Справа № 2а-38/12/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2013-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2013 року
Справа № 2а-38/12/1470
Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мельника О. М. за
участю секретаря судового засідання
Зощака В.В. розглянувши
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислова
компанія "СП Укрсоя", вул. Чкалова, 20/5,
доДержавної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул.
проскасування податкового
повідомлення - рішення від 23.12.2011 №
Позивач звернувся з адміністративним
про визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення від "
Центральному районі м. Миколаєва про
визначення сум податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
фінансових санкцій). Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що у зв'язку з
порушенням норм діючого законодавства
при проведені перевірки відповідачем
самостійно було визнано договори
поставки нікчемними і це "рушення
потягнуло за собою неправомірне
визначення сум податкових зобов'язань
і накладення штрафних (фінансових)
санкцій ми вважаємо що такі дії
відповідача є протиправними і
незаконними, а винесене відповідачем
податкове повідомлення-рішення
надягає скасування і повинно бути
Відповідач вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з підстав
викладених в письмових запереченнях.
Суд вивчив правові позиції сторін,
дослідив та оцінив наявні в справі
докази в їх сукупності, допитав свідків
та встановив наступне.
За результатами перевірки
відповідачем складено акт Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислової
компанії «СП Укрсоя», код за , з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість щодо відображення
правових відносин з платниками
податків за період січень-червень 2011
року № 1241/23-300/32184015 від « 08» грудня 2011
На підставі зазначеного акту « 23»
грудня 2011 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
суми грошового зобов'язання податку на
додану вартість з урахуванням штрафних
фінансових санкцій, на загальну суму
705377,67 грн. в тому числі основний платіж
Вказане податкове повідомлення -
рішення № від 23.12.2011 року
отримано позивачем « 27» грудня 2011 року.

Підставою для визначення (нарахування)
відповідачем суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість є вчинення позивачем
правочинів по отриманню товару,
вчинених на підставі договорів
поставки, укладених між позивачем і
поставщиками цього товару, які, на
хибну (протиправну) думку відповідача,
не були спрямовані на реальне настання
наслідків, що привело до заниження
податку на додану вартість у зв'язку з
включенням до податкового кредиту суми
податку на додану вартість з поставки
товару, які фактично не могли бути
надані позивачеві поставщиками товару,
оскільки в останніх відсутні основні
засоби, трудові ресурси, складські
приміщення, транспортне та торгівельне
обладнання .

Як вбачається з акта перевірки
відповідач вбачає в цьому порушення п.
198.3, п. 198.6 статі 198, п. 200.1 статі 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість.

Суд вважає хибним твердження
відповідача з огляду на наступне.

Нормами п. 198.3 ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, … та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів».

Відповідно до ст. 198 ПК України: «право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у
тому числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг,
що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
Податкового Кодексу, та складається
з сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 193.1
статті 193 Податкового кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням)
основних фондів (основних засобів, у
тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій у необоротні
капітальні активи), у тому числі при
їх імпорті, з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Податкового Кодексу. …»

Податковий кодекс України та інші
положення законодавства України не
встановлюють та не передбачають
відповідальності платника податків за
дії інших платників, в тому числі
підприємств, установ, організацій, СПД
-фізичних осіб, з якими позивач взагалі
не мав господарських відносин.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Первинним документом - є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 цього Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом було досліджено фактичні
обставини справи з огляду на
вищезазначені норми діючого
законодавства України.

Так, щодо твердження відповідача, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у січні 2011
року включено до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 19695,00 грн.,
обчислене з вартості сої від операцій,
проведених з ТОВ «Ценфинторг-Юг», що не
мали товарного характеру, придбання та
використання якої у межах
господарської діяльності
підприємством не доведено.

Суть порушення при визнанні угод
нікчемними з поставщиком ТОВ
«Ценфинторг-Юг».

Твердження Відповідача, що на вказаних
вище підставах, Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Ценфинторг-Юг»
був укладений договір поставки № 10 від
28.01.2011 року.

Згідно п. 1.1. цього договору Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплати товар, а саме сою.
Згідно п. 2.2. договору Продавець
зобов'язаний передати товар на складі
Покупця, що розташований за адресою:
Миколаївська область, Жовтневый район,
пгт. Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору У ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Інші випадки нікчемності правочину
встановлені статтями 27, 121, 126, 219, 221, 224,
226, 228, 247, 249, 547, 586, 614, 633, 661, 698, 719, 720, 739, 780,
787, 867, 981, 998,
1008,1055,1059,1060,1107,1109,1111,1112,1113,1118,1122,1136,1137,1139,11
42,1157,1242,1257,1307 ЦКУ.

Договір поставки сої який підписаний з
ТОВ «Ценфинторг-Юг» і повністю
виконаний не містить ознак нікчемності
та не визнавався недійсними в судовому
порядку, тому не має наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Ценфинторг- Юг" є у Позивача в
наявності, крім того, виконані всі
умови щодо дати виникнення права
платника податку на податковий кредит -
списанні кошти з банківського рахунку
Підприємства та отриманні всі
податкові накладні, що засвідчують
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, отриманий за договорами поставки
товар використовувався позивачем у
його господарській діяльності. З
отриманої сої позивач виготовив соєву
олію і соєвий жмих які в подальшому
були відвантажені покупцям цього
товару на птахофабрики та комбікормові
заводи України при цьому позивач
отримав прибуток, що підтверджує
доцільність господарської операції та
отримання прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Крім того, в судовому засіданні був
допитаний директор ТОВ «Ценфинторг-Юг»
ОСОБА_1, який підтвердив факти поставок
сої підприємству Позивача.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у січні 2011
року з боку Позивача щодо включення до
складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 19695,00 грн., обчислене з вартості
сої від операцій, проведених з ТОВ
«Ценфинторг-Юг», допущено не було.

Щодо твердження відповідача, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у березні
2011 року включено до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 40577,83 грн.,
обчислене з вартості сої від операцій,
проведених з ПП «Равас», що не мали
товарного характеру.

Твердження Відповідача, що на вказаних
вище підставах, Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ПП «Равас» був
укладений договір поставки № 41 від 11
березня 2011 року.

Згідно п. 1.1. цього договору Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплати товар, а саме СОЮ.
Згідно п. 2.2. договору Продавець
зобов'язаний передати товар на складі
Покупця, що розташований за адресою:
Миколаївська область, Жовтневый район,
пгт. Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Договір поставки сої який підписаний з
ПП «Равас» і повністю виконаний не
містить ознак нікчемності та не
визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може бути наслідків,
передбачених статтею 216 ІІК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом в повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ПП "Равас"
є у Позивача в наявності, крім того,
виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Зазначене вказує на наявність в діях
позивача економічної доцільності
витрат на отримання товару та їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності. Отриманий за
договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у березні
2011 року з боку Позивача щодо включення
до складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 40577,83 грн., допущено не було.

Відносно твердження відповідача, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у травні
2011 року включено до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 103607,90 грн.,
обчислене з вартості сої від операцій,
проведених з ТОВ «Кортес-Агро», що не
мали товарного характеру є нікчемними,
внаслідок порушення останнім ст. 203, 215,
228, 662, 655, 656 ЦК України в частині
недодержання правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Згідно діючого законодавства, а саме
ст. 712 Цивільного кодексу України між
позивачем та ТОВ «Кортес-Агро» був
підписаний договір поставки № 61 від 06
травня 2011 року

Згідно п. 1.1. цього договору Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплати товар, а саме сою.
Згідно п. 2.2. договору Продавець
зобов'язаний передати товар на складі
Покупця, що розташований за адресою:
Миколаївська область, Жовтневый район,
пгт. Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Як вже зазначалось, право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, Договір поставки сої який
підписаний з ТОВ «Кортес-Агро» і
повністю виконаний не містить ознак
нікчемності та не визнавався недійсним
в судовому порядку, тому не може бути
наслідків, передбачених статтею 216 ПК
України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом в повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Кортес-Агро" є у Позивача в наявності,
крім того, виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Досліджені фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жми, які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і який не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у травні
2011 року з боку Позивача щодо включення
до складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 103607,90 грн., обчислене з вартості
сої від операцій, проведених з ТОВ
«Кортес-Агро», допущено не було.

Щодо твердження відповідача в акті
перевірки про те, що позивачем на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у травні
2011 року включено до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 38349,17 грн.,
обчислене з вартості сої від операцій,
проведених з ТОВ «Оксамит Таврії», що
не мали товарного характеру, є
нікчемними, внаслідок порушення
останнім ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України
в частині недодержання правочинів, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Твердження Відповідача, що на вказаних
вище підставах, Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Оксамит Таврії»
був підписаний договір поставки № 16
від 4 лютого 2011 року. Згідно п. 1.1. цього
договору Продавець зобов'язувався
поставити, а Покупець прийняти та
оплати товар, а саме сою. Згідно п. 2.2.
договору Продавець зобов'язаний
передати товар на складі Покупця, що
розташований за адресою: Миколаївська
область, Жовтневий район, пгт.
Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Договір поставки сої який підписаний з
ТОВ «Оксамит Таврії» і повністю
виконаний не містить ознак нікчемності
та не визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може бути наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо них операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом в повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Оксамит Таврії" є у Позивача в
наявності, крім того, виконані всі
умови щодо дати виникнення права
платника податку на податковий кредит -
списанні кошти з банківського рахунку
Підприємства та отриманні всі
податкові накладні, що засвідчують
факт придбання платником податку
товарів.

Досліджені фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у травні
2011 року з боку Позивача щодо включення
до складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 38349,17 грн., обчислене з вартості
сої від операцій, проведених з ТОВ
«Оксамит Таврії», допущено не було.

Щодо твердження відповідача про
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, в частині
включення Позивачем у червні 2011 року до
складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 59981,66 грн., обчислене з вартості
сої від операцій, проведених з ТОВ
«Алміс ЛД», що не мали товарного
характеру є нікчемними.

Твердження Відповідача, що на вказаних
вище підставах, Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Відповідно пункту 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Алміс ЛД» був
підписаний договір поставки № 58 від 21
квітня 2011 року. Згідно п. 1.1. цього
договору Продавець зобов'язувався
поставити, а Покупець прийняти та
оплати товар, а саме сою. Згідно п. 2.2.
договору Продавець зобов'язаний
передати товар на складі Покупця, що
розташований за адресою: Миколаївська
область, Жовтневый район, пгт.
Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Договір поставки сої який підписаний з
ТОВ «Алміс ЛД» і повністю виконаний не
містить ознак нікчемності та не
визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може бути наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

Первинним документом - є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Позивачем виконано умови укладеного
договору із контрагентом з повному
обсязі, сплачено грошові кошти за
надані товари, що також
підтверджується самим актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Алміс ЛД" є у Позивача в наявності, крім
того, виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Вищезазначене вказує на наявність в
діях позивача економічної доцільності
витрат на отримання товару та їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності.

Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у червні
2011 року з боку Позивача щодо включення
до складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 59981,66 грн., від операцій,
проведених з ТОВ "Алміс ЛД", допущено не
було.

Щодо твердження відповідача про те, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, а саме у
червні 2011 року включено до складу
податкового кредиту ПДВ у розмірі 46753,71
грн., обчислене з вартості сої від
операцій, проведених з ТОВ «Паритет 78»,
що не мали товарного характеру, є
нікчемними, внаслідок порушення
останнім ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України
в частині недодержання правочинів, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Твердження Відповідача, що на вказаних
вище підставах, Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Паритет 78» був
підписаний договір поставки № 73 від 18
червня 2011 року

Згідно п. 1.1. цього договору Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплати товар, а саме сою.
Згідно п. 2.2. договору Продавець
зобов'язаний передати товар на складі
Покупця, що розташований за адресою:
Миколаївська область, Жовтневий район,
пгт. Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Договір поставки сої який підписаний з
ТОВ «Паритет 78» і повністю виконаний не
містить ознак нікчемності та не
визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може бути наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірка

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом в повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Паритет 78" є у Позивача в наявності,
крім того, виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Зазначені фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у червні
2011 року з боку Позивача щодо включення
до складу податкового кредиту 46753,71
грн., від операцій, проведених з ТОВ
«Паритет 78», допущено не було.

Відносно твердження відповідача, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у
червні-липні 2011 року включено до складу
податкового кредиту ПДВ у розмірі 53116,32
грн., обчислене з вартості сої від
операцій, проведених з ТОВ «ТФ Діаніт»,
що не мали товарного характеру, є
нікчемними, внаслідок порушення
останнім ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України
в частині недодержання правочинів, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Суд дійшов висновку-твердження
Відповідача, що Підприємством завищено
податковий кредит з ПДВ не відповідає
нормам діючого законодавства.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «ТФ Діаніт» був
підписаний договір поставки № 23 від 14
лютого 2011 року. Згідно п. 1.1. цього
договору Продавець зобов'язувався
поставити, а Покупець прийняти та
оплати товар, а саме сою. Згідно п. 2.2.
договору Продавець зобов'язаний
передати товар на складі Покупця, що
розташований за адресою: Миколаївська
область, Жовтневый район, пгт.
Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановле-нг законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.
Наприклад, відповідно до ст. 220 ЦКУ у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Договір поставки сої який підписаний з
ТОВ «ТФ Діаніт» і повністю виконаний не
містить ознак нікчемності та не
визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може бути наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом і повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
іктом перевірки.

Крім того, відповідачем в акті
перевірки зазначено, що податкові
накладні оформлені ТОВ "ТФ Діаніт" є у
Позивача в наявності, крім того,
виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Так, фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у
червні-липні 2011 року з боку Позивача
щодо включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 53116,32 грн. від
операцій, проведених з ТОВ "ТФ Діаніт",
допущено не було.

Щодо твердження відповідача про
порушення позивачем п.п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у березні,
червні 2011 року в частині включення до
складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 51735,40 грн., обчисленого з
вартості сої від операцій, проведених з
ТОВ «Трейдинг Агро», що не мали
товарного характеру, придбання та
використання якої у межах
господарської діяльності
підприємством не доведено,
господарська операція між ТОВ АПК «СП
Укрсоя» та ТОВ «Трейдинг Ігро» є
операцію без мети настання реальних
наслідків та відповідно до частин 1 та 2
ст.215, частин 1 та 5 ст.203 Цивільного
кодексу України є нікчемною, і в силу
ст.216 Цивільного кодексу України не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з її недійсністю.

Суд дійшов висновку про
необґрунтованість такого твердження з
огляду на таке.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так, згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Трейдинг Агро»
був підписаний договір поставки № 23
від 14 лютого 2011 р. Згідно п. 1.1. цього
договору Продавець зобов'язувався
поставити, а Покупець прийняти та здати
товар, а саме сою. Згідно п. 2.2. договору
Продавець зобов'язаний передати товар
на складі Покупця, що розташований за
адресою: Миколаївська область,
Жовтневый район, пгт. Воскресенськ, вул.
Миру 17а, (ст. Гороховка). Згідно 2.3.
договору У ціну товару входить
вартість його доставки на склад
Покупця. Товар і поставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
тримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена Законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.

Договір поставки сої який укладений з
ТОВ «Трейдинг Агро» і повністю
виконаний не містить ознак нікчемності
та не визнавався недійсним в судовому
порядку, тому не може мати наслідків,
передбачених статтею 216 ЦК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом з повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Так, як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Трейдинг Агро" є у Позивача в
наявності, крім того, виконані всі
умови щодо дати виникнення права
платника податку на податковий кредит -
списанні кошти з банківського рахунку
Підприємства та отриманні всі
податкові накладні, що засвідчують
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Таким чином, зазначене вище вказує на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України при цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, і саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у березні,
червні 2011 року з боку Позивача щодо
включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 51735,40 грн., від
операцій, проведених з ТОВ «Трейдинг
Агро», допущено не було.

Також, згідно висновків перевірки,
відповідачем встановлено, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у
червні-липні 2011 року включено до складу
податкового кредиту ПДВ у розмірі 112073,70
грн., обчислене з вартості сої від
операцій, проведених з ТОВ «Мелвилл»,
що не мали товарного характеру,
придбання та використання якої у межах
господарської діяльності
підприємством не доведено.

Суд вважає твердження Відповідача
хибним з огляду на таке.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Мелвилл» був
укладений договір поставки № 74 від
24.06.2011 року. Згідно п. 1.1. цього договору
Продавець зобов'язувався поставити, а
Покупець прийняти та оплати товар, а
саме сою. Згідно п. 2.2. договору
Продавець зобов'язаний передати товар
на складі Покупця, що розташований за
адресою: Миколаївська область,
Жовтневый район, пгт. Воскресенськ, вул.
Миру 17а, (ст. Гороховка). Згідно 2.3.
договору У ціну товару входить
вартість його доставки на склад
Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.

Договір поставки сої повністю
виконаний, не містить ознак
нікчемності та не визнавався недійсним
в судовому порядку, тому не має
наслідків, передбачених статтею 216 ЦК
України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки. З
оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
додаткового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом з повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Як вбачається з акту перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Мелвилл" є у Позивача в наявності, крім
того, виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України при цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у
червні-липні 2011 року з боку Позивача
щодо включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 112073,70 грн., від
операцій, проведених з ТОВ "Мелвилл",
допущено не було.

Також актом перевірки зафіксовано, що
підприємством ТОВ АПК «СП Укрсоя» на
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України, у липні 2011
року включено до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 57338,66 грн.,
обчислене з вартості сої від операцій,
проведених з ТОВ «Сервіс КМБ», що не
мали товарного характеру, придбання та
використання якої у межах
господарської діяльності
підприємством не доведено.

Суд дійшов висновку про
необґрунтованість та хибність такого
твердження Відповідача.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між позивачем та ТОВ «Сервіс КМБ» був
укладений договір поставки № 80 від 06
липня 2011 року. Згідно п. 1.1. цього
договору Продавець зобов'язувався
поставити, а Покупець прийняти та
оплати товар, а саме сою. Згідно п. 2.2.
договору Продавець зобов'язаний
передати товар на складі Покупця, що
розташований за адресою: Миколаївська
область, Жовтневый район, пгт.
Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка). Згідно 2.3. договору У ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар доставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
отримання на складі Покупця.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.

Договір поставки сої з ТОВ «Сервіс КМБ»
повністю виконаний не містить ознак
нікчемності та не визнавався недійсним
в судовому порядку, тому не має
наслідків, передбачених статтею 216 ЦК
України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним чином в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом в повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується самим
актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ
"Сервіс КМБ" є у Позивача в наявності,
крім того, виконані всі умови щодо дати
виникнення права платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Такі фактичні дані вказують на
наявність в діях позивача економічної
доцільності витрат на отримання товару
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.
Отриманий за договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України при цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, а саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, що достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

З огляду на викладене, судом
встановлено, що порушення п. 198.3, п. 198.6
статі 198 Податкового кодексу України у
липні 2011 року з боку Позивача щодо
включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 57338,66 грн., від
операцій, проведених з ТОВ ТОВ "Сервіс
КМБ", допущено не було.

Щодо твердження відповідача про
порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 статті
198 Податкового кодексу України, у
березні, травні-липні 2011 року внаслідок
включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 43021,03 грн.,
обчисленого з вартості товару-сої та
транспортних слуг від операцій,
проведених з ТОВ «Юні Трейд Компані»,
що не мали товарного характеру, є
нікчемними, не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними.

Суд дійшов висновку про хибність
такого твердження Відповідача, з
огляду на таке.

Судом в судовому засіданні досліджено
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, установленим
обставинам надано оцінку з урахуванням
усіх доказів у справі в їх сукупності,
встановлено статус постачальників
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартості. При цьому порушень
податкового законодавства в діях
позивача не встановлено.

Так згідно діючого законодавства, а
саме ст. 712 Цивільного кодексу України
між Позивачем та ТОВ «Юні Трейд
Компані» був укладений договір
поставки № 36 від 13 січня 2011 року. Згідно
п. 1.1. цього договору Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та плати товар, а саме сою.
Згідно п. 2.2. договору Продавець
зобов'язаний передати товар на складі
Покупця, що розташований за адресою:
Миколаївська область, Жовтневый район,
пгт. Воскресенськ, вул. Миру 17а, (ст.
Гороховка).Згідно 2.3. договору у ціну
товару входить вартість його доставки
на склад Покупця. Товар поставляється
автотранспортом Продавця. Згідно 2.4.
договору Право власності на товар
переходить до Покупця з моменту його
втримання на складі Покупця.

Також між позивачем та ТОВ «Юні Трейд
Компані» був укладений договір на
перевезення вантажу № 47-Тр від 01.02.2011
року.

Згідно п. 1.1. цього договору Перевізник
бере на себе зобов'язання доставити
автомобільним транспортом довірений
йому Відправником вантаж з місця
відправлення, до пункту призначення,
передати вантаж уповноваженій на
одержання вантажу особі, а Відправник
бере на себе зобов'язання здійснити
плату за перевезення вантажу згідно
цього договору.

Фактичне укладення даних договорів та
їх виконання підтвердив в судовому
засіданні свідок ОСОБА_1, який є
директором даного суб'єкта
господарювання.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ нікчемним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Основною підставою
зважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актом податкової
перевірки, які б факти у цьому акті не
були відображені. Довести нікчемність
правочину можна одним єдиним способом:
навести норму закону, в якій чітко
сказано, що правочин є нікчемним.

Договір поставки сої, та договір на
перевезення вантажу які укладені з ТОВ
«Юні Трейд Компані» і повністю
виконані не містять ознак нікчемності
та не визнавалися недійсними в
судовому порядку, тому не можуть мати
місце наслідки, передбачені статтею 216
ЦК України.

При отримані товару від продавця дані
щодо цих операцій були відображені
належним станом в бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
самим актом перевірки.

З оприбуткуванням цього товару у
структурі активів та зобов'язань
позивача відбулися певні зміни.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
додаткового періоду.

Слід також зауважити, що Позивачем
виконано умови укладеного договору із
контрагентом з повному обсязі,
сплачено грошові кошти за надані
товари, що також підтверджується
безпосередньо актом перевірки.

Як зазначено в акті перевірки,
податкові накладні оформлені ТОВ "Юні
Трейд Компані" є у Позивача в наявності,
крім того, виконані всі умови щодо дати
виникнення орава платника податку на
податковий кредит - списанні кошти з
банківського рахунку Підприємства та
отриманні всі податкові накладні, що
засвідчують факт придбання платником
податку товарів.

Зазначене вказує на наявність в діях
позивача економічної доцільності
нитрат на отримання товару та їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності, отриманий за
договорами поставки товар
використовувався позивачем у його
господарській діяльності. З отриманої
сої позивач виготовив соєву олію і
соєвий жмих які в подальшому були
відвантажені покупцям цього товару на
птахофабрики та комбікормові заводи
України. При цьому позивач отримав
прибуток, що підтверджує доцільність
господарської операції та отримання
прибутку.

Документи, якими позивач підтвердив
валові витрати та правомірність
податкового кредиту, і саме
податковими накладними,
товарно-транспортними та видатковими
накладними є такими, до достеменно
підтверджують такі витрати та факт
отримання товару, оскільки
відповідають вимогам (обов'язкові
реквізити) ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік».

Поставлення позивачеві вчинення дій
без належної обачності і припущення
про те, що позивачеві мало бути відомо
про фактичний
адміністративно-майновий стан
продавця не ґрунтується на чинному
законодавстві і не може бути
використано як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення п. 198.3, п. 198.6 статі 198
Податкового кодексу України у березні,
травні-липні 2011 року з боку Позивача
щодо включення до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 43021,03 грн., від
операцій, проведених з ТОВ "Юні Трейд
Компані", допущено не було.

Таким чином, з досліджених в судовому
засіданні доказів вбачається
наявність як у позивача, так і у
зазначених суб'єктів господарювання, з
якими позивач мав господарські
відносини, реальної ділової мети,
пов'язаної зі здійсненням зазначених
господарських операцій і отриманням
прибутку (доходу).

Порушення прямим контрагентом
позивача порядку здійснення
господарської діяльності, не може
впливати на результати діяльності
позивача та не можуть бути підставою
для притягнення його до
відповідальності, оскільки будь-яка
юридична відповідальність особи
згідно до ст.61 Конституції України має
індивідуальний характер. Тому до
відповідальності повинен бути
притягнутий саме правопорушник, а не
позивач.

Крім того, органами державної
податкової служби по ТОВ
«Ценфинторг-Юг», ПП «Равас», ТОВ
«Кортес-Агро», ТОВ «Оксамит Таврії»,
ТОВ «Алміс ЛД», ТОВ «Паритет 78», ТОВ «ТФ
Діаніт», ТОВ «Трейдинг Агро», ТОВ
«Мелвилл», ТОВ «Сервіс КМБ», ТОВ «Юні
Трейд Компані», які здійснюють свою
господарську діяльність, як вважає
відповідач, з порушенням вимог чинного
законодавства України, до теперішнього
моменту взагалі не були прийняті всі
передбачені вимогами чинного
законодавства України заходи щодо
забезпечення стягнення та надходження
до Державного бюджету України сум
бюджетної заборгованості з ПДВ.

Так, положення Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI визначають
право органів державної податкової
служби щодо: визначення сум податкових
та грошових зобов'язань (ст.54);
податкової застави на майно платника
податків та продажу майна, що перебуває
у податковій заставі (ст.ст. 88, 89, 95);
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) та нарахування пені
(ст.ст. 109 - 132).

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою ці
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вищенаведеного,
враховуючи ненадання Відповідачем
належних та допустимих доказів
порушення Позивачем норм податкового
законодавства і, відповідно, доказів
законності прийнятого Відповідачем
податкового повідомлення-рішення від "
23" грудня 2011 року № , заявлений
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від «23»
грудня 2011 року № Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.М. Мельник