Справа № 820/12168/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 р. Справа № 820/12168/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Ізюмської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.08.2014р. по справі № 820/12168/14

за позовом Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Ізюмська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1, в
якому просив стягнути з відповідача
заборгованість по оплаті за землю в
сумі 1186 грн. 62 коп.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014р. по
справі № 820/12168/14 позов залишено без
задоволення.

Позивач, не погодившись з даним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити
в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні,
призначеному на 02.10.2014 року проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував у повному обсязі,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
03.10.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на землю
відповідно до Державного акту серії
1-ХР № 004759 від 07.07.1999 року, реєстраційний
№ 325, площею 7,62 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
додатку до Державного акту на право
приватної власності на землю серії 1-ХР
№ 004759 від 16.08.2000 року реєстраційний №
340, площею 23,45 га, розташованої на
території Подолівської сільської ради
Барвінківського району Харківської
області.

З матеріалів справи також слідує, що
ОСОБА_1, як платник податку на землю
перебуває на обліку в Іюмській ОДПІ,
має статус громадянина, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи, учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

Позивачем складені та направлені на
адресу відповідача податкові
повідомлення-рішення форми Ф про
донарахування ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання з плати за землю: №
від 30.05.2011 року в розмірі 271,34 грн., яке
отримано відповідачем 30.06.2011 року; №
від 23.05.2012 року - в розмірі 457,64
грн., яке отримано відповідачем 23.05.2012
року; № від 25.05.2013 року - в розмірі
457,64 грн., яке отримано відповідачем
25.05.2013 року (а.с 7-9).

Також позивачем складено і направлено
відповідачу податкову вимогу № 17 від
10.10.2012 р. на суму 1477,01 грн., яку останній
отримав 27.10.2012 року (а.с. 10).

У зв'язку з несплатою у добровільному
порядку відповідачем плати за землю,
податковий орган звернувся до суду з
вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, послався
на те, що відповідач має статус особи,
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, а отже, у
відповідності до приписів ст. 281 ПК
України звільнений від сплати
вказаного податку, а також, посилаючись
на ст. 99 КАС України, вказав на те, що
позивач втратив право вимоги щодо
стягнення спірних коштів.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Органами стягнення, які уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу в межах їх
повноважень, відповідно до п.41.5 ст.41 ПК
України є виключно органи державної
податкової служби.

Згідно п. п. 14.1.72 п.14.1 ст. 14, п. п. 285.1 - 285.2
ст. 285 ПК України, земельний податок -
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів.

Статті 285-287 ПК України встановлюють
порядок обчислення та сплати
земельного податку.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286
Податкового кодексу нарахування
фізичним особам сум податку
проводиться органами державної
податкової служби, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку, визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

Позивачем було у встановлені чинним
законодавством строки, складено та
направлено відповідачу відповідні
повідомлення рішення, які останнім не
оскаржено.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що донараховані податкові
зобов'язання з плати за землю набули
статусу податкового боргу, самостійно
відповідачем не погашені.

Колегія суддів відзначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення, предметом доказування у
даній справі мають бути обставини, які
свідчать про наявність підстав, з якими
законом пов'язує можливість стягнення
зобов'язань у судовому порядку,
встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

При цьому, питання правомірності
нарахування зобов'язань не може бути
предметом доказування, оскільки
рішення суб'єкта владних повноважень,
яким здійснені нарахування, не є
предметом позову у даній справі, а отже
суд не має процесуальних повноважень у
межах розгляду даної справи
здійснювати його правовий аналіз.

При цьому, колегія суддів відмічає, що
судом першої інстанції надавалась
правова оцінка саме правомірності
нарахування земельного податку
відповідачу.

Проте, застосовуючи положення ст.. 281 ПК
України, судом першої інстанції не було
досліджено та не враховано, що п. 281.2 ст.
281 ПК України деталізує право осіб,
перелічених у п. 281.1 вказаної статті, в
тому числі і позивача, як особи, що має
статус ліквідатора наслідків аварії на
ЧАЕС, на отримання пільги, а саме
звільнення від сплати податку на
земельні ділянки поширюється на одну
земельну ділянку за кожним видом
використання у межах граничних норм.

Земельний податок нараховано
відповідачу на земельні ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
тобто даний вид використання земельної
ділянки не передбачений ст. 281 ПК
України.

З приводу доводів, викладених у
постанові суду першої інстанції щодо
пропуску строку на звернення до суду,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 102.4 ст. 102 ПК України визначено,
що у разі, якщо грошове зобов'язання
нараховане контролюючим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у п. 102.1 цієї статті,
податковий боргу, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашення
такого грошового зобов'язання, може
бути стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу.

Адміністративний позов контролюючим
органом подано в межах 1095 днів,
передбачених ст.. 102 ПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про безпідставність
посилань суду першої інстанції на те,
що позивач втратив право вимоги
спірної суми заборгованості у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови порушені норми
матеріального та процесуального права,
постанова підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014р. по
справі № 820/12168/14 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області до
ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_4, АДРЕСА_1) заборгованість по
оплаті за землю в сумі 1186 (одна тисяча
сто вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.