Справа № 2а-11027/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.
Справа № 140955/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Буському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
24.10.2011 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області до
відділу державної виконавчої служби
Буського районного управління юстиції
Львівської області про скасування
постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області
звернувся 11.10.2011 року до суду з позовом
до відділу державної виконавчої служби
Буського районного управління юстиції
Львівської області про скасування
постанови № 28129739 винесену 28.09.2011 року
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби Буського
районного управління юстиції
Львівської області про накладення
штрафу на управління Пенсійного фонду
України в Буському районі Львівської
області в сумі 680 грн.

В позові Управління Пенсійного фонду
України в Буському районі Львівської
області покликається на те, що
відповідачем безпідставно винесено
постанову про накладення штрафу
оскільки позивачем вжито всіх залежних
від нього заходів по виконанню рішення
суду.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
24.10.2011 року в задоволенні позовної
заяви управління Пенсійного фонду
України в Буському районі Львівської
області до відділу державної
виконавчої служби Буського районного
управління юстиції Львівської області
про скасування постанови - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що останній 17.08.2011 року
винесено розпорядження про пенсії
ОСОБА_1 відповідно до ст.50,54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи "
з 01.01.2009 року. Листом від 18.08.2011 року
№6260/03-20 подано копію розпорядження про
проведення перерахунку пенсії за
вказаний період у ВДВС Буського РУЮ.
Листом від 18.08.2011 року №6264/03-27 пенсійну
справу ОСОБА_1 та розпорядження
передано у Головне управління ПФУ у
Львівській області.

Відповідно до п.39 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування " затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за
№1566/11846, виплата пенсії проводиться не
пізніше одного місяця з дня прийняття
рішення про перерахунок пенсії.

За змістом ст..75,89 Закону України "Про
виконавче провадження " штраф
накладається на боржника , який не
виконав рішення суду без поважних
причин. Зазначене зобов'язує
державного виконавця з'ясувати причини
невиконання рішення. Дана постанова є
безпідставною, незаконною та такою, що
винесена з порушенням норм чинного
законодавства. Управлінням ПФУ в
Буському районі було вжито необхідних
заходів щодо виконання даного рішення
суду, у межах функцій управління.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

У пункті 26 Рішення Європейського Суду з
прав людини у справі «Кечко проти
України»від 08.11.2005 року зазначено, що
Суд не приймає аргументи Уряду щодо
відсутності бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань. З урахуванням
вищезазначеного, суд вважає, що
відсутність у позивача коштів
(боржника у виконавчому провадженні) не
є поважною причиною невиконання
рішення суду.

Водночас суд звертає увагу позивача, що
відповідно до ст.36 Закону № 606-XIV за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання. Питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, встановлення чи зміну
способу і порядку виконання
розглядається судом у встановлений
законом строк. Відповідне рішення може
бути оскаржене у встановленому законом
порядку.

Аналогічні за змістом положення
вміщені у ст..263 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Таким чином з'ясовувати
питання пов'язані з неможливістю
виконання рішення суду та приймати
відповідне рішення належить виключно
суду який видав виконавчий документ.
Однак доказів звернення позивача до
суду про надання йому відстрочки для
виконання рішення суду у матеріалах
немає, як і немає доказів виконання
рішення Буського районного суду у
встановлений державним виконавцем
строк.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Заступником начальника відділу
державної виконавчої служби Буського
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2а-2082, виданого 01.08.2011 року
Буським районним судом про зобовязання
позивача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до
вимог ст..50,54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи». Вказаною постановою
боржнику надано строк до 18.08.2011 року для
добровільного виконання рішення суду.

Листом №626003-20 від 18.08.2011 року позивач
направив відповідачу розпорядження
від 17.08.2011 року про здійснення
перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно
до вимог ст..50,54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи»згідно рішення суду та
повідомив відповідача про виплату
зазначеного підвищення відомостями
вересня 2011 року.

Водночас, згідно супровідного листа
від 18.08.2011 року позивач пенсійну справу
ОСОБА_1 направив до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області. Оскільки рішення
суду про виплату позивачем у
встановлений строк ОСОБА_1 пенсії
відповідно до вимог ст.50,54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи»не
виконано, державним виконавцем 28.09.2011
року винесено постанову про накладення
на позивача штрафу у розмірі 680 грн.

Згідно з ч.1 ст.181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Статтею 129 Конституції України та ст. 14
КАС України визначено, що постанови
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на території України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування згідно ст. 19
Конституції України зобов'язані діяти
лише на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження»від 21.04.1999
року №606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) (далі Закон №606-XIV),
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню .

Як передбачено ч.1 і ч.2 ст.25 Закону
№606-XIV, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ст.11 Закону №606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на громадян і посадових
осіб у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст.75 Закону №606-XIV, після
відкриття виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець відповідно до статті 25
цього Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення. У
разі невиконання без поважних причин
цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
чи інші заходи, передбачені
законодавством, і призначає новий
строк виконання. Якщо виконати рішення
без участі боржника неможливо,
державний виконавець застосовує до
боржника штрафні санкції та інші
заходи, передбачені статтею 89
вищевказаного Закону, після чого,
виконавчий документ постановою
державного виконавця, затвердженою
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
повертається до суду чи іншого органу,
що видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 89 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф на боржника у
подвійному розмірі.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини. У
пункті 26 Рішення Європейського Суду з
прав людини у справі «Кечко проти
України»від 08.11.2005 року зазначено, що
Суд не приймає аргументи Уряду щодо
відсутності бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань. З урахуванням
вищезазначеного, суд вважає, що
відсутність у позивача коштів
(боржника у виконавчому провадженні) не
є поважною причиною невиконання
рішення суду.

Водночас суд звертає увагу позивача, що
відповідно до ст.36 Закону №606-XIV за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Питання про відстрочку або розстрочку
виконання, встановлення чи зміну
способу і порядку виконання
розглядається судом у встановлений
законом строк. Відповідне рішення може
бути оскаржене у встановленому законом
порядку.

Аналогічні за змістом положення
вміщені у ст..263 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином з'ясовувати питання
пов'язані з неможливістю виконання
рішення суду та приймати відповідне
рішення належить виключно суду який
видав виконавчий документ. Однак
доказів звернення позивача до суду про
надання йому відстрочки для виконання
рішення суду у матеріалах немає, як і
немає доказів виконання рішення
Буського районного суду у встановлений
державним виконавцем строк.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо. Матеріали справи
свідчать, що відповідні положення
відповідачем дотримані. Суд зазначає,
що вимоги позивача не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи
судом, а на підставі доказів, що
містяться у матеріалах справи,
встановлено відсутність обставин, що
обґрунтовують позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.10.2011 року
у справі № 2а-11027/11/1370 - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда