Справа № 802/4416/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 вересня 2014 р.
Справа № 802/4416/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимирловича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Горецького Ю.М.,

представника третьої особи:
Паламарчука В.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
начальник Хмільницького міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області, Управління Державної
казначейської служби у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення коштів

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області
(далі - УМВС України у Вінницькій
області) про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення коштів.

Зазначав, що наказом начальника УМВС
України у Вінницькій області № 80 о/с
від 17.04.2012 року його було звільнено з
органів внутрішніх справ за п. 66
Положення "Про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за
дискредитацію звання рядового та
начальницького складу), на підставі
наказу УМВС України у Вінницькій
області № 280 від 13.02.2012 року "Про
звільнення з ОВС оперуповноваженого
СКР Хмільницького МВ УМВС ОСОБА_4".
Позивач вважає зазначені накази
протиправними та такими що підлягають
скасуванню, оскільки, вони винесені на
підставі висновків, які на думку
позивача, не відповідають дійсності та
фактичним обставинам інциденту, по
матеріалах необ'єктивного службового
розслідування за фактом негідної
поведінки оперуповноваженого СКР
Хмільницького МВ УМВС лейтенанта
міліції ОСОБА_4 від 06.02.2012 року.

Крім того, позивач просив поновити його
в органах внутрішніх справ на посаді
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області та
стягнути з УМВС у Вінницькій області
середній заробіток за час вимушеного
прогулу із розрахунку 1629,96 грн. за один
місяць прогулу та моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, просила позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та
представник третьої особи в судовому
засіданні проти позову заперечували,
зазначивши, що оскаржувані накази
прийняті на підставі, в межах та у
спосіб, що визначені законом, оскільки
за результатами службового
розслідування встановлено здійснення
позивачем вчинку, який дискредитує
звання працівника органів внутрішніх
справ.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні фактичні
обставини.

Судом встановлено, що наказом УМВС
України у Вінницькій області № 108 о/с
від 23.06.2011 року лейтенант міліції
ОСОБА_4 призначений на посаду
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Хмільницького міського
відділу УМВС України у Вінницькій
області .

Згідно з наказом УМВС України у
Вінницькій області від 13.02.2012 року № 280
"Про звільнення з ОВС
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС ОСОБА_4" за дискредитацію
звання рядового і начальницького
складу ОВС України, що виразилось у
негідній поведінці в громадському
місці, порушенні громадського порядку,
порушенні вимог Дисциплінарного
статуту ОВС України, Етичного Кодексу,
Кодексу честі працівника органів
внутрішніх справ України та викликало
негативний резонанс серед населення,
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС ОСОБА_4 звільнено з органів
внутрішніх справ відповідно до ст. 66
«Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС»
(т.1 а.с 51).

Наказом начальника УМВС України у
Вінницькій області № 80 о/с від 17.04.2012
року зазначений наказ реалізований, а
саме згідно з Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС звільнено зі
служби в ОВС за п. 66 (за дискредитацію
звання рядового і начальницького
складу) лейтенанта міліції ОСОБА_4,
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС (т. с. 1 а.с 50).

Прийняттю наказу від 13.02.2012 року № 280
передувало проведення службового
розслідування, результати якого
викладені у висновку по матеріалах
службового розслідування за фактом
негідної поведінки оперуповноваженого
СКР Хмільницького МВ УМВС лейтенанта
міліції ОСОБА_4 від 07.02.2012 року (а.с. 52-59).

Не погодившись з висновком службового
розслідування та наказами УМВС України
у Вінницькій області № 280 від 13.02.2012
року та № 80 о/с від 17.04.2012 року, позивач
звернувся до суду з позовними вимогами
про визнання протиправними та
скасування вказаних наказів,
поновлення його в ОВС на посаді
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області
та стягнення з УМВС у Вінницькій
області середнього заробітку за час
вимушеного.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з наступного.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 КАС України публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Відносини публічної служби з приводу
прийняття громадян на службу в органи
внутрішніх справ, її проходження та
звільнення з неї врегульовані
спеціальним законодавством, зокрема:
Законом України "Про міліцію" № 565 від
20.12.1990 р.; Законом України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" № 3460 від
22.02.2006 р.; Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 р. за № 114; Етичним кодексом
працівника органів внутрішніх справ
України, затверджений Наказом МВС
України від 22.02.2012 року № 155; Кодексом
честі працівника органів внутрішніх
справ України, затвердженим наказом
МВС України від 11.01.1996 р. № 18; Присягою
працівника органів внутрішніх справ
України, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 р.
за № 382; Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ, затвердженою
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 06.12.1991 р. № 552.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV (надалі -
Дисциплінарний Статут).

Статтею 1 Дисциплінарного Статуту
встановлено, що службова дисципліна -
це дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України дисциплінарний проступок - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного Статуту
передбачено, що за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного
Статуту службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу.

Згідно ст.12 Дисциплінарного Статуту на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідальність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на одну ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного
Статуту з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника
надання письмового пояснення. У разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Суд зазначає, що порядок проведення
службових розслідувань, що здійснюють
інспекції з особового складу, інші
підрозділи і посадові особи органів
внутрішніх справ у випадках
надзвичайних подій, правопорушень та
інших неправильних дій, скоєних
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
визначений Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України (далі
- Інструкція № 552), затвердженої наказом
МВС України від 06.12.1991 року № 552 (станом
на дату перевірки).

Пунктом 1 Інструкції № 552 встановлено,
що цією Інструкцією визначений порядок
проведення службових розслідувань, що
здійснюють інспекції з особового
складу, інші підрозділи і посадові
особи органів внутрішніх справ у
випадках надзвичайних подій,
правопорушень та інших неправильних
дій (далі - порушень), скоєних особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 2 Інструкції № 522
завданням службового розслідування є
повне, об'єктивне і всебічне
розслідування обставин порушень,
скоєних особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ (далі - працівники
органів внутрішніх справ), виявлення
причин і умов, що сприяли їхньому
скоєнню, встановлення винних і
забезпечення правильного застосування
чинних нормативних актів для того, щоб
кожних винний був притягнутий до
відповідальності, а жоден невинний не
постраждав.

Службове розслідування має сприяти
дотриманню законності, викореню
випадків її порушення, а також
вихованню в особового складу органів
внутрішніх справ почуття точного і
безумовного дотримання законодавства.

Представник позивача, в обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначає, що
службове розслідування, за наслідками
якого ОСОБА_4 був звільнений з органів
внутрішніх справ, призначено невідомо
ким, коли та на підставі чого. Також,
незрозуміло яким посадовим особам було
доручено проведення даного службового
розслідування та його терміни. В
матеріалах службового розслідування
відсутній будь-який документ, як то
розпорядження, наказ, тощо, керівника
УМВС України у Вінницькій області або
начальника Хмільницького МВ УМВС
України у Вінницькій області щодо його
призначення. Крім того, в тексті
висновку за результатами службового
розслідування від 07.02.2012 року посилання
на будь-який документ про призначення
розслідування відсутнє.

Суд не погоджується з викладеною
аргументацією представника позивача,
оскільки 01.02.2012 року начальником
Управління кадрового забезпечення
УМВС України у Вінницькій області
Мельничуком А. Б. доручено Регушу В.М.
провести службове розслідування за
фактом негідної поведінки
оперуповноваженого Хмільницького МВ
УМВС ОСОБА_4, згідно резолюції, яка
міститься в матеріалах службового
розслідування (т.с. 2 а.с. 197).

Також 01.02.2012 року заступник начальника
Управління кадрового забезпечення
УМВС України у Вінницькій області
Регуш В.М. доручив проведення
службового розслідування старшому
інспектору з ОД ВІОС УКЗ УМВС України у
Вінницькій області майору міліції
Вараниці О.П., про що міститься
відповідна резолюція в матеріалах
службового розслідування (т.с. 2 а.с. 195).

Згідно пункту 1.4 Інструкції з
організації контролю за виконанням
документів у системі МВС України,
затвердженої наказом МВС України від
23.04.2012 року № 350, резолюція - це напис
уповноваженої на те посадової особи на
документі, що містить стисло викладені
вказівки щодо його виконання.

Пунктом 3 Інструкції № 552 передбачено,
що проведення службового
розслідування інспекції з особового
складу можуть доручити виключно
керівник органу (міністр, державний
секретар), начальник підрозділу, його
заступник по роботі з персоналом, а в
МВС України - і начальник УВБР. До
компетенції інспекції з особового
складу не входить проведення службових
розслідувань щодо робітників і
службовців, військовослужбовців
внутрішніх військ і інших частин та
підрозділів, що комплектуються
призваними на дійсну військову службу
особами, а також стосовно працівників
слідства та дізнання через їхню
процесуальну діяльність. Проведення
службових розслідувань працівникам
інших служб можуть доручати керівник
органу внутрішніх справ або його
заступник.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що аргументація
представника позивача стосовно того,
що службове розслідування стосовно
позивача призначено невідомо ким,
невідомо коли та на підставі чого є
безпідставною, оскільки службове
розслідування призначене у
відповідності до порядку
встановленого Інструкцією №522, а саме,
розпорядженням начальника Управління
кадрового забезпечення УМВС України у
Вінницькій області 01.02.2012 року,
викладеним у формі резолюції, яка
міститься в матеріалах службового
розслідування.

Як вбачається із Висновку по
матеріалах службового розслідування
за фактом негідної поведінки
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 07
лютого 2012 року, службове розслідування
проводили наступні посадові особи:
старший інспектор з ОД ВІОС УКЗ УМВС
майор міліції Вараниця О.П., психолог
ВКЗ ВМУ УМВС старший лейтенант міліції
Щербатюк Н.Л. та оперуповноважений ВВБ
у Вінницькій області ДВБ МВС України
підполковник міліції Мироненко О.А.

Згідно пункту 4 Інструкції № 522
інспекції з особового складу залучають
до проведення службових розслідувань у
випадках:

4.1. Порушень законності, скоєних
керівниками органів внутрішніх справ і
служб ГУМВС, УМВС, УМВСТ.

4.2. Дорожньо-транспортних пригод,
скоєних працівниками ОВС, якщо при
цьому загинули люди.

4.3. Застосування працівниками органів
внутрішніх справ вогнепальної зброї,
якщо при цьому є поранені або загиблі.

4.4. Вчинення злочинів працівниками
органів внутрішніх справ, корупції.

4.5. Самогубств і загибелі працівників
міліції.

4.6. Поранення працівників.

5. У всіх інших випадках порушень
службові розслідування проводять
посадові особи відповідних служб
органів внутрішніх справ, працівники
яких допустили порушення службової
дисципліни.

З огляду на викладене, безпідставним є
твердження представника позивача про
те, що для проведення службового
розслідування призначені працівники
невідповідні положенням Інструкції №
522, беручи до уваги те, що розслідування
призначене не з перелічених у пункті 4
підстав, оскільки, керівник органу
внутрішніх справ або його заступник
для проведення розслідування можуть
призначати як посадових осіб
відповідних служб органів внутрішніх
справ, працівники яких допустили
порушення службової дисципліни, так і
працівників інших служб.

Пунктом 7 Інструкції № 522 передбачено,
що підставами для проведення
службового розслідування є:

7.1. Заяви, скарги, листи громадян.

7.2. Повідомлення державних органів,
громадських організацій, телебачення,
радіо та інших засобів масової
інформації.

7.3. Повідомлення органів дізнання,
попереднього слідства, прокурора, суду.

7.4. Повідомлення працівників органів
внутрішніх справ про допущені або
виявлені порушення.

Як вбачається із Висновку по
матеріалах службового розслідування,
ОСОБА_4 особисто повідомив до чергової
частини Хмільницького МВ УМВС України
у Вінницькій області про події 28.01.2012
року, які стали причиною проведення
службового розслідування, з чого суд
робить висновок, що твердження
представника позивача про те, що
відсутня жодна з наведених у пункті 7
Інструкції № 522 підстав призначення
перевірки, є безпідставними, адже,
громадянин ОСОБА_4 самостійно заявив
про зазначені обставини до чергової
частини по спецлінії « 102».

На думку позивача, порушено його право
на захист своїх інтересів особами, які
проводили службове розслідування. Так,
його не було повідомлено про
призначення службового розслідування,
чим було позбавлено можливості
заявляти клопотання, надавати докази
по суті досліджуваних обставин та
заявляти відводи у відношенні
працівників, які проводять службове
розслідування.

Пунктом 15 Інструкції № 522 встановлено,
що особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування, має право:

15.1. Давати усні та письмові пояснення,
заявляти клопотання, надавати докази
стосовно обставин, що досліджувалися.

15.2. Заявляти відводи щодо працівника,
який проводить службове розслідування,
подавати скарги на його дії та рішення
(заяви і скарги подаються керівнику,
який призначив розслідування, або
вищому за чином керівнику, який щодо
цього приймає рішення, про що
інформується заявник).

15.3. Знайомитися після закінчення
службового розслідування із
затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці.

15.4. Оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Судом встановлено, що 01.02.2012 року ОСОБА_4
інспектору ІОС УКЗ УМВС було надано
пояснення про обставини, що мали місце
в ніч з 27 на 28.01.2012 року. Надання
пояснення ОСОБА_4 свідчить про його
обізнаність із проведенням службового
розслідування стосовно нього, а тому
його твердження про неповідомлення
його про призначення службового
розслідування є безпідставним.
Водночас ОСОБА_4 було роз'яснено його
права, чим дотримано вимоги
Конституції України та виконано пункт
14.3 Інструкції № 522, яким встановлено, що
посадова особа при проведенні
службового розслідування зобов'язана
роз'яснювати заявникам і особам,
стосовно яких проводять службове
розслідування, їхні права,
забезпечувати здійснення цих прав у
межах своєї компетенції, вирішувати в
ході розслідування та після його
закінчення спірні питання, розглядати
заяви та клопотання.

Безпідставним є також твердження
позивача про те, що висновок службового
розслідування не відповідає вимогам
пункту 17 Інструкції № 522, яким
передбачено, що у висновку по
результатах службового розслідування
має бути вказано:

17.1 Привід для призначення службового
розслідування, посада, звання і
прізвище працівника, що проводив
службове розслідування.

17.2 Посада, звання, прізвище, ім'я та по
батькові, рік народження, освіта, час
служби в органах внутрішніх справ і в
займаній посаді особи, у відношенні
якої проведено службове розслідування.

17.3 Суть встановленого порушення та
його наслідки, чим підтверджується чи
виключається вина працівника,
обставини, що пом'якшують і посилюють
його відповідальність, причини .та
умови, що сприяли порушенню, прийняті
або запропоновані заходи по їх
усуненню.

17.4. Пропозиції про застосування
конкретного виду дисциплінарного
стягнення або міри громадського
впливу, направлення матеріалів в
слідчі органи або про припинення
службового розслідування.

Заперечення позивача спростовуються
самим висновком службового
розслідування, який міститься в
матеріалах справи. Крім того суд
зазначає, що згідно п. 15.4 Інструкції №
522, особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування, має право
оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.
Однак, позивач наданим йому правом
оскаржити висновок службового
розслідування не скористався.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що твердження
позивача стосовно того що порушено
порядок проведення службового
розслідування, внаслідок чого
результати проведення службового
розслідування, які є підставою
звільнення ОСОБА_4, не є такими, що
отримані у відповідності до вимог
чинного законодавства, є
безпідставними та неаргументованими.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 10
Інструкції № 552 при проведенні
службового розслідування повному,
об'єктивному і всебічному дослідженню
підлягають: подія порушення (час, місце,
спосіб, інші обставини), наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення, обставини, які впливають на
ступінь і характер відповідальності
порушника як ті, що пом'якшують чи
обтяжують його відповідальність,
характеристика особи, яка скоїла
порушення (ставлення до служби,
поведінка до порушення), причини та
умови, що сприяли скоєнню порушення,
характер і розмір нанесених порушенням
збитків. Таким чином, одним із завдань
службового розслідування є
забезпечення правильного застосування
чинних нормативних актів для
недопущення притягнення невинних до
відповідальності.

У відповідності до частини 10 статті 14
Дисциплінарного Статуту при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

У висновку службового розслідування
зазначено: "в ніч з 27 на 28 січня 2012 року
оперуповноважений СКР Хмільницького
МВ УМВС лейтенант міліції ОСОБА_4,
перебуваючи в нічному клубі "Малібу" на
танцювальному майданчику з невідомих
спонукань дістав сигнально-шумовий
пістолет марки "Шмайсер", почав його
перезаряджати та направляти в бік
людей, які прийняли його дії за реальну
загрозу власному життю та здоров'ю, чим
грубо порушив громадський порядок".

Статтею 27 Закону України "Про міліцію"
передбачено, що нагляд за додержанням
законності у діяльності міліції
здійснюють Генеральний прокурор
України і підлеглі йому прокурори. В
постанові прокуратури Хмільницького
району про відмову у порушенні
кримінальної справи від 09.02.2012 року
зазначено, що в дійсності ОСОБА_4
знаходився в дискоклубі "Малібу" в
нетверезому стані, при цьому приніс з
собою пістолет та направляв на
оточуючих.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України
«Про міліцію» передбачено, що службова
особа міліції, яка порушила вимоги
закону або неналежно виконує свої
обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку.

Вчинок ОСОБА_4 дискредитував звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України, що
виразилось у негідній поведінці в
громадському місці, порушенні
громадського порядку, порушенні вимог
Дисциплінарного статуту ОВС України,
Етичного кодексу, Кодексу честі
працівника ОВС та викликав негативний
резонанс серед населення.

Відповідно до Етичного кодексу
працівника органів внутрішніх справ
України, схваленого колегією МВС
України від 05.10.2000 року № 7 км/8,
працівники органів внутрішніх справ
зобов'язуються керуватися в службовій
діяльності і повсякденному житті та
поведінці системою етичних норм, серед
яких:

- у службових та позаслужбових
стосунках з людьми, в особистій
поведінці бути зразком чесності,
чемності, тактовності, зовнішньої
охайності і внутрішньої
дисциплінованості, культури
спілкування, і зокрема мови;

- стверджувати та відстоювати честь і
гідність правоохоронця як посадової
особи, уповноваженої державою і
народом України, захищати законні
права і інтереси громадян. Всіляко
сприяти підвищенню авторитету органів
внутрішніх справ серед населення;

- у разі недотримання взятих на
зобов'язань бути готовим понести
відповідальність, передбачену
законодавством України, іншими чинними
нормативними актами, що регламентують
діяльність органів внутрішніх справ.

Суд звертає увагу на пояснення
представника відповідача, надані в
письмових запереченнях на позовну
заяву про те, що під час проходження
служби в органах внутрішніх справ
позивач зарекомендував себе
посередньо, неодноразово притягувався
до дисциплінарної відповідальності.

Отже, підставою винесення оскаржуваних
наказів про звільнення позивача з ОВС,
відповідачем визначено скоєння
позивачем вчинку, що дискредитує
звання рядового і начальницького
складу ОВС України, що виразився у
негідній поведінці в громадському
місці, порушенні громадського порядку,
порушенні вимог Дисциплінарного
статуту ОВС України, Етичного Кодексу,
Кодексу честі працівника органів
внутрішніх справ України та викликало
негативний резонанс серед населення.

При цьому, суд зазначає, що поняття
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу ОВС
України законодавством України не
визначено, у зв'язку з чим в кожному
конкретному випадку відповідач як
суб'єкт владних повноважень самостійно
визначає, чи є конкретне діяння таким,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу ОВС.

Суд зауважує, що звільнення посадової
особи з ОВС України за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу ОВС України, не є
видом дисциплінарного стягнення, а є
окремою підставою для звільнення.

Також суд зазначає, що відповідно до
Кодексу честі працівника ОВС України,
затвердженого наказом МВС України від
11.01.1996 р. № 18, громадянин України, який
вирішив присвятити своє життя службі в
ОВС, добровільно бере на себе обов'язок
служити Закону, виконувати вимоги
Присяги, додержуватись
високоморальних норм поведінки.

При виконанні службових обов'язків та у
повсякденному житті працівник міліції
повинен, у тому числі і своїми вчинками
та поведінкою, способом життя
стверджувати високі принципи
безкорисливості, чесності та
скромності у громадському та
особистому житті, нетерпимо ставитись
до будь-яких аморальних проявів,
активно боротися з цими явищами в
колективах ОВС.

З досліджених обставин у судовому
засіданні суд установив вчинення
позивачем дій, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу ОВС,
що підтверджується як матеріалами
службового розслідування так і
матеріалами перевірки, проведеної
Хмільницькою міжрайонною прокуратурою
Вінницької області.

На підставі матеріалів службового
розслідування від 09.02.2012 року УМВС було
видано наказ № 280 від 13.02.2012 року про
звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх
справ.

Враховуючи те, що за результатами
службового розслідування було дійсно
встановлено вчинення ОСОБА_4 проступку,
щор дискредитує звання працівника
міліції, який був підтверджений
документальними даними, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
є безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

За таких обставин суд вважає, що під час
звільнення позивача за скоєння вчинку,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу, відповідач діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд також відмовляє у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, оскільки вони є похідними від
вимог позивача про скасування наказів
про звільнення та поновлення на
попередній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду належних доказів, які
б свідчили про правомірність заявлених
позовних вимог.

На підставі викладеного та враховуючи
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, витрати пов'язані з
розглядом справи, згідно положень
статті 94 КАС України, позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дончик Віталій Володимирович