Справа № 806/1731/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/1731/14

категорія 6.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Євораускас Ольги Вікторівни,
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції, треті
особи: Комунальне підприємство
"Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Житомирської обласної ради, Управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища Житомирської
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення від 27.03.2014 року №
11954106, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
адміністративного суду з позовом, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Євораускас Ольги Вікторівни від 27
березня 2014 року № 11954106 про відмову в
державній реєстрації права власності
за суб'єктом ОСОБА_1 та зобов'язати
Реєстраційну службу Житомирського
міського управління юстиції
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 39/100 ідеальних частин у
житловому будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали
Корольовського районного суду м.
Житомира від 07 квітня 1998 року про
затвердження мирової угоди, декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
від 19.04.2012 року № ЖТ 5 та рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 25 грудня 2012 року № 2-3586/12.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів долучених до
матеріалів справи.

Представник Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в
задоволенні позову з мотивів
викладених у письмових запереченнях.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Євораускас О.В. у судове
засідання не з'явилася про час та місце
судового засідання повідомлена вчасно
та належним чином. Про причини неявки
до суду не повідомила.

Представник Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради в судове засідання не з'явився, про
час та місце судового засідання
повідомлений вчасно та належним чином.
Надіслав на адресу суду клопотання про
розгляд справи без його участі. Також
надав письмові пояснення по справі, в
яких не заперечував проти задоволення
позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1
має всі необхідні документи для
проведення державної реєстрації її
речових прав відповідно до вимог
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Представник Управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища Житомирської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлений вчасно та
належним чином. Про причини неявки до
суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані позивачем
та відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 березня 2014 року
ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції із заявою про
державну реєстрацію права та їх
обтяжень щодо проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок (форма власності: приватна:
спільна часткова 39/100), що розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з поданою заявою ОСОБА_1 було
надано наступні документи:

- копію паспорту серії НОМЕР_3, виданого
20.02.1999 року Корольовським РВ УМВС
України в Житомирській області;

- копію технічного паспорту № 1495,
виданого 10.05.2012 року Комунальним
підприємством "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради;

- декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації серії ЖТ № 5,
виданого 19.04.2012 року Інспекцією ДАБК у
Житомирській області;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку, серії ЖТ № 111117,
виданого 18.11.2004 року Житомирським
міським управлінням земельних
ресурсів;

- технічний паспорт №? 1495, виданий 01.10.1993
року Житомирським бюро технічної
інвентаризації;

- довідку-розрахунок серії та № б/н,
видану 20.08.2012 року Комунальним
підприємством "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради;

- ухвалу Корольовського районного суду
м. Житомира від 07.04.1998 року;

- реєстраційний напис № 3187, виданий
19.05.1998 року Житомирським обласним
державним підприємством по технічній
інвентаризації;

- рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 25.12.2012 року;

- постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013 року;

- постанову апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2013 року.

За результатами розгляду заяви 27
березня 2014 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції Євораускас О.В.
прийнято рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 11954106. Свою відмову
відповідач мотивував тим, що подані
документи не відповідають вимогам або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують згідно
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 182 Цивільного
кодексу України, право власності та
інші речові права на нерухомість,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004
року № 1952-IV (далі - Закон), який
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону
передбачено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
право власності на нерухоме майно.

Відповідно до визначених ст. 8 Закону
повноважень, орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1).

Частиною другою статті 9 Закону
визначено, що державний реєстратор,
зокрема встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно пункту 1 частини першої статті 15
Закону, державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частин першої -
четвертої, сьомої та одинадцятої
статті 16 Закону, визначено, що заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Реєстрація
заяв про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень проводиться в порядку
черговості їх надходження. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку.
Заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень не приймається у разі
відсутності документа, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
прав та їх обтяжень. Заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
приймається у разі відсутності
документа, що підтверджує оплату
послуг з державної реєстрації прав та
їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Під час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі фізична особа повинна
пред'явити документ, що посвідчує її
особу, а у разі подання заяви
представником фізичної чи юридичної
особи - також документ, що підтверджує
його повноваження діяти від імені
таких осіб. У випадках, установлених
законом, представник іноземної особи
пред'являє документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Частиною першою статті 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 року № 868 на виконання
положень ст. 15 Закону затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, який
набрав чинності 12.02.2014 року.

Відповідно до п. 1 Порядку № 868, цей
Порядок визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 36 Порядку № 868 встановлено, що
для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Водночас, перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності на нерухоме
майно, наведений у пункті 37
зазначеного Порядку.

У силу положень п. 15 Порядку № 868, під
час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24
Закону, у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зазначена правова норма вказує на
можливість відмови у державній
реєстрації прав у випадку
невідповідності поданих документів
вимогам, встановленим цим Законом, або
якщо подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
тобто подані документи мають
відповідати вимогам Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", а їх
зміст має узгоджуватись із заявленим
правом та особою заявника.

У відповідності до частини другої
статті 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмовляючи у державній реєстрації
прав та їх обтяжень з посиланням на
відповідну підставу, державний
реєстратор в своєму рішенні має
зазначити, в чому саме полягають
недоліки, що перешкоджають проведенню
реєстраційної дії. В свою чергу заявник
має право усунути такі недоліки та
повторно звернутися для реєстрації
права.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є власницею 39/100 ідеальних
частин житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Виконкому міської ради від
12.07.2007 року № 509 ОСОБА_1 надано дозвіл на
розроблення проекту розширення та
реконструкції існуючого житлового
будинку та отримання дозволу в ІДАБК та
інших відповідних установах.

10.09.2008 року Управлінням містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища Житомирської міської ради
було затверджено
архітектурно-планувальне завдання на
проектування реконструкції з
розширенням господарської будівлі в
житловий будинок та будівництво
господарських будівель на земельній
ділянці позивача по вулиці Шевченка, 63
у м. Житомирі.

На підставі завдання у 2009 році було
виготовлено та затверджено робочий
проект, який погоджено КП "Містобудівна
політика м. Житомира" за № 252/10.

ОСОБА_1 було здійснено реконструкцію
господарської будівлі - літньої кухні з
розширенням в житлове приміщення,
після чого було затверджено декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації
від 19.04.2012 року № ЖТ 5.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 25.12.2012 року змінено
існуючі ідеальні частки у праві
спільної часткової власності на
житловий будинок № 63 по вулиці
Шевченка у м. Житомирі та визначено за
ОСОБА_1 39/100 ідеальних частин.

З матеріалів справи видно, що позивач
звернувся до відповідача з заявою про
реєстрацію єдиного житлового
приміщення після реконструкції.

Так, додатком Б до ДБН А.2.2-3-2004 "Склад,
порядок розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва" визначено, що
реконструкція - це перебудова існуючих
об'єктів виробничого та цивільного
призначення, пов'язана з
удосконаленням виробництва,
підвищенням його техніко-економічного
рівня та якості вироблюваної
продукції, поліпшенням умов
експлуатації та проживання, якості
послуг, зміною основних
техніко-економічних показників
(кількість продукції, потужність,
функціональне призначення,
геометричні розміри)."

Згідно зі ч. 1 ст. 39 Закону України від
17.02.2011 року №3038-VI "Про регулювання
містобудівної діяльності", прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I-III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

З аналізу наведених норм, суд приходить
до висновку, що здійснена позивачем
прибудова до об'єкта нерухомого майна є
реконструкцією цього об'єкта.

Суд, також вважає за необхідне
зазначити, що після реконструкції
об'єкту нерухомого майна проводиться
державна реєстрація права власності з
видачею нового свідоцтва про право
власності на реконструйований об'єкт
нерухомого майна з вилученням
документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності на об'єктне рухомого
майна до проведення реконструкції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається: фізичним
та юридичним особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна.

Статтею 15 Закону передбачено, що
перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, пунктом 49 Положення № 686,
визначено, що для проведення державної
реєстрації права власності з видачею
свідоцтва на реконструйований об'єкт
нерухомого майна (в тому числі в
результаті переведення об'єкта
нерухомого майна з житлового у
нежитловий або навпаки) заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає:

документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції об'єктів нерухомого
майна без зміни зовнішніх геометричних
розмірів їх фундаментів у плані);

документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна;

письмову згоду співвласників
багатоквартирного будинку (в разі
добудови аттикових і мансардних
поверхів та приєднання місць
загального користування), справжність
підпису який засвідчується відповідно
до Закону України "Про нотаріат";

документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси (в разі
коли в результаті реконструкції
об'єкта нерухомого майна змінилася
його адреса).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було
надано повний пакет документів,
підтверджуючих її право на нерухоме
майно, а у відповідача не було жодних
правових підстав, визначених ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", для відмови у
реєстрації права власності на це майно,
то суд вважає, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 27 березня 2014 року № 11954106,
прийняте посадовою особою
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції всупереч
приписам чинного законодавства та,
відповідно, є таким, що підлягає
скасуванню, а порушене право позивача -
відновленню.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, сплачений позивачем
судовий збір у сумі 146,20 грн. слід
відшкодувати на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Євораускас Ольги Вікторівни від 27
березня 2014 року № 11954106.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Житомирського міського управління
юстиції зареєструвати за ОСОБА_1
рнокпп: НОМЕР_2 право власності на 39/100
ідеальних частин у житловому будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відшкодувати на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України понесені
судові витрати у сумі 146 гривень 20
копійок.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 02
вересня 2014 р.