Справа № 826/5046/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

12 вересня 2014 року
№ 826/5046/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Маруліної Л.О.
розглянув у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської радидо третя особа
проКомунального підприємства
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна",
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1
визнання дій протиправнимиОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради (далі також - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна" (далі також -
відповідач 1), Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
(далі також - відповідач 2), третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати протиправними дії
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна" щодо
реєстрації 14.12.1992 за ОСОБА_2 права
власності на гараж, розташований по
АДРЕСА_1 (запис в реєстраційній книзі №8
за реєстровим №3192), а також поновлення
такої реєстрації у 2010 році;

- скасувати записи про реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, вчинені у 1992
та 2010 роках.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 р. відкрито
провадження у справі і призначено
справу до судового розгляду.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.06.2014 та від 16.07.2014
провадження у справі зупинялось з
метою витребування додаткових доказів
у справі

У судове засідання, 08.09.2014, прибули
представники сторін. Третя особа у
судове засідання не з'явилась, про час,
дату та місце його проведення
повідомлялась належним чином.

Позивач позов підтримує у повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що реєстрація права власності за
ОСОБА_2 на гараж, розташований по
АДРЕСА_1, у 1992 році, а також її
поновлення у 2010 році проведено
відповідачем з порушенням вимог
законодавства, оскільки згідно з
умовами чинного на той час
законодавства, яке врегульовувало
питання реєстрації прав власності на
нерухоме майно, вказаний гараж взагалі
не підлягав реєстрації.

Відповідач 1 проти позову заперечує з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, в яких зазначено про
здійснення реєстраційних дій щодо
реєстрації права власності на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства, яке визначало порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно.

Відповідач 2 також заперечив проти
позову та подав письмові заперечення в
яких зазначено, що Державна
реєстраційна служба України не є
суб'єктом вчинення дій з реєстрації
права власності на гараж, розташований
по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, тому відповідач 2
є неналежним відповідачем стосовно
зазначеної позовної вимоги. Водночас,
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав
здійснюється державним реєстратором в
порядку звернення зацікавленої особи
до реєстраційної служби з відповідною
заявою та необхідними документами.
Оскільки позивач не звертався до
реєстраційної служби із заявою про
скасування запису стосовно реєстрації
права власності за ОСОБА_2 на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, вимога про
скасування такого запиту є
передчасною.

В зв'язку з неявкою у судове засідання
належним чином повідомленої третьої
особи, на підставі частин четвертої,
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд продовжив розглядати справу на
підставі наявних у ній доказів в
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що рішенням Виконкому
Жовтневої Ради народних депутатів від
14.05.1990 №238 дозволено гр. ОСОБА_2, як
виняток, перенести належний йому гараж
за власний рахунок на земельній
ділянці згідно з генеральним планом
будівництва по АДРЕСА_2.

На підставі вказаного рішення
Виконкомом ради народних депутатів
ОСОБА_2 видано свідоцтво від 14.12.1992 №135
про право особистої власності на
індивідуальний гараж, який
розташований по АДРЕСА_1. Як зазначено
у свідоцтві, вказаний гараж
зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації на право особистої
власності за ОСОБА_2, та записаний в
реєстрову книгу №8 за реєстровим №3192
від 14.12.1992.

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 05.02.2008 в справі
№2а-216/08, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2008,
позовні вимоги ОСОБА_5 до Комунального
підприємства "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна", третя особа - ОСОБА_2,
задоволено, визнано бездіяльність
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна" щодо
скасування реєстрації будинку АДРЕСА_1,
зобов'язано відповідача скасувати
реєстраційні записи про право
власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1,
визнано протиправними дії відповідача
щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва від 14.12.1992
№135 про право особистої власності на
гараж та визнано вказане свідоцтво
недійсним.

Як зазначено у позовній заяві, під час
перевірки Прокуратурою міста Києва
встановлено, що у зв'язку із
зазначеними судовими рішеннями
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на гараж, розташований по АДРЕСА_1,
скасовано 17.09.2008.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.05.2010 скасовано постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 05.02.2008 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2008 в справі №2а-216/08.

Зі змісту листа Комунального
підприємства "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна" від 27.03.2014 №31845
убачається, що в зв'язку із скасуванням
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.05.2010 рішень судів
попередніх інстанцій, якими, зокрема
було зобов'язано відповідача скасувати
реєстраційні записи про право
власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1,
право власності ОСОБА_2 на гаражний
бокс було поновлено.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а адміністративний
позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Порядок реєстрації нерухомого майна на
час реєстрації 14.12.1992 за ОСОБА_2 права
власності на гараж, розташований по
АДРЕСА_1, визначався відповідно до
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР В. Романовим 31.01.1966 та погодженої
Заступником Голови Верховного суду
Української РСР Р. Сіденко 15.01.1966,
згідно з якою реєстрацію будинків з
обслуговуючими їх будівлями і
спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
провадять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих (пункт 1).
Об'єктами реєстрації є будинки та
домоволодіння з окремим порядковим
номером по вулиці, провулку, площі. Під
будинком, як об'єктом правової
реєстрації, розуміється один будинок з
приналежними до нього службовими
будівлями та спорудами (чи без таких),
що розташовані на одній земельній
ділянці, під самостійним порядковим
номером по вулиці, провулку, площі. Під
домоволодінням розуміється два і більш
будинків з приналежними до них
надвірними будівлями (чи без таких), що
розташовані на одній земельній ділянці
під одним порядковим номером по вулиці,
провулку, площі (пункт 2). Реєстрації
підлягають всі будинки і домоволодіння
в межах міст і селиш міського типу УРСР,
що належать місцевим Радам депутатів
трудящих, державним, кооперативним і
громадським установам, підприємствам і
організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать громадянам
на праві особистої власності. Будинки,
що підлягають реєстрації, повинні бути
закінчені будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутатів
трудящих. Примітка. Різні службові
будівлі та споруди (сараї, літні кухні
та ін.) не можна реєструвати окремо від
жилого будинку (пункт 4).

Водночас, відповідно до частини першої
статті 15 Закону України "Про власність"
від 07.02.1991 №697-XII (чинного на час
реєстрації права власності на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2.),
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Таким чином із аналізу наведених норм
убачається, що індивідуальний гараж
може знаходитись разом із жилим
будинком на одній земельній ділянці, а
також знаходитись в межах гаражного
кооперативу як окрема споруда.

Тому, за висновком суду, застереження,
здійснене в пункті 4 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР про
неможливість реєстрації окремо від
будинку різних службових будівель та
споруд, до яких також може відноситись
гараж, стосується лише тих будівель і
споруд, які знаходяться на одній
земельній ділянці з будинком та
належать до нього.

Водночас, у випадку набуття права
власності на гараж у гаражному
кооперативі, такий власник може
зареєструвати його як окрему споруду.
Тому твердження позивача, що станом на
1992 рік ОСОБА_2 не міг зареєструвати
право власності на гараж, розташований
по АДРЕСА_1, як на окрему від житлового
будинку споруду, є безпідставним. При
цьому, із рішення Виконкому Жовтневої
Ради народних депутатів від 14.05.1990 №238
убачається, що ОСОБА_2 було виділене
місце саме в гаражно-будівельному
кооперативі.

Відтак, дії Комунального підприємства
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна",
як органу реєстрації щодо здійснення
14.12.1992 державної реєстрації права
власності ОСОБА_2 на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, є
правомірними, відповідно відсутні
підстави для скасування запису про
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на гараж, розташований по АДРЕСА_1,
вчинений у 1992 році.

Як уже зазначалось, судом також
встановлено, що вказаний запис було
поновлено відповідачем в зв'язку з тим,
що ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 05.05.2010 скасовано
постанову Шевченківського районного
суду міста Києва від 05.02.2008 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2008 в
справі №2а-216/08, якими, зокрема було
зобов'язано відповідача 1 скасувати
реєстраційні записи про право
власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1,
право власності ОСОБА_2 на гаражний
бокс.

Обґрунтовуючи наявність підстав для
скасування запису про реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 на гараж,
розташований по АДРЕСА_1, вчинений у 2010
році, та протиправність, при цьому,
таких дій відповідача 1, позивач
зазначив про порушення відповідачем 1
вимог Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", а також
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№7/5, оскільки реєстрації підлягають
виключно заявлені права за умови їх
відповідності чинному законодавству і
пред'явленим правовстановлюючим
документам, до яких не відноситься
рішення про закриття провадження у
справі.

Разом з тим, за висновком суду,
скасування рішень судів, на підставі
яких було скасовано запис про державну
реєстрацію права власності особи на
нерухоме майно, не є підставою для
повторної реєстрації такою особою
свого права власності. В такому
випадку, належним способом відновлення
порушеного права такої особи є саме
поновлення у реєстрі відповідного
запису про реєстрацію її права
власності. Тому, поновлюючи у 2010 році
запис про реєстрацію права власності
за ОСОБА_2 на гараж, розташований по
АДРЕСА_1 позивач діяв правомірно.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог щодо протиправності дій
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна" стосовно
реєстрації 14.12.1992 за ОСОБА_2 права
власності на гараж, розташований по
АДРЕСА_1, а також поновлення такого
запису в 2010 році, та щодо наявності
підстав для скасування записів про
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на гараж, розташований по АДРЕСА_1,
вчинених у 1992 та 2010 роках, відтак у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити.

Щодо строку звернення до
адміністративного суду, то суд вважає,
що позивачем дотримано встановленого
частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячного строку, який
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Так, відповідно до частини другої
статті 19 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII перевірка
виконання законів проводиться за
заявами та іншими повідомленнями про
порушення законності, що вимагають
прокурорського реагування.

Як убачається з матеріалів справи, про
можливі порушення з боку Комунального
підприємства "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна" Прокуратура міста
Києва могла та повинна була дізнатись
із скарги ОСОБА_5, в тому числі, на дії
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна". Водночас, з
даним позовом до суду прокуратура
звернулась 15.04.2014, тобто в межах
шестимісячного строку.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Відповідачами не
надано доказів понесення ними судових
витрат, тому підстави для присудження
на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л.О. Маруліна