Справа № 815/4557/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4557/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року

12год.15хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого -судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Терещука С.Ю.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю

Від відповідача: не з'явився

Від третіх осіб:

Від ОСОБА_2: не з'явився

Від ОСОБА_3: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Другого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
за участі третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання протиправною та
скасування постанови про арешт майна
боржника, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна
позовна заява ОСОБА_4, в якій позивач
просить суд визнати протиправною та
скасувати Постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП 43685907 від 13.06.2014 р.
державного виконавця Другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, в частині
накладення арешту на все майно, що
належить ОСОБА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1, а саме квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати Другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції скасувати
арешт нерухомого майна, що належить
ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1,
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, накладений
Другим Київським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП 43685907 від
13.06.2014 р., а саме квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначає, що між ним та ОСОБА_2 03.12.2013
року укладено договір позики грошей,
згідно умов якого, ОСОБА_2 зобов'язана
повернути позику у повному обсязі до
03.06.2014 року. З метою забезпечення
договору позики між сторонами (ОСОБА_4
та ОСОБА_2.) укладено договір Іпотеки,
згідно умов якого ОСОБА_2 передала в
іпотеку ОСОБА_4 належне її згідно
договору купівлі-продажу нерухоме
майно а саме трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У строки визначені договором
позики ОСОБА_2 зобов'язання по
вказаному договору не виконала, у
зв'язку з чим у позивача виникло право
на задоволення своїх вимог за рахунок
Предмету іпотеки. Однак, ОСОБА_4 стало
відомо, що на Предмет іпотеки
(трикімнатну квартиру АДРЕСА_1) Другим
Київським відділом Державної
виконавчої служби Одеського міського
управлення юстиції під час проведення
виконавчих дій про стягнення боргу з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 накладено
арешт.

Вказані дії відповідача позивач вважає
протиправними, оскільки вони порушують
права позивача як Іпотекодержателя за
Іпотечним договором, так як він має
переважне право на задоволення своїх
вимог за рахунок Предмету іпотеки.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином, заперечень проти
позову суду не подав.

Третя особа /ОСОБА_2/ в судове
засідання не з'явилася, про дату, час та
місце судового розгляду справи була
повідомлена належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення. Заяв
про відкладення розгляду справи чи
розгляд справи за її відсутності до
суду не надходило.

Третя особа /ОСОБА_3/ в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлявся шляхом
направлення судових повісток на його
адресу, однак поштова кореспонденція
повертається на адресу суду з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання».

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані позивачем докази в їх
сукупності, проаналізувавши положення
чинного законодавства, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
дійшов наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 03.12.2013 року був укладений
Договір позики грошей (надалі - договір
позики), за яким ОСОБА_2 прийняли у
власність грошову суму в розмірі 446 490
(чотириста сорок шість тисяч чотириста
дев'яносто) гривень, що в еквіваленті,
за домовленістю сторін становило 54 450
(п'ятдесят чотири тисячі чотириста
п'ятдесят) доларів США строком до 03
червня 2014 року.

Відповідно п. 4 та пп. 4.1-4.3 Договору
позики Позичальник зобов'язується
повернути кошти в строк до « 03» червня
2014 р., за графіком.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по даному договору між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений
Іпотечний договір, посвідчений 03.12.2013
року та зареєстрований в реєстрі під
№5364 приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку
нерухоме майно: трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв.м.

Відповідно до умов договору Іпотеки
іпотека забезпечує вимоги
Іпотекодержателя щодо виконання
Іпотекодавцем кожного і всіх його
зобов'язань за Договором позики у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в такому порядку, як
встановлено в Договорі позики грошей, з
усіма змінами і доповненнями до нього.

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію обтяження від 03.12.2013р. на
зазначену квартиру накладено заборону
відчуження на підставі Іпотечного
договору від 03.12.2013р. Обтяжувач: ОСОБА_4

Проте, як зазначає позивач,
зобов'язання за Договором позики
ОСОБА_2 належним чином не виконуються,
відповідні платежі не сплачуються

Як стало відомо позивачу, на все
нерухоме майно, у тому числі на предмет
Іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
Другим Київським відділом Державної
виконавчої служби Одеського міського
управлення юстиції під час проведення
виконавчих дій про стягнення боргу з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 накладено
арешт.

Позивач вважає такі дії відповідача
протиправними, такими, що порушують
його права та інтереси як
Іпотекодержателя. Вказані дії
відповідача перешкоджають позивачу в
реалізації його права на задоволення
своїх вимог за рахунок Предмету
іпотеки, що стало підставою для
звернення з вказаним позовом.

Суд не погоджується з позовними
вимогами, вважає їх необґрунтованими
та недоведеними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону України
"Про виконавче провадження" одним із
заходів примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Згідно із частиною 1 статті 52 цього ж
Закону звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ст.57 ЗУ «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.
Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом. Про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин. Порушення заборони
державного виконавця розпоряджатися
або користуватися майном, на яке
накладено арешт, тягне за собою
передбачену законом відповідальність
зберігача майна. Вилучення
арештованого майна з передачею його
для реалізації здійснюється у строк,
встановлений державним виконавцем, але
не раніше ніж через п'ять днів після
накладення арешту. Продукти та інші
речі, що швидко псуються, вилучаються і
передаються для продажу негайно після
накладення арешту. Виявлені під час
опису цінні папери, ювелірні та інші
побутові вироби із золота, срібла,
платини і металів платинової групи,
дорогоцінного каміння і перлів, а також
лом і окремі частини таких виробів, на
які накладено арешт, підлягають
обов'язковому вилученню і не пізніше
наступного робочого дня передаються на
зберігання установам Національного
банку України, які зобов'язані прийняти
їх на безоплатній основі. Арешт на
цінні папери накладається в порядку,
встановленому законодавством про
депозитарну систему України. Під час
проведення опису майна боржника -
юридичної особи та накладення арешту
на нього державний виконавець також
використовує відомості щодо належного
боржнику майна за даними
бухгалтерського обліку. Під час
прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Відповідно до ч.8 ст.54 цього Закону
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з частинами 6,7 статті 3 Закону
України "Про іпотеку" у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

У відповідності до статті 7
вищевказаного Закону за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку. Вимога,
встановлена частиною першою цієї
статті, не перешкоджає
іпотекодержателю здійснювати свої
права, визначені статтею 12 цього
Закону, без попереднього повідомлення
іпотекодавця, якщо викликана таким
повідомленням затримка може
спричинити знищення, пошкодження чи
втрату предмета іпотеки.

Судом встановлено, що вимога ОСОБА_4 про
виконання зобов'язань за договором
позики надіслана позивачем ОСОБА_2
тільки у серпні 2014р., одночасно з
поданням позовної заяви до суду (вимога
від 07.08.2014р.).

Тобто на момент звернення до суду з
позовом встановлений ст.35 ЗУ «Про
іпотеку» та визначений у вимозі
30-денний строк для виконання
зобов'язань не сплинув, а процедура
звернення стягнення на предмет іпотеки
не була розпочата.

Разом з цим, ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
вичерпний перелік підстав та порядок
зняття арешту з майна. Так, особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. Копія
постанови про зняття арешту з майна
надсилається боржнику та органу
(установі), якому була надіслана для
виконання постанова про накладення
арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із зверненням
на таке майно стягнення, перевищують
грошову суму, за яку воно може бути
реалізовано, арешт з майна боржника
може бути знято за постановою
державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копії постанови
державного виконавця про зняття арешту
з майна надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Отже, в даному випадку ст.60 ЗУ «Про
виконавче провадження» пов'язує
можливість скасування арешту із
зверненням зацікавленої особи до суду
з позовом про визнання права на майно,
яким позивач не скористався.

При цьому, позивач просить скасувати
постанову, винесену державним
виконавцем в частині накладення арешту
на все майно, що належить ОСОБА_2, а саме
квартири АДРЕСА_1, не аргументуючи в
чому саме державний виконавець діяв
незаконно. Позивачем не обґрунтовано,
що державний виконавець при накладенні
арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2
діяв з порушенням норм ЗУ «Про
виконавче провадження», зокрема ст.54
цього Закону, а також інших підзаконних
нормативних актів.

Суд окремо зазначає, що відповідно до
ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Наведені процесуальні норми
розподіляють тягар доказування між
сторонами таким чином, що позивач
повинен довести прийняття
відповідачем рішень, що порушують його
права та інтереси (або вчинення дій,
бездіяльності), а суб'єкт владних
повноважень має довести їх законність.

При поданні позовної заяви ОСОБА_4
вимагав витребувати у відповідача
копію оскаржуваної постанови від
13.06.2014р. №ВП 43685907, що і було здійснено
судом при підготовчому провадженні
ухвалою від 14.08.2014р.

Відповідачем ухвала від 14.08.2014р.
одержана факсовим зв'язком (а.с.13), проте
вимогу суду щодо надання доказу не
виконано.

ОСОБА_4, в свою чергу, не пояснив суду
причини неподання копії оскаржуваної
постанови органу ДВС суду та пояснення
стосовно того, з якого джерела він
дізнався про її існування та
ідентифікуючі ознаки (номер, дата,
суб'єкт видання).

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позивачем не доведені позовні
вимоги внаслідок неподання суду
доказів прийняття постанови від
13.06.2014р. №ВП 43685907 Другим Київським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
що позбавляє суд можливості дослідити
та оцінити цей доказ за правилами ст.86
КАС України та виходячи із норм
ст.ст.2,181 КАС України.

Суд зауважує, що у разі прийняття
постанови про арешт майна боржника
(ОСОБА_2.), вона згідно ч.4 ст.54 ЗУ «Про
виконавче провадження» надсилається
боржнику, але позивач не надав доказів
вжиття заходів для одержання копії
оскарженої постанови від ОСОБА_2, з якою
він перебуває у правовідносинах.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4
наразі без законних підстав звернувся
до адміністративного суду з позовом
про скасування постанови виконавчого
провадження, що стосується вказаного
майна (трикімнатна квартира), а також
похідними вимогами про зобов'язання
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції скасувати арешт,
адже належні та допустимі докази
порушення його прав суду не надані
взагалі.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України -завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно
-правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
осадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4
задоволенню не підлягають як
недоведені та безпідставні.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Другого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
за участі третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про визнання протиправною та
скасування постанови про арешт майна
боржника, зобов'язання вчинити дії, -
відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
та підписано 06.10.2014 року.

Суддя
М.М. Аракелян

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Другого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
за участі третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про визнання протиправною та
скасування постанови про арешт майна
боржника, зобов'язання вчинити дії, -
відмовити.

06 жовтня 2014 року.