Справа № 2а-194/08/0470
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/40576/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Дніпропетровської
митниці на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів" до
Криворізької митниці, третя особа
Нікопольська об'єднана державна
податкова інспекція Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Відкритим акціонерним товариством
«Нікопольський завод феросплавів»
заявлено позов до Криворізької митниці
про визнання протиправними дії
Криворізької митниці по відмові ВАТ
«НЗФ» в здійсненні митного оформлення
товару згідно вантажної митної
декларації №19617 від 30.01.2008 року;
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митного оформлення
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№113020000/2008/000184 від 31.01.2008 року, яка видана
відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем п. 11.5 ст.11
Закону України «Про податок на додану
вартість», Постанови Кабінету
Міністрів України № 1104 від 01.10.1997р. «Про
затвердження Порядку випуску, обігу та
погашення векселів, що видаються на
суму податку на додану вартість при
імпорті товарів на митну територію
України».

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.09.2010р. в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 9 квітня 2012 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24.09.2010р.
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
позов задоволено. Визнано
протиправними дії Криворізької
митниці з відмови 30 січня 2008 року у
здійсненні митного оформлення товару
Відкритого акціонерного товариства
«Нікопольський завод феросплавів» за
вантажною митною декларацією № 19617 від
30 січня 2008 року. Визнано протиправною
та скасовано картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску і транспортних
засобів через митний кордон України
№113020000/2008/000184 від 31.01.2008 року, видану
Криворізькою митницею.

Не погоджуючись з постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2012
року Дніпропетровська митниця
звернулась з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить скасувати
судове рішення апеляційної інстанції,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга Дніпропетровської
митниці підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Відкрите акціонерне
товариство «Нікопольський завод
феросплавів» здійснює ввезення
товарів на митну територію України із
здійсненням митного оформлення з
відстроченням оплати ПДВ шляхом видачі
податкового векселя.

30 січня 2008 року ВАТ «НЗФ» було подано до
Криворізької митниці вантажну митну
декларацію довідковий номер 19617 з
необхідним пакетом документів для
проведення процедури митного
оформлення вантажу. Сплату податку на
додану вартість при ввезенні товару
було відстрочено шляхом видачі
податкового векселя серія АА № 1001672 на
суму податку на додану вартість в сумі
46 120 грн. 61 коп.

В здійсненні митного оформлення
зазначеного вантажу Криворізькою
митницею було відмовлено та видано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні та
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113020000/2008/000184 від 31.01.2008 року.

Підставою для відмови зазначено:
«порушення вимог абз.4 ч.2 ст.88 Митного
кодексу України в частині ненадання
відомостей, передбачених абз.2 п.4
Порядку випуску, обігу та погашення
векселів, які видаються на суму податку
на додану вартість при імпорті товарів
на митну територію України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 Митного кодексу
України декларант зобов'язаний:
здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом; на
вимогу митного органу пред'явити
товари і транспортні засоби для
митного контролю і митного оформлення;
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Згідно з п. 11.5. ст. 11 Закону України "Про
податок на додану вартість" з моменту
набрання чинності цим Законом платники
податку при імпорті товарів на митну
територію України можуть за власним
бажанням надавати органам митного
контролю податковий вексель на суму
податкового зобов'язання зі строком
погашення на тридцятий календарний
день з дня його поставки органу митного
контролю, один примірник якого
залишається в органі митного контролю,
другий надсилається органом митного
контролю на адресу органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
платника податку, а третій надається
платнику податку.

Аналогічна норма міститься і в Порядку
випуску, обігу та погашення векселів,
які видаються на суму податку на додану
вартість при імпорті товарів на митну
територію України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.10.1997 № 1104, відповідно до п. 3 якого
зобов'язання щодо сплати податку на
додану вартість при імпорті товарів на
митну територію України виникають у
день оформлення вантажної митної
декларації (за винятком тимчасової чи
неповної, періодичної чи попередньої
декларації), але сплату можна
відстрочити шляхом видачі податкового
векселя.

Проаналізувавши вказані норми, колегія
суддів приходить до висновку, що видача
податкового векселя у цьому випадку є
відстроченням сплати податку на додану
вартість.

Частиною 3 ст. 63 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" заборонено
у 2008 році надання відстрочок щодо
термінів сплати податкових зобов'язань
суб'єктів господарювання за податками,
зборами (обов'язковими платежами).

Норми Закону України "Про податок на
додану вартість", які дозволяють особі
надавати митним органам податковий
вексель на суму податкового
зобов'язання за податком на додану
вартість, є загальними щодо зазначених
правовідносин.

Судами правильно встановлено, що на
період виникнення правовідносин щодо
застосування вексельної форми
розрахунків з податкових зобов'язань
були наявні нормативно-правові акти, а
саме: Закон України "Про податок на
додану вартість" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", які мали
однакову юридичну силу, але по різному
встановлювали порядок оплати
податкового зобов'язання, в тому числі
із застосуванням податкового векселя
на суму податкового зобов'язання. Отже,
для вирішення цього спору необхідно
визначитися, який з вказаних законів є
пріоритетним та підлягав застосуванню.

Згідно з ст. 75 Конституції України
Верховна Рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмету правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: "Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше".

Отже, за наявності декількох законів,
норми які по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

На момент виникнення спірних відносин,
необхідно встановити положення яких
рівнозначних за юридичною силою
законів були діючими: Закон України
"Про податок на додану вартість" чи
Закон України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України "

Судами встановлено, що на момент
виникнення спірних відносин положення
Закону України ст.63 "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" були діючими. Відповідно
до ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Виходячи з наведеного дії відповідача
по відмові у здійсненні митного
оформлення товару із застосуванням
векселя, тобто відстрочкою оплати
податкових зобов'язань, та прийнятті
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні та
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України не
можна визнати неправомірними, оскільки
відповідач на час спірних
правовідносин діяв відповідно до
встановлених та діючих норм Закону.

Згідно наведеного, задовольняючи
позовні вимоги суд апеляційної
інстанції необґрунтовано послався на
ті обставини, що у картці відмови
відсутні посилання на вимогу ст. 63
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".

Таким чином, норма статті 63 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" про
заборону надання відстрочок щодо
термінів сплати податкових зобов'язань
поширюється на правовідносини щодо
погашення податку на додану вартість
на митному кордоні шляхом пред'явлення
податкового векселя і як спеціальна
норма має перевагу при застосуванні,
отже погашення податку на додану
вартість шляхом пред'явлення
податкового векселя у 2008 році
заборонена.

Колегія суддів не може погодитися з
рішенням суду апеляційної інстанції
щодо скасування картки відмови з тих
підстав, що в ній відсутні посилання на
ст. 63 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Відповідно до ч. 6 ст. 86 МК України
відмова митного органу в прийнятті
митної декларації повинна бути
вмотивованою, а про причини відмови має
бути письмово повідомлено декларанту.

За змістом п. 1 Порядку оформлення й
використання картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, затвердженого наказом
Державної митної служби від 12 грудня 2005
року № 1227, картка відмови - це письмове
повідомлення заінтересованим особам
про відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України

На день прийняття рішення про відмову в
митному оформленні товару діяла ст. 63
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
що унеможливлювало виконання
відповідачем дій по митному оформленню
товару шляхом прийняття податкового
векселя на суму податкового
зобов'язання за податком на додану
вартість.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов до помилкового
висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог в частині визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації.

Згідно ст. 226 КАС України суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 9 квітня 2012 року скасувати.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.09.2010р. залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: