Справа № 826/7350/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7350/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Виробнича
проектно - будівельна фірма «Атлант» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
17.02.2014 року №, від 19.06.2014 року
№,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, в якому з
урахуванням уточнень просив суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від
17.02.2014 року №, від 19.06.2014 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року та ухвалити
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовою особою відповідача
проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку ПрАТ «ВПБФ «Атлант»
з питань правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток за
грудень 2010 року та липень 2011 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Фарт Буд»; за
наслідками перевірки складено акт від
30.01.2014 року №121/26-53-22-05-21/19016506.

Актом перевірки з урахуванням
відповіді на заперечення ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 13 лютого 2014 року №4558
встановлено порушення позивачем пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 138.1, п. 138.2, п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
211926,00 грн., у тому числі за 4 квартал 2010
року на 104121,00 грн., за 3 квартал 2011 року
на 107805,00 грн.; пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 177040,00
грн., в тому числі за грудень 2010 року на
83297,00 грн., за липень 2011 року - 93743,00 грн.

В обґрунтування заниження податкових
зобов'язань орган державної податкової
служби посилається на непідтвердження
реальності господарських операцій
позивача з ТОВ «Фарт Буд», оскільки
згідно акту ДПІ у Деснянському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві «Про
результати документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Фарт Буд» з питання
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість за грудень
2010 року по взаємовідносинах з ПП
«Єврокомфорт» правочини між ТОВ «Фарт
буд» та підприємствами - покупцями
здійсненні без мети настання правових
наслідків. Також, відповідач
посилається на довідку ДПІ у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві «Про проведення зустрічної
звірки ТОВ «Фарт Буд» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Укрспецзовнішторг» їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період липня 2011 року»,
відповідно до якої, податкові
зобов'язання контрагента позивача за
період з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року
підлягають зменшенню на загальну суму
171820,35 грн., в тому числі по
взаємовідносинах з ПАТ «ВПБФ «Атлант»
на 93743,20 грн.

17 лютого 2014 року відповідачем винесені
податкові повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 237956,00 грн., у тому числі за
основним платежем 211926,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 26030,00
грн.;

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 117179,00 грн., у
тому числі за основним платежем 93743,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 23436,00 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень - рішень, рішенням ГУ
Міндоходів у м. Києві від 17.04.2014 року
№3511/10/26-15-10-04-04 податкове повідомлення -
рішення від 17.02.2014 року № залишено
без змін, а податкове повідомлення -
рішення від 17.02.2014 року №
скасовано в частині визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем у
розмірі 104121,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 26030,00
грн.

У зв'язку із наведеним 19 червня 2014 року
відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення №, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання за основним платежем на
загальну суму 107805,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надані
позивачем документи підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій, а висновки акту перевірки не
знайшли свого підтвердження, тому
останнім правомірно сформовані дані
податкового обліку по господарських
операціях з зазначеним вище
контрагентам.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з зазначеним вище
контрагентом, на підставі яких
позивачем було сформовано дані
податкового обліку, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (замовник) та ТОВ «Фарт
Буд» (підрядник) укладені договори
підряду від 06 липня 2010 року №06/07/10-4, та
від 21 червня 2010 року №21/06/10-3, згідно
умов яких замовник доручав, а підрядник
приймав на себе виконання власними і
залученими силами і засобами комплексу
робіт по влаштуванню цегляної кладки
перегородок (мурування перегородок та
стін з цегли керамічної, мурування
перегородок стін з піноблоків),
комплексу робіт по зовнішньому
утепленню та оздобленню фасадів
(утеплення з оздобленням фасадів
пінопластом, лаштування відкосів
пінопластом, влаштування декоративних
елементів) будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ
«Фарт Буд» (підрядник) було укладено
договір підряду від 11.06.2009 року № 6,
згідно умов якого замовник доручав, а
підрядник приймав на себе виконання
власними і залученими силами і
засобами комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів (утеплення з оздобленням
фасадів пінопластом, лаштування
відкосів пінопластом, утеплення з
оздобленням фасадів мінплитою,
фарбування фасадів) житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл.

На виконання умов договорів підряду
позивачем надані довідки про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2010 року, липень 2011 року, типової форми
№КБ-3, акти приймання виконання
будівельних робіт за грудень 2010 року,
липень 2011 року, типової форми №КБ-2в,
податкові накладні.

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Фарт
Буд» було видано ліцензію на
будівельну діяльність, зокрема, на
захист конструкцій, устаткування та
мереж.

Отримані позивачем роботи по
влаштуванню цегляної кладки
перегородок, комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл. призначені були не для
власних потреб позивача, а на виконання
інвестиційно-підрядного договору на
забудову земельної ділянки об'єктами
соціальної сфери на вул. Милославській
у Деснянському районі м. Києва від
18.10.2005 року №1/261, укладеного з
комунальним підприємством з питань
будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» та на виконання
договору простого товариства від 31.10.2008
року №12/10, укладеного з відділом
капітального будівництва виконавчого
комітету Броварської міської ради, що і
являється основним видом
господарської діяльності ПрАТ «ВПБФ
«Атлант».

Подальша реалізація отриманих
позивачем від ТОВ «Фарт Буд» підрядних
робіт іншим контрагентам
підтверджується належними доказами,
наявними у справі договорами,
ліцензією ІДАБК у м. Києві,
сертифікатом, декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що господарські операції позивача з
зазначеним вище товариством
здійснювались в межах господарської
діяльності, є реальними, та
підтверджуються необхідними
документами.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону,
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг);

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Аналогічні норми передбачені
Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість» та
Податкового кодексу України необхідні
для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема, виданих
виконавцем податкових накладних, не є
безумовною підставою для формування
податкового кредиту, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Колегією суддів встановлено, що на дату
підписання договору та розрахункових
документів контрагент позивача не був
припинений та був платником податку на
додану вартість.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що органом державної
податкової служби, як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що зазначені
вище правочини є такими, що спрямовані
на не реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано встановив протиправність
податкових повідомлень - рішень від
17.02.2014 року №, від 19.06.2014 року
№.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
06.10.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Оксененко О.М.

Федотов І.В.