Справа № 826/1986/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсирій Р.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вторметекспорт» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вторметекспорт»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення від
24.10.2012 №, № та №.

Справа неодноразово переглядалась
судами різних інстанцій.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ
«Негоциант-Агро», оскільки
господарські операції між вказаними
підприємствами не спрямовані на
настання реальних наслідків та мають
ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Вторметекспорт» з податку на додану
вартість та податку на прибуток
підприємств за взаємовідносинами з ТОВ
«Негоциант-Агро» за січень - червень 2012
року.

За результатами якої складено Акт від
11.10.2012 №1589/22-30/30127924, яким зафіксовані
виявлені під час перевірки порушення
позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.138.2,
п.138.4, п.138.6, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, в результаті чого занижено
податок на прибуток підприємств на
загальну суму 48 612 496,00 грн.; п.185.1 ст.185,
п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 27 791 413,00 грн., завищено залишок
від'ємного значення різниці поточного
звітного (податкового) періоду, до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (рядок
20.2 декларації з ПДВ) на загальну суму 1
753 187,00 грн., завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
декларації з ПДВ) на загальну суму 693
631,00 грн.

Зазначені висновки податкового органу
ґрунтуються на тому, що листом ДПІ у
приморському районі м. Одеси № 28870/7/22-5
від 03.08.2012 на адресу ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС
направлено Акт № 4360/22-/34598776 від 02.08.2012
про результати позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ
«Негоциант-Агро», за висновком якого не
встановлено факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Негоциант-Агро» за січень - квітень 2012
року, оскільки контрагентами -
постачальниками ТОВ «Негоциант-Агро» у
цьому періоді були ТОВ «Інфостіл 2008»,
ТОВ «Компанія «Ракурс Плюс» та ПП
«Театральне агентство «Колізей»
господарська діяльність яких, на думку
податкового органу, є також не
підтвердженою.

На підставі акта перевірки позивача
від 11.10.2012 № 1589/22-30/30127924 відповідачем
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення: від 24.10.2012 №
, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за червень 2012 року у
розмірі 2 446 818,00 грн.; від 24.10.2012 № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 48 612 496,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 24
306 248,00 грн.; від 24.10.2012 № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 27 791413,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 895 707,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання спірних господарських
операцій, невідповідність цих операцій
дійсному економічному змісту, або
засвідчили б наявність інших обставин,
що підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування податку
на прибуток підприємств є прибуток
із джерелом походження з України та
за її межами, який визначається
шляхом зменшення суми доходів
звітного періоду, визначених згідно
зі статтями 135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог .

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
взаємовідносини позивача з ТОВ
«Негоциант-Агро» ґрунтувалися на
наступних договорах:

- договорі № 13/02/12 від 01.02.2012, за умовами
якого Постачальник (ТОВ
«Негоциант-Агро») зобов'язується
продати, а Покупець (позивач)
зобов'язується прийняти та оплатити
мінеральні добрива (товар), в
асортименті, кількості та за цінами,
визначеними в рахунках Постачальника
на оплату на кожну партію товар;

- договорі про поставку
сільськогосподарської продукції №
2101-С від 21.01.2012, за умовами якого
Продавець (ТОВ «Негоциант-Агро»)
зобов'язується передати у власність, а
Покупець (позивач) прийняти продукцію
сільськогосподарського виробництва
(горох, соя, гірчиця, гречка) врожаю 2011
року, на умовах поставки Франко-склад
Покупця;

- договорі купівлі-продажу № 01-МП від
01.10.2011, за умовами якого Продавець (ТОВ
«Негоциант-Агро») зобов'язується
передати у власність, а Покупець
(позивач) прийняти та оплатити товар
(масло соняшникове нерафіноване
першого сорту, наливом, та інші
продукти переробки соняшника);

- договорі № 305/05/12 від 01.05.2012 про
поставку сільськогосподарської
продукції, за умовами якого
Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро»)
зобов'язується передати у власність, а
Покупець (позивач) прийняти та платити
товар (насіння соняшника);

- договорі № 8-тр від 14.02.2012 про надання
(організацію) транспортних послуг, за
умовами якого Виконавець (ТОВ
«Негоциант-Агро») зобов'язується за
плату та за рахунок Замовнику (позивач)
організувати виконання транспортних
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу залізничним або автомобільним
транспортом;

- договорі № 304/06/12 від 01.06.2012 про
поставку сільськогосподарської
продукції, за умовами якого
Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро»)
зобов'язується передати у власність, а
Покупець (позивач) прийняти та платити
товар (насіння соняшника);

- договорі № 301/05/12 від 01.05.2012 про
поставку сільськогосподарської
продукції, за умовами якого
Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро»)
зобов'язується передати у власність, а
Покупець (позивач) прийняти та оплатити
товар (мелясу бурякову);

- договорі № 196/02/12 від 01.02.2012 щодо
надання послуг з адміністрування парку
лізингових автомобілів, за умовами
якої Замовник (позивач) доручає, а
Виконавець (ТОВ «Негоциант-Агро»)
приймає на себе обов'язок по наданню
послуг з адміністрування перелік
послуг наведено в п. 2.1. цього Договору,
будь-яких автомобілів, що належать
Замовнику та які перебувають у
користуванні та володінні третіх осіб )
на підставі лізингових договорів,
укладених між Замовником та
Користувачами/Лізингоотримувачами, та
які перебувають на території Одеської,
Миколаївської, Кіровоградської,
Херсонської, Запорізької областей
України та АР Крим;

- договорі купівлі - продажу № 1401-1 від
17.01.2012, за умовами якого Продавець (ТОВ
«Негоциант-Агро») зобов'язується
передати у власність, а Покупець
(позивач) прийняти та оплатити товар
(лузга соняшникова гранульована
(пелети);

- договорі № 209/04/12 від 01.04.2012 про
поставку сільськогосподарської
продукції, за умовами якого
Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро»)
зобов'язується передати у власність, а
Покупець (позивач) прийняти та платити
товар (пшеничні висівки).

На підтвердження реальності виконання
умов вищезазначених договорів,
включення позивачем витрат на оплату
товарів (робіт, послуг) до складу
валових витрат підприємства, а також
сплати позивачем податку на додану
вартість у складі ціни за придбані
товари (роботи, послуги), ТОВ
«Негоциант-Агро» були виписані
позивачу видаткові та податкові
накладні, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Грошові кошти за вищевказаними
договорам перераховувались позивачем
на розрахункові рахунки ТОВ
«Негоциант-Агро», що встановлено в Акті
перевірки № 1589/22-30/30127924 від 11.10.2012 та не
заперечується відповідачем.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договору,
ТОВ «Негоциант-Агро» мало Свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з ТОВ
«Негоциант-Агро» оформлені належним
чином укладеними договорами, які не
визнані недійсними в судовому порядку,
а також підтверджені виданими
контрагентом, зареєстрованим як
платник податку на додану вартість,
відповідними, належним чином
оформленими первинними документами.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що операції позивача з
ТОВ «Негоциант-Агро» здійснені в межах
його господарської діяльності, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
первинними документами, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.
Позивачем вчинено дії та досягнуто
конкретних результатів, які визначають
саме поняття господарської операції -
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
ресурсів.

Крім того, Вищим адміністративним
судом України в ухвалі від 28.01.2014 по
даній справі не ставиться під сумнів
та не спростовується ані реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Негоциант-Агро», ані
правомірність складання первинної
документації за такими операціями.

Додатково колегія суддів зауважує, що
право на податковий кредит та бюджетне
відшкодування не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами,
з огляду на що висновки Акта №
4360/22-/34598776 від 02.08.2012 про результати
позапланової виїзної документальної
перевірки ТОВ «Негоциант-Агро» не
можуть бути належним та допустимим
доказом фіктивного характеру спірних
господарських операцій.

Податковим органом не подано доказів
обізнаності позивача про
недобросовісний характер діяльності
його контрагентів або про допущені
ними порушення податкового
законодавства.

Чинне ж податкове законодавство не
ставить у залежність право позивача на
формування податкового кредиту та на
бюджетне відшкодування від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Допущені попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару певні
порушення податкового законодавства
тягнуть негативні наслідки саме для
таких постачальників та не впливають
на право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару та заявлення до
бюджетного відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту .

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
з огляду на що, підстави для її
задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, ще доводи, викладені
відповідачем у акті перевірки не
містять правового підґрунтя та
спростовуються матеріалами справи, а
тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 23
вересня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.