Справа № 2а-4280/11/2670
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4280/11/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій
Суддя-доповідач: Романчук
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Міндоходів у м.Києві, за участю третьої
особи Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
адміністрації у м. Києві,
правонаступником якого є Головне
управління Міндоходів у м. Києві, треті
особи - Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
Державна податкова інспекція у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просив, з урахуванням заяви про
зміну позовних вимог від 06.06.2014:

- визнати протиправною бездіяльність
Головного управління Міндоходів у
м.Києві в особі Бусарєва Вячеслава
Валентиновича щодо ненарахування та
невиплати ОСОБА_3 компенсацію в розмірі
15% надбавки до щомісячного посадового
окладу в зв'язку з допуском до
державної таємниці за період з 25.12.2002р.
по 28.02.2011 р.

- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у м.Києві нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_3,
компенсацію в розмірі 15% надбавки до
щомісячного посадового окладу в
зв'язку з допуском до державної
таємниці за період з 25.12.2002р. по 28.02.2011 р.

- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у м.Києві включити 15%
надбавку до посадового окладу в зв'язку
з допуском до державної таємниці до
грошового атестату ОСОБА_3.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в
повному обсязі. Визнано противною
бездіяльність Державної податкової
адміністрації у м. Києві щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_3,
компенсації в розмірі 15% до посадового
окладу у зв'язку з роботою в умовах
режимних обмежень з відомостями, які
становлять державну таємницю у період
з 25.12.2002 по 28.02.2011. Зобов'язано Державну
податкову адміністрацію у м. Києві
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_3, компенсацію в розмірі 15%
надбавки до щомісячного посадового
окладу в зв'язку з допуском до
державної таємниці за період з 25.12.2002 по
28.02.2011. Зобов'язано Державну податкову
адміністрацію у м. Києві включити 15%
надбавку до посадового окладу в зв'язку
з допуском до державної таємниці до
грошового атестату ОСОБА_3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.04.2014 року скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12.12.2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року ,
а справу направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Зокрема, скасовуючи рішення суду
першої та апеляційної інстанції, Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що по-перше - наявність лише допуску до
державної таємниці не дає права на
отримання зазначеної компенсації,
обов'язковою підставою виплати якої, є
також, постійна робота з інформацією,
що має обмежений доступ; по-друге -
вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції не вирішив питання щодо
залучення до участі у справі в порядку,
передбаченому ст.52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органу внутрішніх справ, в
якому позивач проходив службу та
виконував роботу в умовах режимних
обмежень у період з 2002 по 2007 рік;
по-третє - суди попередніх інстанцій не
звернули уваги, що позовні вимоги
охоплюють період за 2002-2011 роки, отже
спір потрібно вирішувати з урахуванням
вимог статей 99-100 Кодексу
адміністративного судочинства
України; по-четверте - суди попередніх
інстанцій не перевірили можливість
здійснення відповідачем вказаних
виплат та інші причини не видання
наказу про встановлення вказаної
компенсації, а вирішуючи спір не
уточнили позовні вимоги щодо
бездіяльності керівників установ, в
яких працював позивач стосовно не
встановлення йому розміру надбавки за
роботу в умовах режимних обмежень.

Судом, на виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України,
залучено до участі у справі орган, де
проходив службу позивач з 2002 по 2007 рік
-Державну податкову інспекцію у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів неповного
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення справи, та
порушення судом норм матеріального
права та прийняти нову постанову, якою
у задоволені адміністративного позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст.196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом ДПА у м.Києві від 10.05.2000 року
№217-о позивача призначено на посаду
старшого оперуповноваженого відділу
оперативного забезпечення примусового
стягнення заборгованості до бюджету
ГВПМ ДПІ у Ватутінському районі
м.Києва.

Відповідно до наказу ДПА у м.Києві від
25.12.2002 року №662/ДСК позивачу надано
допуск до державної таємниці за другою
формою.

Наказом ДПА у м.Києві від 08.02.2008 року
№84/ДСК позивачу надано допуск до
державної таємниці за формою ДВА.

ДПА у м.Києві Наказом від 28.02.2011 року
№53-о позивача звільнено з посади
старшого оперуповноваженого
податкової міліції в запас за п.64 пп.
«б» (через хворобу) по ГВПМ ДПІ у
Оболонському районі м.Києва.

Наказом ДПА у м. Києві від 19.04.2011 року
№257/ДСК скасовано допуск позивача до
роботи з інформації, що має ступені
секретності: «Цілком таємно» і
«Таємно».

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно Закону України «Про державну
таємницю» державна таємниця - вид
таємної інформації, що охоплює
відомості у сфері оборони, економіки,
науки і техніки, зовнішніх відносин,
державної безпеки та охорони
правопорядку, розголошення яких може
завдати шкоди національній безпеці
України та які визнані у порядку,
встановленому цим Законом, державною
таємницею і підлягають охороні
державою.

Відповідно до п.4 ст.8 Закону України
«Про державну таємницю» до державної
визначено, що до державної таємниці
відноситься інформація про засоби,
зміст, плани, організацію, фінансування
та матеріально-технічне забезпечення,
форми, методи і результати
оперативно-розшукової, розвідувальної
і контррозвідувальної діяльності; про
осіб, які співпрацюють або раніше
співпрацювали на конфіденційній
основі з органами, що проводять таку
діяльність; про склад і конкретних
осіб, що є негласними штатними
працівниками органів, які здійснюють
оперативно-розшукову, розвідувальну і
контррозвідувальну діяльність.

Статтею 22 Закону України «Про державну
таємницю» визначено ступінь
секретності інформації та встановлено
такі форми допуску до державної
таємниці: форма 2 - для роботи з
секретною інформацією, що має ступені
секретності «цілком таємно» та
«таємно» та має термін дії - 7 років.

Згідно до ст.27 Закону України «Про
державну таємницю» доступ до державної
таємниці надається дієздатним
громадянам України, яким надано допуск
до державної таємниці та які
потребують його за умовами своєї
службової, виробничої, наукової чи
науково-дослідної діяльності або
навчання. Рішення про надання доступу
до конкретної секретної інформації
(категорії секретної інформації) та її
матеріальних носіїв приймають
керівники державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, у яких
виконуються роботи, пов'язані з
державною таємницею, або зберігаються
матеріальні носії секретної
інформації. Керівники державних
органів, за винятком осіб, передбачених
частиною шостою цієї статті, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій доступ до
державної таємниці у сфері, що
стосується діяльності державного
органу, органу місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, отримують за посадою
після надання їм допуску до державної
таємниці за відповідною формою.
Порядок надання доступу до державної
таємниці особам, залученим до
конфіденційного співробітництва з
оперативними підрозділами
правоохоронних та інших спеціально
уповноважених органів, які проводять
оперативно-розшукову, розвідувальну
або контррозвідувальну діяльність,
визначається керівниками зазначених
органів за погодженням із Службою
безпеки України. У Службі безпеки
України такий порядок надання доступу
до державної таємниці визначається
Головою Служби безпеки України.

Враховуючи вищевикладені норми
законодавства, вбачається, що наказами
Державної податкової адміністрації у
м. Києві від 25.12.2002 року № 662/ДСК та від
08.02.2008 року № 84/ДСК позивачу надано
допуск до державної таємниці та право
доступу до цілком таємних і таємних
відомостей, що становлять державну
таємницю з питань
оперативно-розшукової діяльності,
інших необхідних для здійснення робіт
у зазначеній сфері діяльності.

Судом першої інстанції на адресу ГВПМ
ДПІ у Оболонському районі м.Києва
неодноразово направлялися запити про
надання наступної інформації:
перебуваючи в період з лютого 2007 року
по березень 2011 року на посаді
начальника відділення боротьби з
незаконним обігом підакцизних товарів
(БНОПТ) ГВПМ ДПІ у Оболонському районі
м. Києва чи були в провадженні позивача
оперативно-розшукові справи, робочі та
особові справи джерел оперативної
інформації з грифом «таємно» та
«цілком таємно», чи здійснював
останній перевірку
оперативно-розшукових справ та робочих
і особових справ джерел оперативної
інформації з грифом «таємно» та
«цілком таємно» підпорядкованих йому
співробітників відділення БНОПТ, а
також чи вів позивач «Журнал обліку
оперативної інформації» та «Журнал
обліку документів, які виникли в
результаті оперативно-розшукової
діяльності» відділення БНОПТ.

Листом ДПІ у Оболоснському районі
м.Києва від 29.09.2011 року №7818/9/26-05 надано
відповідь на запит суду. З наданої
відповіді ДПІ у Оболоснському районі
м.Києва вбачається, що під час
перебування на посаді начальника
віділення боротьби з незаконним обігом
підакцизних товарів ГВПМ ДПІ у
Оболонсьокму районі м. Києва
перебували оперативно-розшукові
справи, робочі та особові справи джерел
оперативної інформації з грифом
«Таємно» та «Цілком таємно». Також,
зазначено, що позивач здійснював
перевірки оперативно-розшукових та
робочих справ, робочих і особових справ
джерел оперативної інформації з грифом
«Таємно» та «Цілком таємно»
підпорядкованих йому справ робітників
відділення БНОПТ.

З листа Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 03.07.2014 року №
515/9/26-15-04-028 вбачається, що ОСОБА_3 в
період з 2002 по 2007 рік, перебуваючи на
посадах оперуповноваженого та
старшого оперуповноваженого ГВПМ ДПІ у
Деснянському районі м. Києва, та
апаратних підрозділів УПМ ДПА у м.
Києві мав в провадженні
оперативно-розшукові справи та
здійснював роботу з особами
конфіденційного співробітництва,
зокрема з інформаторами, справи яких
мали грифи «таємно» та «цілком таємно».

Разом з цим, судом першої інстанції
вірно зазначено, що передбачена
законодавством надбавка сплачується
не за виконання певної роботи, її
кількість та якість, а саме за те, що
особа, посадова інструкція якої
передбачає виконання роботи в умовах
необхідності збереження державної
таємниці свідомо погоджується на
обмеження власних прав у порівнянні з
іншими особами на державній службі.

ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку з
отриманням допуску до державної
таємниці він мав певні обмеження у
своїх правах, а саме: на час роботи,
пов'язаної з державною таємницею, у
разі поїздки за кордон в особистих
справах (туристичні поїздки, на
лікування, відпочинок, за запрошенням і
таке інше) своєчасно повідомляв про це
посадових осіб, які надали допуск до
державної таємниці; не допускав
розголошення будь-яким способом
державної таємниці, яка йому буде
довірена або стане відомою у зв'язку з
виконанням службових обов'язків;
доповідав про контакти з іноземцями,
додатково вивчав порядок збереження
таємниці, спілкувався з працівниками
режимно-секретного органу та інше.

Таким чином, колегія суддів
погодждується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем
безпідставно не враховано та не
виплачено надбавку до посадового
окладу у розмірі 15%, яка передбачена
Законом України «Про державну
таємницю» та Постановою Кабінету
Міністрів України «Про види, розміри і
порядок надання компенсації
громадянам у зв'язку з роботою, яка
передбачає доступ до державної
таємниці».

Щодо строків, колегія суддів зазначає,
що згідно частин другої, четвертої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, строки звернення
до адміністративного суду для захисту
прав, свобод чи інтересів
встановлюються цим Кодексом та іншими
законами.

Верховний Суд України в своєму рішенні
від 16.05.2011 року по справі №21-29-а11
зазначив, що під іншими законами
розуміються закони, які встановлюють
строки звернення до адміністративного
суду з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Враховуючи, що позовна заява містить
три вимоги в адміністративній справі, в
тому числі про нарахування та виплату
грошової компенсації в розмірі 15%
надбавки до щомісячного посадового
окладу у зв'язку з допуском до
державної таємниці за період з 25.12.2002
року по 28.02.2011 року, то суд застосовує
положення статті 233 Кодексу законів
України про працю, яка визначає строки
звернення до суду за вирішенням
трудового спору. Відповідно до частини
другої статті 233 Кодексу законів
України про працю у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні
від 15.10.2013 року №8-рп/2013 дійшов висновку,
що у випадку порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат. У разі
пред'явлення вимог про стягнення
будь-яких виплат, що входять до
структури заробітної плати, і
застосування цих положень, не пов'язане
з фактом нарахування чи не нарахування
роботодавцем спірних виплат.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, а доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 липня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.