Справа № 810/3720/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року 810/3720/14

Київський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Панченко Н.Д.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Києві адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технополіс-1» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області про визнання протиправним та
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» (далі -
ТОВ «Технополіс-1» або позивач)
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафних
санкцій від 26.03.2014 № 53.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оскільки
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району міста
Києва до Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів про
порушення у магазинах «Ельдорадо» ТОВ
«Технополіс-1» вимог законодавства про
захист прав споживачів не містить
чіткого предмета перевірки, воно не є
підставою для проведення позапланової
перевірки. А відтак, відповідачем
призначено та проведено позапланову
перевірку магазину позивача за
відсутності на те законодавчо
визначених підстав.

Крім цього, позивач зазначив, що
висновки відповідача про порушення ТОВ
«Технополіс-1» вимог законодавства про
захист прав споживачів є помилковими,
безпідставними та такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки в магазині наявна
необхідна, доступна, достовірна та
своєчасна інформація про продукцію, що
підтверджується фотоматеріалами.

З огляду на зазначене, позивач
вважає постанову про накладення штрафу
за порушення законодавства про захист
прав споживачів протиправною та
просить її скасувати.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що оскаржуване
рішення прийняте з урахуванням вимог
чинного законодавства, оскільки
відповідач діяв в межах повноважень,
наданих йому законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Представники сторін у судове
засідання, призначене на 22.09.2014, не
з'явились. Разом з цим, 22 вересня 2014 року
через канцелярію Київського окружного
адміністративного суду надійшли
клопотання сторін про розгляд справи
за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено таке.

26 листопада 2013 року до Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів звернулась Спілка
захисту прав споживачів Солом'янського
району міста Києва із листом №405/01-9, у
якому повідомила про масові порушення
прав споживачів на якість та безпеку
продукції, на необхідну, доступну та
достовірну інформацію про продукцію,
зокрема, у мережі магазинів
«Ельдорадо» ТОВ «Дієса» та просила
провести перевірки магазинів
зазначеної торгівельної мережі на
предмет дотримання вимог
законодавства про захист прав
споживачів (том І а.с.131, 132).

Крім цього, листом від 28.11.2013 №406/01-01
Спілка захисту прав споживачів
Солом'янського району міста Києва у
доповнення до листа від 26.11.2013 №405/01-9
повідомила Державну інспекцію України
з питань захисту прав споживачів про
те, що у мережі магазинів «Ельдорадо»
здійснює свою діяльність також ТОВ
«Технополіс-1», у зв'язку з цим,
інформація щодо порушень вимог
законодавства, яка була викладена у
листі від 26.11.2013 №405/01-9, також
стосується і ТОВ «Технополіс-1» (том І
а.с.9).

03 грудня 2013 року Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів листом №5568-2-7/7 зобов'язала
керівників територіальних органів
Держспоживінспекції України
перевірити факти порушення у магазинах
ТОВ «Технополіс-1» законодавства про
захист прав споживачів, які викладенні
у зверненнях Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району міста
Києва. У разі підтвердження зазначених
фактів вжити заходів відповідно до
норм чинного законодавства України та
притягнути винних осіб до
відповідальності (том І а.с.10).

Крім цього, 03.12.2013 Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів надала згоду на проведення
позапланової перевірки ТОВ
«Технополіс-1» за адресою: м. Черкаси,
вул. Сумгаїтська, 10 стосовно дотримання
вимог законодавства про захист прав
споживачів в межах компетенції
інспекції та її територіальних органів
(том І а.с.12).

Наказом Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
від 09.12.2013 №100 для організації
позапланового заходу була створена
робоча група у складі посадових осіб
інспекції та зобов'язано вказану
робочу групу провести позаплановий
захід відносно магазину ТОВ
«Технополіс-1», який знаходиться за
адресою: вул. Сумгаїтська, 10, м. Черкаси,
у строк з 09.10.2013 по 10.12.2013 та виписане
направлення на проведення перевірки
від 09.12.2013 №360 (том І а.с.11, 13).

На підставі наказу від 09.12.2013 №100,
направлення на проведення перевірки
від 09.12.2013 №360, у період з 09.12.2013 по 10.12.2013,
посадовими особами Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області проведено позапланову
перевірку з питань дотримання вимог
законодавства про захист прав
споживачів торгової одиниці ТОВ
«Технополіс-1» магазину «Ельдорадо»,
який знаходиться за адресою: м. Черкаси,
вул. Сумгаїтська, буд. 10.

За результатами перевірки
складений акт від 09.12.2013 №000293 (далі - Акт
перевірки) (том І а.с.14-56).

Як вбачається із змісту Акта
перевірки, посадовими особами
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області були
встановлені порушення положень Закону
України «Про захист прав споживачів»,
пункту 17 Порядку провадження
торгівельної діяльності та правил
торгівельного обслуговування
населення на ринку споживчих товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.2006 № 833,
пунктів 14 та 16 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
затвердженого наказом Міністерства
економіки України від 19.04.2007 №104, які
полягали у відсутності необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що не
забезпечує можливості свідомого і
компетентного вибору, а саме, було
встановлено відсутність інформації
про дату виготовлення продукції,
місцезнаходження виробника, назву
виробника та його місцезнаходження на
державній мові (підпункт 1-92 додатку №7
до Акта перевірки том І а.с.24-55).

На підставі Акта перевірки,
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області була
прийнята постанова від 26.03.2014 №53 про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», згідно якої, за
відсутність необхідної, доступної та
достовірної інформації про продукцію
до позивача застосовано штраф у
розмірі 46898,14 грн. (том І а.с.57, 58).

Не погоджуючись із вказаною
постановою позивач оскаржив її в
адміністративному порядку, подавши
скаргу до Державної інспекції України
з питань захисту прав споживачів (том І
а.с.59-66).

Листом від 29.04.2014 №2398-2-11/8 Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів повідомила заявника
про те, що відповідно до вимог статті 36
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» рішення, приписи, дії чи
бездіяльність органів ринкового
нагляду або їх посадових осіб можуть
бути оскаржені до суду (том І а.с.67).

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої
статті 4 Закону України « Про захист
прав споживачів», споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на:
захист своїх прав державою; належну
якість продукції та обслуговування;
безпеку продукції; необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця); відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок недоліків продукції (дефекту
в продукції), відповідно до закону;
звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав; об'єднання в
громадські організації споживачів
(об'єднання споживачів). Споживачі
також мають інші права, встановлені
законодавством про захист прав
споживачів.

Згідно статті 5 Закону України
«Про захист прав споживачів», держава
забезпечує споживачам захист їх прав,
надає можливість вільного вибору
продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності. Держава створює умови
для здобуття споживачами потрібних
знань з питань реалізації їх прав.
Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

В силу положень частини першої
статті 15 Закону України «Про захист
прав споживачів», споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити:1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність у її складі
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 7) дату
виготовлення; 8) відомості про умови
зберігання; 9) гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); 10) правила та
умови ефективного і безпечного
використання продукції; 11) строк
придатності (строк служби) товару
(наслідків роботи), відомості про
необхідні дії споживача після їх
закінчення, а також про можливі
наслідки в разі невиконання цих дій; 12)
найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Інформація споживачеві повинна
надаватися згідно із законодавством
про мови.

Аналогічні положення містяться і у
пункті 16 Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами, які
затверджено наказом Міністерства
економіки України від 19.04.2007 № 104 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 08.11.2007 за №1257/14524.

Частиною другою статті 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
передбачено, що інформація,
передбачена частиною першою цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом
(у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.

Відповідно до статті 16 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правила торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, який затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006
№833 працівники суб'єкта
господарювання зобов'язані
забезпечити реалізацію прав
споживачів, визначених Законом України
«Про захист прав споживачів»,
виконувати ці правила та вимоги інших
нормативно-правових актів, що
регулюють торговельну діяльність.

Як вбачається з матеріалів
справи, у ході проведення перевірки у
присутності директора суб'єкта
господарювання ОСОБА_1 посадовими
особами відповідача встановлено факти
незабезпечення в магазині «Ельдорадо»
ТОВ «Технополіс-1», який знаходиться за
адресою: вул. Сумгаїтська, 10, м. Черкаси,
надання інформації про продукцію,
перелік якої наведений в додатку 7 до
Акта перевірки (92 найменування),
зокрема, перевіряючими встановлено
відсутність інформації про дату
виготовлення товару та
місцезнаходження виробника,
відсутність інформації про виробника,
відсутність назви виробника на
державній мові.

На спростування факту
відсутності порушень, які зазначені у
Акті перевірки, позивачем надано суду
фотоматеріали.

Однак, суд не приймає до уваги як
доказ відсутності порушень,
зафіксованих в Акті перевірки, надані
позивачем фотоматеріали із
зображенням товарів на яких наявна
інформація, яка визнана відповідачем
як відсутня під час проведення
перевірки, оскільки із вказаних
фотознімків не можливо встановити
дату, час та місце такого фіксування та
знімання (том ІІ а.с.41-123).

У розділі ІІІ «Опис пояснень,
зауважень або заперечень» Акта
перевірки позивачем було вчинено напис
наступного змісту «……з актом
перевірки не згодна. Всі витребуванні
документи були надані під час
перевірки. Вся інформація та
документація щодо товару в наявності.
Порушень законодавства не
допускалось….».

Разом з цим, суд вважає за
необхідне зазначити, що самі по собі
зауваження до Акта перевірки не можуть
бути беззаперечним доказом
відсутності порушень. Зі змісту
зауважень не вбачається, на яких саме
товарах була зазначена вся необхідна
інформація, які саме документи були
наявні і надавалися, але протиправно не
прийняті до уваги перевіряючими.

Відповідно до пункту 7 частини
першої статті 23 Закону України «Про
захист прав споживачів», у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд звертає увагу на те, що сторонами не
заперечувався факт правильності
здійснення математичного розрахунку
штрафу, розмір якого визначений в
оскаржуваній постанові.

У зв'язку з цим, дане питання
дослідженню судом не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, довів належними
та допустимими доказами факт
реалізації позивачем продукції без
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації.

Щодо тверджень позивача про
відсутність, на його думку, законодавчо
визначених підстав для призначення та
проведення перевірки, суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини першої
статті 24 Закону України «Про захист
прав споживачів», з метою захисту своїх
законних прав та інтересів споживачі
мають право об'єднуватися у громадські
організації споживачів (об'єднання
споживачів).

Частиною першою статті 25 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено право об'єднання
споживачів сприяти відповідним
державним органам у здійсненні
контролю за якістю продукції та
обслуговування.

Як вбачається з матеріалів
справи, підставою для проведення
позапланової перевірки позивача було
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району міста
Києва до Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів про
порушення у магазинах «Ельдорадо» ТОВ
«Технополіс-1» вимог законодавства про
захист прав споживачів.

Підстави проведення
позапланового заходу визначенні
статтею 4 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності».

Так, відповідно до норм вказаної
статті, у редакції яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
однією з підстав для здійснення
позапланового заходу є звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позаплановий
захід у цьому разі здійснюється тільки
за наявності згоди центрального органу
виконавчої влади на його проведення.

Відповідно до вимог цієї ж статті,
під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю)

Згідно статті 7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», для здійснення планового
або позапланового заходу орган
державного нагляду (контролю) видає
наказ, який має містити найменування
суб'єкта господарювання, щодо якого
буде здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу
посадові особи органу державного
нагляду (контролю) зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі посвідчення (направлення) та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу органу державного
нагляду (контролю), і надати суб'єкту
господарювання копію посвідчення
(направлення).

Суб'єкт господарювання має право
не допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею.

Підстави, які надають право
суб'єкту господарювання не допускати
посадових осіб органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
заходу, передбаченні також статтею 10
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», а саме,
відповідно до приписів вказаної норми
законодавства, суб'єкт господарювання
під час здійснення державного нагляду
(контролю) має право не допускати
посадових осіб органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
державного нагляду (контролю), якщо,
зокрема, посадова особа органу
державного нагляду (контролю) не надала
копії документів, передбачених цим
Законом, або якщо надані документи не
відповідають вимогам цього Закону.

Як вбачається із наявних
матеріалів справи, позивач без
будь-яких зауважень та застережень
допустив посадових осіб відповідача до
перевірки. Тобто, погодився з наявністю
у відповідача правових підстав для її
проведення.

Суд не приймає до уваги, як доказ
протиправності оскаржуваного рішення,
твердження позивача про відсутність у
зверненні, яке слугувало підставою для
проведення перевірки конкретних
порушень позивачем вимог
законодавства, оскільки дане
твердження спростовується змістом
самого звернення, відповідно до якого
заявник посилається на порушення прав
споживачів на якість та безпеку
продукції при реалізації товарів
торговельною мережею «Ельдорадо» ТОВ
«Дієса» та ТОВ «Технополіс-1» у зв'язку
з реалізацією продукції з порушенням
встановленого порядку маркування
продукції, застосування подвійного
маркування, не наданням споживачам на
вимогу інформації про правила та умови
безпечного використання продукції,
реалізацією продукції без нанесення
національного знака відповідності.

Суд не приймає до уваги, як доказ
протиправності оскаржуваної
постанови, надану позивачем постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14.07.2014 у справі №
826/6626/14, якою, серед іншого, визнано
протиправними дії Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області, які полягали у проведенні
позапланової перевірки ТОВ
«Технополіс-1» на підставі звернення
Спілки захисту прав споживачів
Солом'янського району м. Києва; визнано
протиправним та скасовано наказ
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області про
проведення перевірки від 09.12.2013 №100,
оскільки позивачем не надано жодного
доказу того, що дана постанова набрала
законної сили.

За загальним правилом, що
випливає з принципу змагальності,
кожна сторона повинна подати докази на
підтвердження обставин, на які вона
посилається, або на спростування
обставин, про які стверджує інша
сторона.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів належними та
допустимими доказами правомірність
свого рішення.

Водночас, докази подані
позивачем, не підтверджують обставини,
на які він посилається в обґрунтування
позовних вимог та були спростовані
доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що викладені у позовній заяві
доводи позивача є не обґрунтованими, а
його вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини другої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони -
суб'єкта владних повноважень, суд
присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки спір
вирішено на користь суб'єкта владних
повноважень, а доказів понесення ним
інших витрат, пов'язаних з розглядом
справи суду не надано, судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Водночас, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

За подання до адміністративного
суду адміністративного позову
майнового характеру ставка судового
збору встановлена у розмірі 2 відсотків
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати (частина друга статті
4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається,
що розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 46898,14 грн., та,
відповідно, 2 відсотки від них дорівнює
сумі 937,96 грн. А відтак, у даному випадку,
розмір судового збору, що підлягає
сплаті позивачем, обмежується 1,5
розмірами мінімальної заробітної
плати, що станом на 1 січня становить
1218,00 грн.

Враховуючи наведене та ту
обставину, що відповідно до платіжного
доручення від 15.05.2014 № 3307 позивачем
сплачено частину судового збору у
розмірі 255,78 грн., суд дійшов висновку,
що решта суми судового збору у розмірі
1571,22 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1»
(ідентифікаційний код 32498133) до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1571 (одна тисяча п'ятсот
сімдесят одна) грн. 22 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Постанову складено у повному обсязі та
підписано - 22.09.2014