Справа № 2а/0370/3111/12
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Справа № 876/1447/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2014 року по справі № 2а/0370/3111/12 за
позовом ОСОБА_2 до Рокинівської
селищної ради Луцького району
Волинської області, Управління
Держкомзему у Луцькому районі, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
зобов'язання провести розподіл та
приватизацію земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
після заявлення додаткових позовних
вимог просила визнати рішення
Рокинівської селищної ради від 19.12.2002
року №6/15 про надання у власність
земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на підставі набувальної
давності та визнати недійсними
державні акти на право власності на
земельну ділянку, видані даним особам;
зобов'язати Рокинівську селищну раду
та Управління Держкомзему у Луцькому
районі провести розподіл та
приватизацію земельних ділянок
призначених для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 між співвласниками
цього будинку відповідно до вимог
чинного законодавства; зобов'язати
Рокинівську селищну раду переглянути
рішення від 19 грудня 2002 року №6/15 з
вимогою привести назване рішення у
відповідність до вимог Земельного
кодексу України.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

ОСОБА_2 постанову суду першої інстанції
оскаржила, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задоволити повністю.

В обгрунтування апеляційної cкарги
вказує, що суд першої інстанції не взяв
до уваги, що земельні ділянки, які
виділялись третім особам по справі, є
прибудинковою територією, а не землею
загального користування, що
підтверджується Протоколом
узгоджувальної комісії по вирішенню
земельних спорів, де вказано про
прийняття рішення про розподіл
прибудинкової території, розподіл
прибудинкової території проведено без
дотримання принципу пропорційності,
йому виділено земельну ділянку меншого
розміру ніж сусідам, він має право на
земельну ділянку більшого розміру.
Таким чином, суд першої інстанції
зробив невірний висновок щодо
законності розподілу прибудинкової
території.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та підтримав
доводи апеляційної скарги

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, суд приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задоволити
частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Рокинівської селищної ради від 19
грудня 2002 року №6/15 «Про звернення
громадян смт. Рокині» на підставі
статей 12, 89, 118, 119 Земельного кодексу
України вирішено надати земельні
ділянки у власність громадянам, а саме:
ОСОБА_5 0,15 га, ОСОБА_4 0,16 га та ОСОБА_3 0,14
га на підставі набувальної давності по
існуючих межах (т.1 а.с.14) та відповідно
громадянину ОСОБА_3 виданий державний
акт серія Р2 №113383 від 18 червня 2003 року
зареєстрованого за №219 на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,1493 га для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
громадянці ОСОБА_4 - державний акт серія
Р2 №113350 від 18 червня 2003 року
зареєстрованого за №216 на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,1607 га, з яких 0,1458 га -
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, а 0,0149
га - для ведення особистого селянського
господарства; громадянці ОСОБА_5 -
державний акт серія Р2 №113280 від 18
червня 2003 року зареєстрованого за №220
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,1574 га, з яких
0,15 га - для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд, а 0,0074 га - для ведення
особистого селянського господарства
(а.с.14-17).

У спільній сумісній власності залишено
земельну ділянку розміром 0,02 га для
обслуговування співвласниками даного
жилого будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14).

Зазначене рішення та державні акти
були предметом неодноразового
перегляду судами.

Зокрема, рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 19 квітня 2005 року у справі
№2-212/2005, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Волинської області
від 05 вересня 2005 року та ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської
області від 14 червня 2007 року (в порядку
касаційного оскарження) у задоволенні
позову ОСОБА_2 до селищної ради с.
Рокині Луцького району, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, відділу земельних ресурсів
Луцького району про визнання недійсним
рішення селищної ради №6/15 від 19 грудня
2002 року про передачу земельних ділянок
у приватну власність та Державних
актів на право власності на земельні
ділянки на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
від 18 червня 2003 року за реєстраційними
номерами 216, 219, 220 відмовлено за
безпідставністю (т.1 а.с.128-127).

Крім того, постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 23 травня 2011 року №2а-2/10 в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_9, до селищної ради
смт. Рокині Луцького району, ОСОБА_10 про
визнання неправомірними дії селищного
голову, рішень селищної ради,
скасування державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки відмовлено за безпідставністю.
Як слідує зі змісту цього рішення,
предметом розгляду були саме рішення
Рокинівської селищної ради від 19
грудня 2002 року №6/15 та видані на його
підставі державні акти (т.1 а.с.137-138).

Також, постановою Волинського
окружного адміністративного суду від 07
червня 2010 року у справі №2а-1185/10/0370
визнано нечинним та скасовано рішення
сесії Рокинівської селищної ради від 19
грудня 2002 року №6/15 «Про звернення
громадян смт. Рокині» в частині
зазначення посилання в ньому на
положення статті « 119» Земельного
кодексу України, як підстави надання
земельних ділянок громадянам за
набувальною давністю (а.с.139-141).

Проаналізувавши вищевикладені
обставини у справі суд дійшов висновку,
що рішення Рокинівської селищної ради
від 19 грудня 2002 року №6/15 (за
виключенням посилання в ньому на
статтю 119 Земельного кодексу України), а
також видані на його підставі державні
акти на право приватної власності на
землю є чинними та ніким не скасовані, а
оцінка цим документам вже надана
судами під час розгляду цивільної
справи №2-212/2005 та адміністративних
справ №2а-2/10, №2а-1185/10/0370.

Надаючи правову оцінку вимогам
позивача про зобов'язання провести
повторний розподіл та приватизацію
земельних ділянок призначених для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 між
співвласниками цього будинку
відповідно до вимог чинного
законодавства та зобов'язання селищної
ради переглянути рішення від 19 грудня
2002 року №6/15 колегія суддів зазначає
наступне.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по
суті, прийшов до висновку, що він
повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства. Однак,
колегія суддів не погоджується з цим
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Колегія суддів зауважує, що згідно п. 1
ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
кодексу України; далі - ЗК). Захист судом
прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI
"Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності", про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Вище зазначені положення
процесуального закону судом першої
інстанції залишені поза увагою.
Позивач в позовній заяві просить
зобов'язати провести повторний
розподіл та приватизацію земельних
ділянок призначених для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 між
співвласниками цього будинку
відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки вважає, що
порушено його право на отримання
земельної ділянки належного розміру.
Окрім того, на спірні земельні ділянки
видано державні акти на право
приватної власності на землю і їх
зареєстровано. За таких обставин, у
суду першої інстанції не було правових
підстав розглядати даний спір в
порядку адміністративного
судочинства, а такий слід розглядати за
правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 157
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд закриває провадження у
справі якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається
з підстави, встановленої пунктом 1
частини першої цієї статті, суд повинен
роз'яснити позивачеві, до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд таких
справ.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що даний
спір підлягає розгляду в порядку
цивільного, а не адміністративного
судочинства.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про скасування постанови суду
та закриття провадження у справі у
зв'язку з неналежністю розгляду справи
в порядку адміністративного
судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС
України, оскільки дана справа підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись ст. ст. 160, 193, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст.
198, 206, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року по справі № 2а/0370/3111/12 - скасувати і
провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

І.О. Яворський