Справа № 826/11422/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2014 року 11:40 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ТАА»доДержавної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіпро визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, В С
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТАА» (далі по тексту
- позивач, ТОВ «ТАА») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач, ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києва) про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 24 лютого 2014 року №8.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 серпня 2014 року
відкрито провадження у справі та
призначено її до судового розгляду на 20
серпня 2014 року.

У судове засідання 20 серпня 2014 року
з'явились представники позивача, які
наполягали на задоволенні позову з
викладених у ньому підстав, та
представник відповідача, який проти
задоволення позову заперечував.

У порядку частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
представники сторін надали суду
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження, що
стало підставою для постановлення
судом 20 серпня 2014 року ухвали про
перехід до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

На підставі наказу начальника ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києва від 07 лютого 2014 року №428, згідно
підпункту 78.1.5 пункту 78.1. статті 78,
підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,
статті 79 Податкового кодексу України,
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «ТАА» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01
жовтня 2012 року по 31 жовтня 2013 року.

За результатами перевірки складно Акт
№131/26-55-22-08/37243310 від 10 лютого 2014 року
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
зазначено про порушення позивачем
вимог пункту 185.1. статті 185, пунктів 198.1,
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 252982,00 грн., у тому числі по
періодах: квітень 2013 року на суму 26814
грн., травень 2013 року на суму 70293,00 грн.,
серпень 2013 року на суму 7550,00 грн.,
вересень 2013 року на суму 148325 грн.

Виявлення зазначених порушень стало
підставою для винесення ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві 24 лютого 2014 року податкового
повідомлення - рішення №8, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість за
основним платежем у сумі 252982,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 63246,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення -
рішення було оскаржено платником
податків в адміністративному порядку,
однак рішенням Міністерства доходів і
зборів України від 04 липня 2014 року,
викладеним у листі №12008/6/99-99-10-01-15, у її
задоволенні відмовлено.

Посилаючись на безпідставність та
необґрунтованість висновків
податкового органу, що стали підставою
для збільшення сум грошових
зобов'язань по податку на додану
вартість, ТОВ «ТАА» звернулось з
відповідним позовом до суду.

В обґрунтування позову суб'єкт
господарювання посилається на те, що
висновки податкового органу, викладені
в Акті перевірки, документально та
нормативно не підтверджуються.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що
позиція податкового органу щодо
нереальності (нікчемності)
господарських правочинів, укладених
між ним та його контрагентами фактично
ґрунтується на неналежних доказах -
актах податкових органів про
результати проведення зустрічних
звірок зазначених суб'єктів
господарювання щодо не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин, їх реальності та повноти
відображення в обліку, дії щодо
складення деяких з них оскаржені до
суду та рішеннями судів визнані
протиправними. Крім того, ТОВ «ТАА»
зазначає, що вирок Шевченківського
районного суду міста Києва від 24
вересня 2013 року, постановлений у справі
№761/22932/13-к, не спростовує реальність
спірних операцій, оскільки
фінансово-господарські правовідносини
між позивачем та ТОВ «Ламді» не
досліджувались у зазначеній
кримінальній справі, а сама по собі
фіктивність реєстрації товариства не
може бути свідченням одержання
платником необґрунтованої податкової
вигоди без підтвердження факту
відсутності реального здійснення
господарських операцій.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що висновки Акта
перевірки являються правомірними та
ґрунтуються на достовірних і належних
доказах, а саме Актах ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 21 червня 2013 року №
174/22-20/38321640 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Кілт Фоллс» за
період з 03 вересня 2012 року по 31 травня
2013 року», від 21 червня 2013 року
№174/2230/38321085 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ламді» з питань взаємовідносин з
контрагентами за період з жовтня 2012
року по травень 2013 року», Акті ДПІ у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 12 листопада 2013 року
№448/26-51-22-03/38328080 «Про не підтвердження
правомірності нарахування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
підприємству ТОВ «МК-Технолоджі» за
період діяльності з 01 березня 2013 року
по 30 вересня 2013 року», Акті Броварської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області
від 30 грудня 2013 року №52/10-06-22-01/37284734 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транспортні міжнародні
перевезення» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із ТОВ «Продстайл» та контрагентами -
покупцями за вересень 2013 року», вироку
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 вересня 2013 року по справі
№761/22932/13-к у кримінальному провадженні
відносно ОСОБА_2 у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених частиною 5 статті 27,
частиною 1 статті 205, частиною 5 статті 27,
частиною 2 статті 205 КК України. Так, зі
змісту названих актів вбачається, що
згідно пояснень, отриманих органами
слідства засновники ТОВ «Кілт Фоллс»,
ТОВ «МК-Технолоджі», ТОВ «Ламді»
зареєстрували товариства за грошову
винагороду та жодного відношення до
діяльності зазначених товариств не
мають. З огляду на викладене,
відповідно до змісту актів встановлено
відсутність складських приміщень,
транспорту, устаткування та інших
необхідних умов для здійснення
фінансово-господарської діяльності
вищевказаних підприємств, відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань, що свідчить
про відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань, а значить і
відсутність наміру реального
створення правових наслідків. Заходами
щодо проведення зустрічних звірок, на
думку відповідача, встановлено
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
з метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, які не
мають реального товарного характеру.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
Акту перевірки, до складу податкового
кредиту за період, що перевірявся,
платником податків - позивачем
включені суми податку на додану
вартість, зазначені у податкових
накладних, виписаних ТОВ «Кілт Фоллс»
за результатами виконання договору
поставки товару №05.04.2013 від 05 квітня 2013
року та №08.04.2013 від 08 квітня 2013 року,
договору про надання послуг №08.04.2013 від
08 квітня 2013 року, договору про надання
послуг б/н від 15 квітня 2013 року та б/н
від 22 квітня 2013 року, договору поставки
б/н від 22 квітня 2013 року, ТОВ
«МК-Технолоджі» за результати
виконання договору б/н від 30 серпня 2013
року, ТОВ «Транспортні міжнародні
перевезення» за результатами
виконання договору №ТМП-0208/13 від 02
серпня 2013 року та ТОВ «Ламді» за
результатами виконання договору б/н
від 03 травня 2013 року.

Відповідно до змісту договорів
поставки товару №05.04.2013 від 05 квітня 2013
року та №08.04.2013 від 08 квітня 2013 року
постачальник (ТОВ «Кілт Фоллс»)
зобов'язується систематично
поставляти покупцю (позивач)
визначений цим договором товар, а
покупець зобов'язується приймати
названий товар та оплачувати його.

Під товаром, що є предметом поставки за
названими договорами, розуміється флеш
накопичувач 4Гб з гравіруванням, брелок
металевий вишиванка, буклет А5 «Новинки
садовой техники» 200г, 12с.

Ціна товарів, згідно розділу 7 названих
договорів, визначена у розмірі 8160,00 грн.
з ПДВ.

Згідно з пунктами 9.2. договорів перехід
права власності на товар, що є
предметом поставки за цими договорами,
відбувається в момент підписання
розрахункових документів і видаткових
накладних та передачі товару покупцю.

Договором про надання послуг №08.04.2013
від 08 квітня 2013 року закріплено, що
виконавець - ТОВ «Кілт Фоллс» бере на
себе зобов'язання надати послуги щодо
ламінації плакату А1 в кількості 150 шт.,
вартістю 12,80 грн./1шт., після друкованих
робіт листівок (конгрев, тиснення
фольгою) в кількості 200 шт., вартістю 15,00
грн./1шт. Загальна вартість послуг
складає 8160,00 грн. з ПДВ.

Договором про надання послуг б/н від 15
квітня 2013 року закріплено, що
виконавець - ТОВ «Кілт Фоллс» бере на
себе зобов'язання надати послуги щодо
тиснення на щоденник (300 шт.), вартістю
4,00 грн./шт. Загальна вартість послуг
складає 1200,00 грн. з ПДВ.

Згідно пунктів 2.2 названих договорів
оплата наданих послуг проводиться за
рахунок власних коштів замовника -
позивача згідно з актами здачі -
приймання.

Також, 22 квітня 2013 року між позивачем та
ТОВ «Кілт Фоллс» укладено договір про
надання послуг б/н, згідно з яким
виконавець - ТОВ «Кілт Фоллс» бере на
себе зобов'язання надати послуги щодо
нанесення штрих-кодів, післядрукових
робіт буклетів, каталогів, плакатів,
коробок, розфасовки плакатів, флаєрів,
конгреву візиток, кольорового друку
банерів, ламінації конструкцій.

Вартість послуг за цим договором буде
складатись з суми рахунків - фактур,
виставлених на оплату виконавцем за
кожну послугу згідно її об'єму та
узгодженої ціни.

Оплата наданих послуг за цим договором
проводиться за рахунок власних коштів
замовника згідно з актами здачі -
приймання.

Крім того, 22 квітня 2013 року між
позивачем та ТОВ «Кілт Фоллс» укладено
договір поставки, згідно з яким
постачальник - ТОВ «Кілт Фоллс»
зобов'язується на умовах, які
передбачені даним договором, здійснити
поставку (передати у власність покупцю
- позивачу) непродовольчих товарів,
далі по тексту - товар, а покупець
зобов'язується прийняти товари та
сплатити їх вартість, що
встановлюється даним договором або
визначається відповідно до порядку,
який передбачається даним договором.

Відповідно до пункту 1.2. названого
договору кількість товару, ціна та
загальна вартість поставки за цим
договором обумовлюється виконавцем
відповідно до виписаних рахунків -
фактур та згідно підписаних видаткових
накладних.

Оплата за товар здійснюється покупцем
на підставі рахунку - фактури, який
виставляється постачальником у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів з поточного
рахунку покупця на поточний рахунок
постачальника.

На виконання названих договорів
сторонами складено та підписано
рахунки - на оплату №3749 від 05 квітня 2013
року, №3750, №3765 від 08 квітня 2013 року, №3774
від 15 квітня 2013 року, №3778 від 16 квітня
2013 року, №3779 від 17 квітня 2013 року, №3786,
№3804, №3805 від 22 квітня 2013 року, №3807, №3806
від 24 квітня 2013 року, б/н від 25 квітня 2013
року, б/н від 26 квітня 2013 року, б/н від 29
квітня 2013 року, №3836 від 25 квітня 2013
року, б/н від 30 квітня 2013 року, №4103 від 28
травня 2013 року; видаткові накладні №27
від 05 квітня 2013 року, №54 від 08 квітня 2013
року, №73 від 16 квітня 2013 року, №82 від 17
квітня 2013 року, №89 від 22 квітня 2013 року,
№119 від 24 квітня 2013 року, №142, №143 від 26
квітня 2013 року, №157, №184 від 29 квітня 2013
року, №181, №182 від 30 квітня 2013 року; акти
надання послуг №30 від 08 квітня 2013 року,
№5 від 15 квітня 2013 року, №116, №117 від 22
квітня 2013 року, №118 від 24 квітня 2013 року,
№141 від 25 квітня 2013 року, №144, №10, №179
від 29 квітня 2013 року, №180 від 30 квітня 2013
року.

Проте, відповідно до акту №178/22-20/38321640
від 21 червня 2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Кілт Фоллс» за
період з 03 вересня 2012 року по 31 травня
2013 року» податковим органом
встановлено, що товариство за
податковою адресою не знаходиться,
директор та засновник ОСОБА_3 не
причетний до ведення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, а згідно висновку
експерта підписи на заявках на
формування посиленого сертифіката
підписувача, в наказі та протоколі
виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.
Наведене стало підставою для висновку
про не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин ТОВ
«Кілт Фоллс» з суб'єктами
господарської діяльності -
постачальниками та покупцями за лютий
2012 року.

Також з Акту перевірки вбачається, що
до складу податкового кредиту за
період, що перевірявся, платником
податків - позивачем включена сума
податку на додану вартість, зазначена у
податковій накладній, виписаній ТОВ
«МК-Технолоджі» за результатами
виконання договору б/н від 30 серпня 2013
року.

Відповідно до змісту названого
договору виконавець - ТОВ
«МК-Технолоджі» зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених
договором, виготовити поліграфічну
та/або сувенірну продукцію та/або
надати рекламно-поліграфічні послуги
за завданням замовника - позивача, а
замовник зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у договорі, прийняти
і оплатити роботу щодо виготовлення
продукції та/або надані послуги.

Ціна робіт (послуг) включає в себе
відшкодування витрат виконавця та
плату за виконані ним роботи (надані
послуги) і визначається додатковими
угодами. Замовник здійснює оплату на
підставі рахунків - фактур, що
надаються виконавцем.

На виконання умов договору сторонами
складено та підписано рахунок - фактуру
№ІП-3008/01 від 30 серпня 2013 року та
видаткову накладну №РН-0830/06 від 30
серпня 2013 року.

Проте, відповідно до акту
№448/26-51-22-03/38328080 від 12 грудня 2013 року
«Про не підтвердження правомірності
нарахування податкового зобов'язання
та податкового кредиту з податку на
додану вартість по підприємству ТОВ
«МК-Технолоджі» за період з 01 березня
2013 року по 30 вересня 2013 року»
податковим органом встановлено, що
товариство за податковою адресою не
знаходиться, директор та засновник
ОСОБА_4 не причетний до ведення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Наведене стало підставою
для висновку про порушення ТОВ
«МК-Технолоджі» частини 5 статті 203,
частин 1,2 статті 215, статті 216 ЦК України
в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ «МК-Технолоджі» при
придбанні та продажу товарів (послуг), в
результаті чого неправомірно
сформовано податкові зобов'язання на
суму 10675327,00 грн., податковий кредит на
суму 10568560,00 грн.

Крім того, з Акту перевірки вбачається,
що до складу податкового кредиту за
період, що перевірявся, платником
податків - позивачем включені суми
податку на додану вартість, зазначені у
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Ламді» за результатами виконання
договору б/н від 03 травня 2013 року.

Відповідно до змісту названого
договору виконавець - ТОВ «Лімді»
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених договором, виготовити
поліграфічну та/або сувенірну
продукцію та/або надати
рекламно-поліграфічні послуги за
завданням замовника - позивача, а
замовник зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у договорі, прийняти
і оплатити роботу щодо виготовлення
продукції та/або надані послуги.

Ціна робіт (послуг) включає в себе
відшкодування витрат виконавця та
плату за виконані ним роботи (надані
послуги) і визначається додатковими
угодами. Замовник здійснює оплату на
підставі рахунків - фактур, що
надаються виконавцем.

На виконання умов договору сторонами
складено та підписано рахунки на
оплату №292 від 14 травня 2013 року, №293 від
20 травня 2013 року, №294 від 21 травня 2013
року, №295, №296 від 22 травня 2013 року, №297,
№298 від 23 травня 2013 року, №299, 300 від 24
травня 2013 року, №301, №304 від 27 травня 2013
року, №302, №303, №305, №306, №323 від 28 травня
2013 року, №307, №308, №309, №312, №324 від 29
травня 2013 року, №310, №311 від 30 травня 2013
року, №290, №313, №314, №315 від 31 травня 2013
року, видаткові накладні №328 від 21
травня 2013 року, №330 від 22 травня 2013 року,
№333 від 23 травня 2013 року, №334 від 24
травня 2013 року, №336 від 27 травня 2013 року,
№339, №341 від 28 травня 2013 року, №343, №344,
№345, №365 від 29 травня 2013 року, №347 від 30
травня 2013 року, №348, №349, №350 від 31
травня 2013 року, акти надання послуг №324
від 14 травня 2013 року, №326 від 20 травня 2013
року, №332 від 23 травня 2013 року, №335 від 24
травня 2013 року, №338 від 28 травня 2013 року,
№337 від 27 травня 2013 року, №340, №364 від 28
травня 2013 року, №342 від 29 травня 2013 року,
№346 від 30 травня 2013 року, №351 від 31
травня 2013 року.

Проте, відповідно до акту №174/2230/38321085
від 21 червня 2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ламді» з питань взаємовідносин з
контрагентами за період з жовтня 2012
року по травень 2013 року» податковим
органом встановлено, що згідно
службової записки ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС від
20 червня 2013 року за результатами
проведення опитування посадових осіб
ТОВ «Ламді» останні повідомили, що до
фінансово-господарської діяльності
підприємства жодного відношення не
мають, а товариство зареєстрували за
грошову винагороду. Наведене стало
підставою для висновку про порушення
ТОВ «Ламді» положень Податкового
кодексу України, а задекларовані
податкові зобов'язання та податковий
кредит по податку на додану вартість за
період з жовтня 2012 року по травень 2013
року зменшено до 0,00 грн.

Крім того, з Акту перевірки вбачається,
що до складу податкового кредиту за
період, що перевірявся, платником
податків - позивачем включені суми
податку на додану вартість, зазначені у
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»
за результатами виконання договору
№ТМП-0208/13 від 02 серпня 2013 року.

Відповідно до змісту названого
договору виконавець - ТОВ «Транспортні
міжнародні перевезення»
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених договором, виготовити
поліграфічну та/або сувенірну
продукцію та/або надати
рекламно-поліграфічні послуги за
завданням замовника - позивача, а
замовник зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у договорі, прийняти
і оплатити роботу щодо виготовлення
продукції та/або надані послуги.

Ціна робіт (послуг) включає в себе
відшкодування витрат виконавця та
плату за виконані ним роботи (надані
послуги) і визначається додатковими
угодами. Замовник здійснює оплату на
підставі рахунків - фактур, що
надаються виконавцем.

На виконання умов договору сторонами
складено та підписано рахунки - фактури
№ТМ-2708/01 від 27 серпня 2013 року, №ТМ-2808/01
від 28 серпня 2013 року, №ТМ-2908/01 від 29
серпня 2013 року, №ТМ-3008/01 від 30 серпня 2013
року, №ТМ-0209/01 від 02 вересня 2013 року,
№ТМ-0209/02 від 02 вересня 2013 року, №ТМ-0309/01,
№ТМ-0309/02 від 03 вересня 2013 року, №ТМ-0409/01,
№ТМ-0409/02 від 04 вересня 2013 року, №ТМ-0509/01,
№ТМ-0509/02 від 05 вересня 2013 року, №ТМ-0609/01,
№ТМ-0609/02, №ТМ-0609/03 від 06 вересня 2013 року,
№ТМ-0909/01 від 09 вересня 2013 року, №ТМ-1009/01
від 10 вересня 2013 року, №ТМ-1109/01 від 11
вересня 2013 року, №ТМ-1209/01 від 12 вересня
2013 року, №ТМ-1309/01 від 13 вересня 2013 року,
№ТМ-1609/01 від 16 вересня 2013 року, №ТМ-1709/01
від 17 вересня 2013 року, №ТМ-1809/01 від 18
вересня 2013 року, №ТМ-1909/01 від 19 вересня
2013 року, №ТМ-2009/01 від 20 вересня 2013 року,
№ТМ-2309/01 від 23 вересня 2013 року, №ТМ-2409/01,
№ТМ-2409/02 від 24 вересня 2013 року, №ТМ-2509/01,
№ТМ-2509/02 від 25 вересня 2013 року, №ТМ-2609/01
від 26 вересня 2013 року, видаткові
накладні №0902/14 від 02 вересня 2013 року,
№0903/05, №0903/06 від 03 вересня 2013 року,
№0904/09, №0904/10 від 04 вересня 2013 року,
№0905/19, №0905/20 від 05 вересня 2013 року,
№0906/16 від 06 вересня 2013 року, №0909/10 від 09
вересня 2013 року, №0910/09 від 10 вересня 2013
року, №0916/03 від 16 вересня 2013 року, №0924/09
від 24 вересня 2013 року, акти здачі -
прийняття робіт (надання послуг) №0902/11,
№0902/12, №0902/13, №0902/15, №0902/16 від 02 вересня
2013 року, №0906/14, №0906/15 від 06 вересня 2013
року, №0911/12 від 11 вересня 2013 року, №0912/08
від 12 вересня 2013 року, №0913/06 від 13
вересня 2013 року, №0917/07 від 17 вересня 2013
року, №0918/08 від 18 вересня 2013 року, №0919/09
від 19 вересня 2013 року, №0920/14 від 20
вересня 2013 року, №0923/10 від 23 вересня 2013
року, №0924/06 від 24 вересня 2013 року, №0925/07,
№0925/08 від 25 вересня 2013 року, №0926/05 від 26
вересня 2013 року.

Проте, відповідно до акту
№52/10-06-22-01/37284734 від 30 грудня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транспортні міжнародні
перевезення» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із ТОВ «Продстайл» та контрагентами -
покупцями за вересень 2013 року»
податковим органом встановлено, що
основним постачальником ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»
відповідно до даних ІАІС «Податковий
блок» було підприємство ТОВ
«Продстайл». Однак, в ході перевірки
зазначеного товариства встановлено
відсутність реальної можливості
отримання та відвантаження товарів
(робіт, послуг), а до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців внесено запис про
відсутність за місце знаходженням.
Наведене стало підставою для висновку
про відсутність об'єктів оподаткування
при придбанні товарів та не
встановлення факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»
з ТОВ «Продстайл» та підприємствами -
покупцями за вересень 2013 року.

Враховуючи вище викладене, відповідач
дійшов висновку, що взаємовідносини
між ТОВ «ТАА» та його контрагентами не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а тому є
нікчемними.

Аналізуючи обґрунтованість таких
висновків податкового органу, суд
приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010р.
№2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - ПК України).

Податковим кредитом у розумінні
підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК
України визнається сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1.
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

В силу пункту 198.2. названої статті датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України)
(пункт 201.1. статті 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

В силу пункту 201.4. статті 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункту 201.6. статті 201
ПК України).

Згідно з пунктом 201.7. статті 201 ПК
України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Наступним пунктом названої статті
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року №1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 року за
№1333/20071, який набрав чинності 16 грудня
2011 року та діяв до 01 березня 2014 року
(далі - Порядок №1379), податкову накладну
складає та заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 названого Порядку
встановлено, що сплачена (нарахована)
сума податку на додану вартість у
податковій накладній повинна
відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (пункт 6.2. Порядку №1379).

Одночасно відповідно до положень
пункту 6.3 Порядку №1379 не дає права
покупцю на віднесення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту: відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, Податковим кодексом
України визначено окремі випадки, за
яких неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість. Таким
чином, із зазначеного вище також
випливає й те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

При цьому у листі Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року №742/11/13-11 зазначається,
що за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Сама по собі наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції, про що
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від 01
листопада 2011 року №1936/11/13-11.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999р. №996-XIV з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - Закон України від 16.07.1999р.
№996-XIV), який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні названого Закону первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з частою 1 статті 9 Закону
України від 16.07.1999р. №996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина 2 зазначеної статті).

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704 з наступними змінами та
доповненнями в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - Положення №88), яке
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (пункт 2.2 названого
Положення).

В силу пункту 2.4. Положення №88 первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (пункт 1.3.
Положення №88).

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично підтверджений понесеними
(сплаченими) витратами і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року №742/11/13-11.

На підтвердження фактів виконання
позивачем та його контрагентами своїх
договірних зобов'язань (поставки
товарів, надання послуг та відповідно
оплати їх вартості) за вказаними вище
договорами позивачем надані суду
оригінали та копії первинних і
розрахункових документів.

За результатами дослідження вище
перелічених первинних документів суд
дійшов висновку, що вони підтверджують
факт отримання позивачем товарів та
робіт від ТОВ «Кітл Фоллс», ТОВ «Ламді»,
ТОВ «МК-Технолоджі», ТОВ «Транспортні
міжнародні перевезення». Наявні ж в
матеріалах податкові накладні, що були
виписані названими контрагентами на
ім'я позивача за результатами поставки
товарів, надання послуг, за своїм
змістом цілком відповідають вимогам
пункту 201.1 статті 201 ПК України.

Натомість, відповідачем не надано
доказів відсутності у контрагентів
позивача спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент укладення
і виконання вищевказаних правочинів,
зокрема того, що вказані підприємства
не були зареєстровані в якості
платників податку на додану вартість
або того, що їх реєстрація платниками
податку на додану вартість була
анульована в період виконання спірних
правочинів. Відтак, наявні в матеріалах
справи копії податкових накладних, на
підставі яких позивач сформував
податковий кредит, відповідають
вимогам, встановленим статтею 201 ПК
України.

Також відповідачем не надано суду
належних доказів, які б свідчили про
відсутність у названих підприємства
умов для здійснення господарської
діяльності (відсутність майна,
складських приміщень, обладнання та
виробничих потужностей, в т.ч.
орендованих, а також трудових ресурсів,
тощо), в т.ч. із залученням третіх осіб.

Аналізуючи позицію податкового органу
щодо нікчемності правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «Кітл Фоллс», ТОВ
«Ламді», ТОВ «МК-Технолоджі», ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно частини 2 статті 215 названого
Кодексу недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Отже, правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, та є нікчемним, якщо його
недійсність встановлена законом.

У відповідності до частини 2 статті 228
Цивільного кодексу України нікчемним є
правочин, який порушує публічний
порядок.

Згідно частини 1 зазначеної статті
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права та
передбачені іншими нормами права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Зокрема, у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, такий правочин у
відповідності до частини 3 статті 228
Цивільного кодексу України може бути
визнаний недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи та
наданих відповідачем документів, в них
відсутні будь-які докази того, що
договори, які були укладені між
позивачем та ТОВ «Кітл Фоллс», ТОВ
«Ламді», ТОВ «МК-Технолоджі», ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»,
визнані судом недійсними.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що посадові особи
відповідача при складанні акту
перевірки вийшли за межі своїх
повноважень і самостійно, поза судової
процедури, визнали нікчемними
договори, укладені між позивачем та
його контрагентом.

В силу пункту 15.1 статті 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною 2 статті 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки не
наведено правову норму, в силу якої на
платника податку (замовника, покупця -
позивача) покладена відповідальність
за здійснення фіктивного
підприємництва - контрагентами
(виконавцем, постачальником - ТОВ «Кітл
Фоллс», ТОВ «Ламді», ТОВ
«МК-Технолоджі», ТОВ «Транспортні
міжнародні перевезення»), шляхом
позбавлення його права на податковий
кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в його ухвалі від 10 жовтня
2012 року за № К-24491/10, «за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальників по ланцюгу для
одержання підприємством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань».

Також, в іншій ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 22
серпня 2012 року по справі № К/9991/14668/11,
суд, зокрема, вказує на те, що
витребування у контрагента документів
про державну реєстрацію і реєстрацію
платником податків на додану вартість
є достатнім доказом розумності дій та
обачності підприємства при обранні
того чи іншого контрагента.

Крім того, під час розгляду даної
справи суд враховує положення статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно якого суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Нормами частини 1 статті 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV
визначено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод та
практику Європейського суду з прав
людини як джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським
судом з прав людини податкових спорів в
мотивувальній частині рішення
найчастіше застосовується стаття 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод від 04
листопада 1950 року. Даною статтею
гарантується право на мирне володіння
своїм майном. У ній, зокрема, визначено,
що кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

У контексті податкових спорів (в т.ч.
даного конкретного спору) позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит) розглядається як
позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09 січня 2007
року у справі «Інтерсплав проти
України» Європейський суд з прав
людини зазначає, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку.

У Рішення цього ж суду у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік,
заява № 3991/03) наводяться висновки про
те, що позбавлення податковим органом
права платників податків ПДВ на
податковий кредит/бюджетне
відшкодування з причини виявлення
зловживань з боку їхніх постачальників
є порушенням статті 1 Протоколу до
Європейської конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод. Адже
немає доказів залучення платника
податку на додану вартість до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування, чи доказів того, що йому
було відомо/повинно було відомо про
таку діяльність його постачальників. В
цьому випадку недотримується принцип
пропорційності, тобто справедливого
балансу між вимогами публічного
інтересу та захистом прав приватних
осіб, у реалізації яких здійснюється
втручання держави.

В ході розгляду даної справи
відповідачем не було надано суду
будь-які належні докази нікчемності
правочинів, укладених між ТОВ «ТАА» та
ТОВ «Кітл Фоллс», ТОВ «Ламді», ТОВ
«МК-Технолоджі», ТОВ «Транспортні
міжнародні перевезення», а також
жодних достовірних документальних
доказів на підтвердження фактів
підписання документів щодо цих
правочинів не уповноваженими на те
особами, при тому, що підставами для
висновків щодо нікчемності таких
правочинів зазначено нікчемність угод,
укладених між контрагентом позивача та
його постачальником по ланцюгу або ж
ненадання первинних документів
контрагентами позивача під час
здійснення зустрічних звірок по таким
платникам.

Так, в Акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від сплати податків та зборів,
визначення їм сум податкових
зобов'язань, винесення вироків
посадовим особам ТОВ «Кітл Фоллс», ТОВ
«Ламді», ТОВ «МК-Технолоджі», ТОВ
«Транспортні міжнародні перевезення»
за фактом ухиляння від сплати податків
в результаті конкретних господарських
операцій, або будь-які інші відомості,
які можуть бути визначені як підстави
та докази укладення угод з метою, що
порушує публічний порядок.

За визначенням частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до частини 1 та 4 статті
70 цього Кодексу належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

При цьому, зокрема, у пункті 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду будь-яких достовірних відомостей
з документальним підтвердженням про
притягнення до кримінальної
відповідальності або пред'явлення
обвинувачення позивачу або посадовим
особам його контрагентів - ТОВ «Кітл
Фоллс», ТОВ «Ламді», ТОВ
«МК-Технолоджі», ТОВ «Транспортні
міжнародні перевезення»,
безпосередньо відповідальних за
укладення і виконання спірних
правочинів.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та її зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність первинних документів,
податкових накладних, виданих
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість, суд дійшов висновку
про протиправність донарахування
позивачу сум податку на додану
вартість із застосуванням штрафних
(фінансових) санкцій спірним
податковим повідомленням -рішенням.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позовні вимоги обґрунтованими,
а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України Якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 24 лютого 2014 року №8.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТАА» (01103,
м. Київ, бул. Дружби Народів, 10, ) понесені ним витрати по
сплаті судового збору у розмірі 487
(триста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко