Справа № 802/3004/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2014 р.
Справа № 802/3004/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представника відповідача:
Магдалюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Шаргородського
районного управління юстиції
Вінницької області

про: визнання протиправним та
скасування висновку, зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшла
адміністративний позов ОСОБА_1 до
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану Шаргородського
районного управління юстиції
Вінницької області про визнання
протиправним та скасування висновку,
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У свідоцтві про народження позивача
його батьками зазначені ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за національністю українці.
Позивач звернувся до відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Шаргородського районного управління
юстиції Вінницької області з переліком
документів, які підтверджують те, що
його батьки за національністю поляки.
Однак відповідач прийняв рішення про
відмову у внесенні змін до актового
запису про народження №57 від 18 грудня
1951 року щодо національності батька -
ОСОБА_4 з «українця» на «поляка».
Позивач не погодившись з відмовою
(висновком) відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Шаргородського районного управління
юстиції Вінницької області внести
зміни до актового запису цивільного
стану, звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить: визнати
протиправним та скасувати висновок
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Шаргородського районного управління
юстиції від 29.07.2014 року, яким відмовлено
у внесенні змін до актового запису про
моє народження №57 від 18 грудня 1951 року;
зобов`язати відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Шаргородського
районного управління юстиції внести
зміни до актового запису про моє
народження №57 від 18.12.1951 року, де в
графі "національність батька" змінити -
національність батька - ОСОБА_4 з
"українця" на "поляка".

Позивач та його представник в судовому
засіданні надали пояснення, що
повністю відтворюють зміст позовної
заяви. Позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала
щодо задоволення позовних вимог з
підстав, викладених в письмових
запереченнях (а.с.25-26). В задоволенні
позовних вимог просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи та оцінивши надані письмові
докази, суд доходить висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог суд виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
актів цивільного стану» від 01.07.2010 №
2398-VI визначає правові та організаційні
засади державної реєстрації актів
цивільного стану.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану" актами цивільного стану є події
та дії, які нерозривно пов'язані з
фізичною особою і започатковують,
змінюють, доповнюють або припиняють її
можливість бути суб'єктом цивільних
прав та обов'язків. Державній
реєстрації відповідно до цього Закону
підлягають народження фізичної особи
та її походження, шлюб, розірвання
шлюбу у випадках, передбачених законом,
зміна імені, смерть.

Обсяг компетенції відділів державної
реєстрації актів цивільного стану
визначений статтею 6 Закону України
"Про державну реєстрацію актів
цивільного стану", згідно із нормою
якої відділи державної реєстрації
актів цивільного стану проводять
державну реєстрацію народження
фізичної особи та її походження, шлюбу,
розірвання шлюбу, зміни імені, смерті,
вносять зміни до актових записів
цивільного стану, поновлюють та
анулюють їх; формують Державний реєстр
актів цивільного стану громадян,
ведуть його, зберігають архівний фонд;
здійснюють відповідно до
законодавства інші повноваження.

Державна реєстрація актів цивільного
стану проводиться з метою забезпечення
реалізації прав фізичної особи та
офіційного визнання і підтвердження
державою фактів народження фізичної
особи та її походження, шлюбу,
розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Для державної реєстрації актів
цивільного стану подається паспорт
громадянина України або паспортний
документ іноземця заявника та
документи, які підтверджують факти, що
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація актів цивільного
стану проводиться шляхом складення
актових записів цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану - це
документ органу державної реєстрації
актів цивільного стану, який містить
персональні відомості про особу та
підтверджує факт проведення державної
реєстрації акта цивільного стану
(стаття 9 Закону України "Про державну
реєстрацію актів цивільного стану").

Статтею 22 Закону України "Про державну
реєстрацію актів цивільного стану"
передбачено, що внесення змін до
актового запису цивільного стану
проводиться відповідним органом
державної реєстрації актів цивільного
стану за наявності достатніх підстав.
Внесення змін до актового запису
цивільного стану проводиться за
заявою: особи, щодо якої складено
актовий запис; одного з батьків,
опікуна, піклувальника дитини; опікуна
недієздатної особи; спадкоємців
померлого; представника органу опіки
та піклування під час здійснення
повноважень з опіки та піклування
стосовно особи, яка має право на
подання такої заяви. Заява про внесення
змін до актового запису цивільного
стану подається до відповідного органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем проживання заявника, а
у випадках, передбачених
законодавством, - за місцем зберігання
актового запису цивільного стану.
Зміни до актового запису цивільного
стану вносяться відділом державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем зберігання відповідного
актового запису. За наслідками
перевірки зібраних документів орган
державної реєстрації актів цивільного
стану складає обґрунтований висновок
про внесення змін до актового запису
цивільного стану або про відмову в
цьому. У разі відмови у внесенні змін до
актового запису цивільного стану у
висновку вказуються причини відмови та
зазначається про можливість її
оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових
записів цивільного стану врегульовано
згаданим Законом та Правилами внесення
змін до актових записів цивільного
стану, їх поновлення та анулювання,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 N 96/5,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 14.01.2011 N 55/18793 (далі -
Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що
внесення змін до актових записів
цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних управлінь
юстиції (далі - відділи державної
реєстрації актів цивільного стану) у
випадках, передбачених чинним
законодавством. У разі відмови у
внесенні змін до актових записів
цивільного стану у висновку відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану вказуються причини відмови та
зазначається про можливість
оскарження його у судовому порядку.

За приписами п.п. 1.7 та 1.15 Правил зміни
до актового запису цивільного стану
вносяться відділом державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем зберігання відповідного
актового запису. Відмова органів
державної реєстрації актів цивільного
стану у внесенні змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновленні та анулюванні може бути
оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.5 Правил заява про
внесення змін до актового запису
цивільного стану подається: особою,
щодо якої складено актовий запис; одним
із батьків неповнолітнього
(малолітнього); піклувальником
неповнолітнього та опікуном
малолітнього; опікуном недієздатної
особи; спадкоємцем померлого;
представником органу опіки та
піклування під час здійснення
повноважень з опіки та піклування
стосовно особи, яка має право на
подання такої заяви.

Згідно 2.6 Правил разом із заявою про
внесення змін до актового запису
цивільного стану заявником подаються:
свідоцтва про державну реєстрацію
актів цивільного стану, у яких
зазначені неправильні, неповні
відомості або відомості, які
підлягають зміні; інші документи,
необхідні для розгляду заяви та
вирішення питання по суті.

Відповідно до п.2.13.2 Правил підставою
для внесення змін в актові записи
цивільного стану, зокрема, є постанова
адміністративного суду.

Відповідно до п. 2.22 Правил після
внесення змін до актового запису
цивільного стану заявнику повторно
видається або надсилається для
вручення до відділу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем його проживання свідоцтво про
державну реєстрацію акту цивільного
стану. На свідоцтві проставляється
штамп "Повторно". Свідоцтво про
державну реєстрацію, подане заявником
для внесення змін, анулюється та
знищується у встановленому порядку.

09.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Шаргородського районного
управління юстиції Вінницької області
із заявою про внесення до актового
запису про народження №57 складеного 18
грудня 1951 року виконавчим комітетом
Мурафської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області виправлення національності
батька з «українця» на «поляка».

Згідно даної заяви подано також
наступні документи: ксерокопія
паспорта заявника, копія свідоцтва про
народження ОСОБА_1, копія архівної
довідки про народження діда заявника.

Крім того, також було подано копії
паспорта серії НОМЕР_1, виданого 07.08.1940
р. РОМ НКВД Шаргородського району
Вінницької області та копію свідоцтва
про народження серії НОМЕР_2, виданого
20 червня 1949 року, ОСОБА_4 - батька
позивача, що в судовому засіданні
представником відповідача не
заперечувалось.

29 липня 2014 року відповідачем було
складено висновок про відмову у
внесенні змін до актового запису
цивільного стану у зв`язку з тим, що
зазначені в заяві факти не
підтверджені повними витягами з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та копіями актових
записів.

Відповідно до ст. 35 Конституції України
кожен має право на свободу світогляду і
віросповідання.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що
особисті немайнові права належать
кожній особі за народженням або за
законом.

Згідно із ст. 271 ЦК України зміст
особистого немайнового права
становить можливість фізичної особи
вільно, на власний розсуд визначати
свою поведінку у сфері свого
приватного життя.

Відповідно до ст. 300 Цивільного кодексу
України фізична особа має право на
збереження своєї національної,
культурної, релігійної, мовної
самобутності, а також право на вільний
вибір форм та способів прояву своєї
індивідуальності, якщо вони не
заборонені законом та не суперечать
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
національні меншини" від 25.06.1992 року №
2494-ХІІ Україна гарантує громадянам
республіки незалежно від їх
національного походження рівні
політичні, соціальні, економічні та
культурні права і свободи, підтримує
розвиток національної самосвідомості
й самовиявлення. Усі громадяни України
користуються захистом держави на
рівних підставах. При забезпеченні
прав осіб, які належать до національних
меншин, держава виходить з того, що вони
є невід'ємною частиною
загальновизнаних прав людини.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
національні меншини" до національних
меншин належать групи громадян
України, які не є українцями за
національністю, виявляють почуття
національного самоусвідомлення та
спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
національні меншини" громадяни
України мають право вільно обирати та
відновлювати національність.
Примушення громадян у будь-якій формі
до відмови від своєї національності не
допускається.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції
Ради Європи про захист національних
меншин, ратифікованої Законом України
№ 703/97-ВР від 09.12.1997 р., кожна особа, яка
належить до національної меншини, має
право вільно вирішувати, вважатися їй
чи не вважатися такою, і таке рішення
або здійснення прав у зв'язку з ним не
повинно зашкоджувати такій особі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно
паспорта серії НОМЕР_3, народився в с.
Мурафа, Шаргородського району,
Вінницької області.

В записі акта про народження №57 від 18
грудня 1951 року ОСОБА_1, зазначено
національність батьків: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - українці.

Однак, як видно з матеріалів справи
батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
ОСОБА_4 - батько позивача є поляком, що
видно з паспорта серії НОМЕР_1, виданого
07.08.1940 р. РОМ НКВД Шаргородського району
Вінницької області. В свою чергу
ОСОБА_7, який є дідом позивача, - поляк,
даний факт підтверджується свідоцтвом
про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2
виданого 20 червня 1949 року, де зазначено,
що батьками дитини є поляки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8.

Таким чином, наявними в матеріалах
справи доказами підтверджено, що дід по
лінії батька позивача - ОСОБА_7 та
батько позивача - ОСОБА_4, за
національністю - поляки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивач має гарантоване законом
право на відновлення польської
національності свого батька, батьки
якого були полякам, та, як наслідок,
відновлення польської національності
свого роду.

В свою чергу відповідачем не враховано
зазначених обставин та вимог
законодавства при прийнятті рішення
викладеному у висновку від 29 липня 2014
року про внесення змін, доповнень та
виправлень в актовий запис цивільного
стану, а тому останнє є протиправним та
підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що позивач бажає внести
зміни до актового запису про своє
народження, а саме замінити в
останньому національну приналежність
батька з "українця" на "поляка", суд
приходить до переконання про
обґрунтованість позовних вимог.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

В силу вимог ст. ст. 69, 70 КАС України -
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

У відповідності до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачем не
доведено правомірність оскаржуваного
рішення, а відтак позовні вимоги
знайшли своє підтвердження під час
розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
висновок відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Шаргородського
районного управління юстиції від 29.07.2014
р. про внесення змін до актового запису
цивільного стану № 57 від 18.12.1951 р. про
народження ОСОБА_1.

Зобов'язати відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Шаргородського районного управління
юстиції в актовому записі про
народження ОСОБА_1 № 57 від 18.12.1951 р. в
графі "національність батька" змінити
національність батька ОСОБА_4 з
"українець" на "поляк".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 73 грн. 08.
коп. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Вергелес Андрій
Валерійович