Справа № 456/409/14-а, 2а-456/48/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.

Справа № 3485/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 05 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до Стрийського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області та дільничного
інспектора міліції Стрийського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області Друца Андрія
Володимировича про визнання дій та
висновку протиправними,

В С Т А Н О В
И В :

24.01.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Стрийського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області (далі - МВ ГУМВС) та
дільничного інспектора міліції
Стрийського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області Друца Андрія Володимировича
(далі - Інспектор), у якому просив
визнати протиправним висновок
Інспектора від 13.09.2013 щодо притягнення
його до адміністративної
відповідальності за ст.173-2 КУпАП (далі -
Висновок).

Ухвалою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 05 березня
2014 року провадження у справі №456/409/14-а
закрито.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та направити справу для
продовження розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив із того, що
складання Висновку є процесуальними
діями у справі про адміністративне
правопорушення, а тому справа не
підлягає розгляду у порядку
адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Частиною 2 ст.4 КАС України встановлено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що обов'язковою ознакою
публічно-правового спору, який
підлягає розгляду судом в порядку
адміністративного судочинства, є
підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції. При цьому, такі
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, в межах яких виник
спір.

При цьому відповідно до ст.24 КПК
України, кожному гарантується право на
оскарження процесуальних рішень, дій
чи бездіяльності суду, слідчого судді,
прокурора, слідчого в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.4 КПК України
кримінальне провадження на території
України здійснюється з підстав та в
порядку, передбачених цим Кодексом,
незалежно від місця вчинення
кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до ст.2 КПК України є захист
особи, суспільства та держави від
кримінальних правопорушень, охорона
прав, свобод та законних інтересів
учасників кримінального провадження, а
також забезпечення швидкого, повного
та неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, жоден невинуватий не був
обвинувачений або засуджений, жодна
особа не була піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Рішенням Конституційного Суду України
від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 визначено,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не можуть бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
управлінської сфери.

04.12.2011 Конституційний суд України
прийняв рішення №19-рп/2011 у справі за
конституційний зверненням громадянина
ОСОБА_3 та конституційним поданням
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо офіційного тлумачення
положень ст.ст.97, 110, 234, 236 КПК України,
ст.ст.3, 4, 17 КАС України в аспекті ст.55
Конституції України.

Вказаним рішенням Конституційного
суду України, вирішено, що скарги осіб
стосовно прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень щодо
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини суди повинні
розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Отже, правовідносини, що мають місце
під час розгляду заяв про злочини, за
своєю правовою природою є
кримінально-процесуальними.

Як вбачається із матеріалів справи,
даний спір виник у зв'язку з рішенням та
діями відповідачів під час проведення
перевірки заяви ОСОБА_4 про злочин, в
якій остання вказувала про вчинення
позивачем сімейних скандалів, під час
яких такий погрожує їй фізичною
розправою та ображає нецензурною
лайкою.

Слід зазначити, що оскаржуваний
Висновок являє собою процесуальний
документ, у яко му відповідальна особа
підводить підсумок перевірки
проведеної за заявою про злочин і
формулює обвинувачення певної особи у
вчиненні злочину з наведен ням
конкретних доказів.

А тому, Інспектор та МВ ГУМВС у вказаних
відносинах виконують не владні
управлінські функції, а владні
процесуальні функції й спори, що
пов'язані з такими повноваженнями не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Так, позивач оскаржує дії працівника
міліції, який при складанні Висновку
діяв в рамках спеціального Закону
України, а саме «Про міліцію» та
«Положення про службу дільничних
інспекторів міліції в системі
Міністерства внутрішніх справ
України», затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11.11.2010 №550, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 06.12.2010
року за № 1219/18514, а не в рамках Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Відтак, враховуючи, що позивачем
фактично оскаржуються рішення та дії
(бездіяльність) відповідача при
проведенні перевірки заяви про злочин,
то розгляд даної справи має
здійснюватися в порядку, передбаченому
КПК України, а не в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції незважаючи на мотиви з яких
такий виходив, ухвалив законне судове
рішення, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 05 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін