Справа № 820/12509/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 р.Справа № 820/12509/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

пердставників сторін: позивача - Ситнік
О.О., відповідача - Ковальчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.07.2014р. по справі № 820/12509/14

за позовом Державноого
підприємства "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" (далі по
тексту - позивач, ДП "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД") звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі по тексту - СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального ГУ
Міндоходів), у якому просить суд:
скасувати винесене спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів податкове
повідомлення - рішення від 28.03.2014 року
№ про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ в сумі 7293,00 грн. і
застосування штрафних санкцій у сумі
3646,50 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р.
адміністративний позов державного
підприємства "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" до
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено в
повному обсязі.

Скасовано винесене спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів податкове
повідомлення - рішення від 28.03.2014 року
№ про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ в сумі 7293,00 грн. і
застосування штрафних санкцій у сумі
3646,50 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
при прийнятті оскаржуваної постанови
норм матеріального права, просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р. по
справі № 820/12509/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову ДП
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі, а також його
представник в судовому засіданні,
зазначив про порушення судом першої
інстанції вимог п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України. Також, посилаючись на лист
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року №742/11/13-11, вважає вірними
висновки акту перевірки про завищення
позивачем заявленої суми бюджетного
відшкодування по взаємовідносинам із
ТОВ «УТК Пласт». Вважає
непідтвердженою реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаним контрагентом у зв`язку з
тим, що до перевірки позивачем не було
надано товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів на перевезення, а
також сертифікатів якості виробника
продукції. Крім того, вказав на те, що
отриманої від Основ`янської ОДПІ
м.Харкова ГУ МХО та аналітичної системи
«Полатковий блок» інформації, стан
підприємства контрагента позивача ТОВ
«УТК Пласт» - «9» - тобто направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням.

Позивач, у надісланих до суду
запереченнях на апеляційну скаргу, та
його представник у судовому засіданні,
просив у задоволенні апеляційної
скарги відмовити, постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р.
залишити без змін. Зазначив, що на
підтвердження реальності угод,
укладених із ТОВ «УТК Пласт», позивачем
було надано передбачені
законодавством первинні, розрахункові
та платіжні документи, а також первинні
бухгалтерські документи, які
підтверджують факт придбання, сплати,
транспортування та оприбуткування
товарів, надання послуг, використання
позивачем у господарській діяльності
матеріальних цінностей, придбаних у
вищезазначеного контрагента.
Стверджує, що судом першої інстанції
було в повному обсязі досліджено
докази по справі, повно і всебічно
досліджені обставини справи, тому
рішення суду першої є законним та
обґрунтованим, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази та
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач зареєстрований як юридична
особа виконавчим комітетом
Харківської міської ради 27.12.1991 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №504666 (а.с. 7).

ДП «ХМЗ «ФЕД» за КВЕД-2010 займався
такими видами діяльності: 30.30.
Виробництво повітряних і космічних
літальних апаратів; 33.16 Ремонти і
технічне обслуговування повітряних і
космічних літальних апаратів; 30.20
Виробництво залізничних локомотивів і
рухомого складу; 72.19 Дослідження й
експериментальні розробки у сфері
інших природничих і технічних наук; 35.30
Постачання пари, гарячої води та
кондиційованого повітря; 55.20
Діяльність засобів розміщування на
період відпустки та іншого тимчасового
проживання, відповідно до довідки АА
№744989 (а.с. 8).

Державне підприємство "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" знаходиться
на обліку в органах податкової служби з
01.09.2000 року за реєстраційним номером 64,
згідно довідки від 14.11.2002 року №150 (а.с.
22).

Позивач є платником податку на додану
вартість, про що останньому видано
свідоцтво відповідного зразка №30006923
(а.с. 21).

Фахівцем спеціалізованої державної
податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка правомірності нарахування
державним підприємством "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" () від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту та
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку та у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів за
грудень 2013 року, результати якої
оформлені актом №78/28-09-46-17/14310052 від
17.03.2014 року, яким зафіксовано порушення:
п.п. "г" п.201.1 п.201, п.201.4, п.201.6 ст. 201, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п.200.3, абз. "а" п.200.4 ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI (із урахуванням змін та
доповнень) внаслідок чого завищено
податковий кредит на загальну суму 7293,00
грн., у т.ч. по періодам: грудень 2013 року
на 7293,00 грн., (а.с. 24-35).

На підставі висновків вказаного акту
перевірки від 17.03.2014 року контролюючим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28.03.2014
року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі
7293,00 грн. і застосовано штрафні санкції
у сумі 3646,50 грн.(а.с. 23).

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням від
28.03.2014 року, ДП "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" звернулось
до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при винесенні вказаного
податкового повідомлення - рішення
діяв не в межах наданих повноважень та
не у спосіб, передбачений Конституцією
та Законами України.

Так, судом першої інстанції зазначено,
що наявними в матеріалах справи
документами первинного та
бухгалтерського обліку (податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками - фактурами, розрахунковими
документами, товарно- транспортними
накладними, довіреностями,
підтверджена реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «УТК Пласт», а податковим
органом не надано доказів того, що
спірні операції позивачем не
проводились. В зв'язку з чим, позивач
правомірно сформував суму бюджетного
відшкодування на підставі належно
оформлених податкових накладних,
виданих йому продавцем.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що спірне податкове
повідомлення-рішення від 28.03.2014 року
податковим органом прийнято на
підставі висновків відповідача про
безтоварний характер господарських
операцій ДП "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" з постачання
товарно-матеріальних цінностей по
взаємовідносинах із контрагентом ТОВ
«УТК Пласт» та, як наслідок, завищення
позивачем податкового кредиту на
загальну суму 7293,00 грн.

Такий висновок відповідачем зроблено з
посиланням на отриману інформацію про
відсутність за місцезнаходженням ТОВ
«УТК Пласт», а також ненадання
позивачем товарно-транспортних
накладних, подорожніх листів на
перевезення, а також сертифікатів
якості виробника продукції на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з даним
контрагентом.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача хибними, виходячи з
наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Правовідносини щодо формування
платником податків податкового
кредиту з ПДВ з 01 січня 2011 року
врегульовано статтею 198 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової
накладної передбачено пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин), згідно з
яким платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг) платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вимоги щодо документального
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку визначені
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів від
24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті
України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні" первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Порядок визначення суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню) встановлено статтею 200
Податкового кодексу України, за
приписами пунктів 200.1 - 200.4 якої сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів зазначає, що право на
формування податкового кредиту з ПДВ, а
також бюджетне відшкодування
безпосередньо пов'язане з
господарською діяльністю платника
податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач мав господарські
відносини із ТОВ «УТК Пласт» по
придбанню інструментів.

Як вбачається з матеріалів
справи, ТОВ "УТК Пласт" на підставі
виставлених рахунків-фактур
здійснювало постачання позивачу
інструментів.

На підтвердження реальності виконання
даних господарських операцій,
позивачем надано до суду первинні
документи: рахунки-фактури №СТ-13279 від
21.11.13 року, № СТ-13294 від 27.11.13 року, №
СТ-13280 від 21.11.13 року, № СТ-13303 від 02.12.13
року, № СТ-13328 від 04.12.13 року, № СТ-13398 від
12.12.13 року, № СТ-13257 від 15.11.13 року, №
СТ-13355 від 12.12.13 року (а.с. 56, 119, 124, 129, 135, 141,
181, 185); видаткові накладні: №СТ- 9009 від
11.12.13 року, №СТ-9010 від 11.12.13 року, №СТ-9008
від 11.12.13 року, №СТ-9060 від 23.12.13 року,
№СТ-9059 від 23.12.13 року, №СТ-9090 від 26.12.13
року, №СТ-9095 від 30.12.13 року, №СТ-9094 від
30.12.13 року (а.с. 57, 120, 125, 130, 136, 142, 182, 186);
вимоги (а.с. 59-116, 121, 126, 131-132, 137-138, 143-178,
182-а, 187); податкові накладні (а.с. 118, 123, 128,
134, 140, 180, 184, 189).

Отриманий товар оприбуткований на
складі №124 за прибутковим ордером №100
від 11.12.13 року, №121 за прибутковим
ордером №388 від 11.12.13 року, №121 за
прибутковим ордером №390 від 11.12.2013 року,
№121 за прибутковим ордером №400 від
23.12.13 року, №124 за прибутковим ордером
№401 від 23.12.13 року, №124 за прибутковим
ордером №103 від 26.12.13 року, №121 за
прибутковим ордером №413 від 30.12.13 року,
№121 за прибутковим ордером №414 від
30.12.13 року (а.с. 58, 120, 125, 130, 136, 142, 182, 186) і в
подальшому видано у виробничі цехи за
вимогами.

Оплата по вищевказаним поставкам
товару здійснювалась в повному обсязі
шляхом списання коштів з рахунків
позивача, що підтверджується
платіжними дорученнями (а.с. 117, 122, 127, 133,
139, 179, 183, 188).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
отриманий товар у контрагента ТОВ "УТК
Пласт", а саме: свердла в асортименті (520
шт.), секундоміри АГАТ (2 шт.), мікрометр
важільний МРП 0-25, стрижень тв.спл. 8*60*6 (70
шт.), фрезу кінцеву к/х ф36,0 (6 шт.)
доставлявся ручною поклажею
робітником заводу позивача ОСОБА_3

Колегія суддів зазначає, що додатковим
доказом, який свідчить про факт
отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей від
контрагентів є наданий позивачем витяг
з журналу реєстрації довіреностей.

Крім того колегія суддів зазначає, що
згідно із Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Мінфіну України "Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей" від 16.05.96 р. № 99
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.96
р. за № 293/1318, зі змінами та
доповненнями, за текстом - Інструкція №
99) дія якої поширюється на
підприємства, установи та організації,
їх відділення, філії, інші відокремлені
підрозділи та представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, регламентовано умови та
порядок видачі довіреностей на
одержання товарно-матеріальних
цінностей.

Відповідно до п. 3 Інструкції № 99
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Видача бланків довіреностей
здійснюється після їх реєстрації у
журналі реєстрації довіреностей.
Довіреність на одержання цінностей
видається лише особам, які працюють на
даному підприємстві.

Згідно з п. 6 Інструкції № 99 довіреність
на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Відповідно до п. 10 Інструкції № 99 особа,
якій видано довіреність, зобов'язана не
пізніше наступного дня після кожного
випадку доставки на підприємство
одержаних за довіреністю цінностей,
незалежно від того, одержані цінності
за довіреністю повністю або частково,
надати працівнику підприємства, який
здійснює виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі.

Згідно із вимогами п. 13 Інструкції № 99
довіреність незалежно від строку її
дії залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) із зазначенням
на ній номера довіреності та дати її
видачі. У цих випадках один примірник
накладної (або документа, що її заміняє)
передається одержувачу цінностей, а
інший - додається до залишеної у
постачальника довіреності й
використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
з довіреністю, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Після закінчення відпуску цінностей
служби, що здійснювали їх відпуск,
здають довіреність разом з документами
на відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей (п. 15 Інструкції №
99).

Позивачем до суду першої інстанції
надано витяг з журналу реєстрації
довіреностей за 2013 рік, яким
підтверджується, що товар отримав
ОСОБА_3 за довіреністю №4223 від 11.12.13
року (а.с. 200-204).

Доставка товару: свердло ц/х ф1,5 (1100 шт.),
плиту магнітну 800*320, пластину шаберну
25*30 ВК6 ОМ (10 шт.) здійснювалась власним
автотранспортом позивача, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію ТЗ (а.с. 208) за ТТН сер. НОМЕР_1
від 30.12.13 року, товарно-транспортною
накладною №622732 та подорожнім листом №
015391 (а.с. 190-191).

Якість придбаної продукції
підтверджується сертифікатами,
паспортами якості. (а.с. 192-199).

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника. Такі
документи у свою чергу є підставою для
внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що до
документів, що є підставою для
оприбуткування товару, належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару.

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених первинних документів
вбачається, що останні оформлені у
відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), а податкові накладні - згідно
з нормами п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України. Вищевказані документи
не мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", п. 2.4
Положення № 88 спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що наявними у матеріалах справи
копіями первинних документів повністю
підтверджено факт поставки позивачу
товарно-матеріальних цінностей.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних,
колегія суддів зазначає, що
відсутність під час перевірки
товарно-транспортних накладних,
сертифікатів якості товару, актів
прийому-передачі товару щодо
перевезення (передачі) товару не
спростовують факту доставки ТМЦ,
оскільки такий факт підкріплено не
лише товарно-транспортними накладними,
а й іншими первинними документами, до
заповнення яких у податківців на час
проведення перевірки зауваження були
відсутні.

Як вбачається із преамбули наказу
Мінтрансу від 14.10.1997 р. № 363 "Правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні", затверджені цим
наказом, розроблені у виконання цілого
ряду державних документів, спрямованих
на забезпечення схоронності вантажів,
захисту їх від розкрадання, безпеки
пасажирів на транспорті, боротьби зі
злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги
про наявність ТТН під час перевезення
вантажів є обов'язковим для
перевізників. За їх порушення останні
можуть бути притягнуті до
відповідальності органами, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт у процесі виконання
перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством
транспорту України, стосуються, перш за
все, порядку здійснення перевезень і не
встановлюють правила ведення
бухгалтерського й податкового обліку
підприємств, які є відправниками
вантажу й вантажоодержувачами.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що
товарно-транспортні накладні є
документами, що регламентують взаємини
перевізника й замовника як учасників
транспортного процесу, і слугують, перш
за все, для обліку витрат
паливно-мастильних матеріалів та інших
транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в
даному випадку позивачем сформовано
валові витрати не з вартості
транспортних послуг, підставою для
обліку яких є товарно-транспортна
накладна, а з вартості придбаного і
перевезеного товару, а тому
відсутність товарно-транспортних
накладних не є підставою для
позбавлення права позивача на
віднесення вартості придбаного товару
до складу валових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних під час
перевірки не свідчить про
безтоварність спірних господарських
операцій із ТОВ "УТК Пласт".

Крім того, на підтвердження
перевезення товару до суду першої
інстанції позивачем було надано
товарно-транспортну накладну №622732 від
30.12.2013 року та подорожній лист № 015391 від
30.12.2013 року.

З приводу тверджень відповідача про
ненадання до перевірки сертифікатів
якості продукції, колегія суддів
зазначає, що технічна документація на
продукцію та документи про
сертифікацію не можуть бути віднесені
до категорії визначених чинним
законодавством документів, що повинні
використовуватися в бухгалтерському
та податковому обліку підприємства для
нарахування податкових зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що будь-які
документи, якими підтверджується
якість, безпечність або відповідність
товарів, подання яких вимагає
відповідач, самі по собі не свідчать
про здійснення господарських операцій
з такими товарами та зміни в зв'язку з
цим в структурі активів та зобов'язань
позивача. Такі документи не є підставою
для відображення в бухгалтерському чи
податковому обліку будь-яких операцій
з товарами. Крім того, відповідач не
наділений повноваженнями контролю за
якістю та відповідністю товарів в
обігу.

З огляду на викладене, враховуючи
наявність інших документів, оформлених
в ході господарської операції з
придбання позивачем товарів у ТОВ "УТК
Пласт", до яких зауваження в ході
перевірки були відсутні, колегія
суддів вважає, що ненадання позивачем
сертифікатів та паспортів якості не є
свідченням безтоварності вказаної
господарської операції.

Крім того, колегія суддів вказує на
наявність у матеріалах справи
сертифікатів відповідності та
паспортів якості товару, що
поставлявся позивачу, які були надані
позивачем до суду першої інстанції.

Щодо посилань відповідача на не
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій між ДП
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
та ТОВ "УТК Пласт" у зв`язку з
відсутністю за місцезнаходженням
вказаного контрагента позивача,
оскільки згідно отриманої від
Основ`янської ОДПІ м.Харкова ГУ МХО та
аналітичної системи «Податковий блок»
інформації, стан підприємства ТОВ «УТК
Пласт» - «9» - тобто направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням, колегія суддів
вказує на їх хибність, оскільки, згідно
з витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 22.07.2014 року в
графі "дані про підтвердження
відомостей про юридичну особу -
підтверджено" (а.с. 211-212).

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем не надано доказів
та не зазначено обставин, які б ставили
під сумнів фактичне здійснення
операцій між позивачем та його
контрагентом. Також, не надано доказів,
які б підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Лише достовірне встановлення в ході
судового розгляду на підставі належних
доказів факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
включення витрат до складу валових та
для відмови у праві на податковий
кредит. При цьому такі висновки не
можуть ґрунтуватися на припущеннях, а
можуть ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та ТОВ «УТК Пласт» взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє наведені доводи відповідача
та вказує на реальність спірних
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «УТК Пласт», що повністю
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

При цьому колегія суддів зауважує, що
обов'язок контролю за правильністю
нарахування та сплати податку на
додану вартість покладаються на
відповідача, а не на позивача, у зв'язку
з чим відсутні підстави для
позбавлення позивача права на
податковий кредит через можливі
порушення податкового законодавства
постачальниками товарів (послуг) по
ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по
ланцюгу) не виконав свого зобов'язання
по сплаті податку до бюджету, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку (покупця
товарів, робіт, послуг) права на
формування податкового кредиту, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем було
правомірно віднесено суми до
податкового кредиту по операціям з ТОВ
"УТК Пласт", оскільки державним
підприємством "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" було надано
до суду документи первинного обліку
(податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки - фактури,
товарно-транспортні накладні,
розрахункові рахунки, довіреності), які
містять всі необхідні реквізити
передбачені приписами діючого
податкового законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 28.03.2014 року
№, яким ДП "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі
7293,00 грн. та нараховані штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) у розмірі
3646,50 грн., діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, з порушенням вимог ч.3
ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р. по
справі № 820/12509/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С.
Спаскін О.А. Повний текст ухвали
виготовлений 29.09.2014 р.