2006 року №634/23 0/31804991 (том 2 а.с. 6-
9).

Згідно висновків, які викладені в цьому
акті, ТОВ «КаМо» порушило вимоги п.п. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» й завищило від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту за грудень 2004 року на суму 19836
грн. та донараховано податок в сумі 23129
грн..

ДПІ у Франківському районі міста
Львова винесено податкові
повідомлення-рішення про зменшення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість та визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість. Такі податкові
повідомлення-рішення оскаржувались в
адміністративному порядку, за
результатом розгляду такого
оскарження, ДПІ винесено податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2006 року: №
20875/10/23-4/1, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 140 550 грн.; №
20914/10/23-4/1, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 20904 грн.; №29953/10/23-4,
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 19 836 грн. ( том 1 а.с.
186-188).

Колегія суддів апеляційного суду
вважає вищевказані податкові
повідомлення-рішення незаконними з
таких підстав.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97- ВР від 03.04.97 р (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями при імпорті робіт (послуг)
- актом прийняття робіт (послуг), чи
банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг), (в редакції, що
діяла до прийняття Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 р. та
деяких інших законодавчих актів
України» від 25.03.2005 р. №2505-IV).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» в
редакції Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 р. та деяких інших
законодавчих актів України» від 25.03.2005
р. №2505-IV) не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку із придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «КаМо» заявлено про здійснення
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, який зазначено в
звітній декларації з податку на додану
вартість за лютий 2004 року та в
уточнюючому розрахунку поданому в
грудні 2004 року.

ДПІ у Франківському районі м. Львова
(далі - ДПІ) надіслано ТзОВ «КаМо»
лист-запит № 17509/10/23-4 від 11 серпня 2006
року про проведення перевірки, яким
підприємство повідомлено про
проведення позапланової невиїзної
перевірки щодо підтвердження
переплати з податку на додану вартість,
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість в рахунок майбутніх
платежів за лютий 2004 р., березень 2004 р.,
грудень 2004 р. Також було зобов'язано
посадових осіб підприємства з'явитися
до податкового органу для пояснень та
надати до 18 серпня 2006 року до перевірки
бухгалтерські та інші
фінансово-господарські документи
(податкові декларації, податкові
накладні і видаткові накладні на
придбання та продаж, книгу обліку
продажу (придбання) товару, угоди між
постачальниками та покупцями,
банківські виписки платіжні доручення,
тощо) ( том 1 а.с. 17).

Оскільки позивачем зазначені
документи надано не було, то при
перевірці податковим органом були
використані матеріали юридичної
справи та дані інформаційої бази ІАС
ДПІ у Франківському районі м.Львова.

Цей факт відповідачем не спорюється.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що висновки податкової
інспекції про заниження податкових
зобов'язань позивача, які не базуються
на аналізі первинної документації щодо
здійснення господарських операцій є
неправомірними з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Державна податкова інспекція є органом
державної влади і, відповідно, її
діяльність має підпорядковуватись
вимогам наведеної норми Конституції
України та аналогічним вимогам статті
11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» (в
редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин).
Право податкової інспекції на
проведення перевірки підлягає
законодавчим обмеженням та
реалізується з дотриманням порядку,
встановленого законом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 11
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» органи державної
податкової служби мають право
запрошувати платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та зборів
(обов'язкових платежів) такими
платниками податків. Письмові
повідомлення про такі запрошення
направляються не пізніше ніж за десять
робочих днів до дня запрошення
рекомендованими листами, в яких
зазначаються підстави запрошення, дата
і час, на які запрошується платник
податків (посадова особа платника
податків).

Згідно з підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Отже, в контексті наведеної норми
Закону поняття камеральної перевірки
вжито як тлумачення документальної
невиїзної перевірки, що проводиться за
наслідками подання платником
податкової декларації з ПДВ. Тобто за
змістом цього припису податковий орган
проводить саме камеральну перевірку.

Відповідно ж до абзацу другого
підпункту «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
контролюючим органом виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях, без проведення
будь-яких інших видів перевірок
платника податків.

Фактично, як вбачається з установлених
судами обставин справи, податковим
органом було проведено камеральну
перевірку на підставі даних декларації
з ПДВ за грудень 2004, лютий 2005 років.

Відтак після проведення податковим
органом цієї перевірки у разі
наявності достатніх підстав вважати
про наявність порушень податкового
законодавства з боку платника під час
декларування податкових зобов'язань та
від'ємного значення з ПДВ за цей період
податковий орган мав право провести
позапланову виїзну перевірку
(документальну), як це прямо
передбачено підпунктом 7.7.5 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Наведений припис також
кореспондується з пунктом 3 частини 6
статті 11-1 Закону України «Про державну
податкову службу», якою передбачено
проведення позапланової виїзної
перевірки у разі виявлення
недостовірності даних, що містяться у
податковій декларації, поданій
платником податків, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом
десяти робочих днів з дня отримання
запиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав відповідь на запит
податкового органу щодо неможливості
подати документи з об'єктивних причин,
існування яких також підтверджено
документально.

Так, у матеріалах справи наявний лист
ТзОВ «КаМо», яким Товариство
повідомляє ДПІ про неможливість
надання бухгалтерських документів для
проведення перевірки у зв'язку з тим, що
такі знаходяться у господарському суді
Львівської області (том 1 а.с. 19).

Згідно копії квитанції про прийняття
рекомендованого відправлення №184/316322
лист було відправлено 17 серпня 2006 року
(том 1 а.с. 20).

Цей доказ податковим орган не
спростовано і не надано суду жодних
доказів на підтвердження іншої дати
надіслання повідомлення.

Докази надіслання позивачем
вищевказаного листа поштовою
кореспондецією до ДПІ у Франківському
районі м. Львова 27 вересня 2006 року, про
що зазначає суд першої інстанції у
постанові, у матеріалах справи немає,
тобто цей висновок суду є
непідтвердженим.

27 вересня 2006 року ТОВ «КаМо» було
надіслано відповідачу копію наказу про
відпустку директора та головного
бухгалтера (том 1 а.с. 21).

Факт витребовування для проведення
судової бухгалтерської експертизи
оригіналів первинних бухгалтерських
та інших документів, пов'язаних із
веденням бухгалтерського обліку і
сплатою податків на ТОВ «КаМо» в період
з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року
підтверджено копією ухвали
господарського суду Львівської
області від 24 листопада 2005 року (том 1
а.с. 25-26).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач не вжив заходів
для належного встановлення всіх
обставин і прийняв податкові
повідомлення-рішення без повного
дослідження всіх документів, які стали
підставою для формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

А тому, прийняті на підставі такої
перевірки податкові
повідолменння-рішення є незаконними.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду зауважує, що податковий орган
згідно штампу на поштовому конверті
лише 12 серпня 2006 року надіслав позивачу
повідомлення про необхідність
з'явитися для дачі пояснень та подання
документів до 18 серпня 2006 року, тобто не
було дотримано десятиденний строк,
встановлений пунктом 4 частини 1 статті
11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» (том 1 а.с.
18).

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги те, що судом першої інстанції
ухвалено судове рішення без дотримання
норм матеріального права, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки таким вимогам постанова
Львівського окружного
адміністративного суду не відповідає,
то відповідно до статті 202 КАС України,
вона підлягає скасуванню, з ухваленням
нової про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України,суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Камо» -
задовольнити, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2012 року по справі № 2а-5796/12/1370
- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КаМо» -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова від 26
грудня 2006 року № 20875/10/23-4/1, № 20914/10/23-4/1, №
29953/10/23-4.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
В.Я. Макарик

І.В. Глушко

Повний текст постанови підписано 7
жовтня 2014 року.