Справа № 804/15239/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/25855/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Пилипчук Н. Г. Титенко М.
П. Павленко О. В. Кец Х. В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
областіна постанову та
ухвалуДніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 рокуу
справі№ 804/15239/13-аза позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Промекспосервіс»доДніпродзержинсько
ї об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
областіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.12.2013 року у справі № 804/15239/13-а,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 року,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
07.11.2013 року про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 1 414 965,00 грн., в
тому числі 1 131 988,00 грн. - основний
платіж, 282 977,00 грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. 16, п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст.
85, п. 108.1 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.
188.1 ст. 188, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 2,
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», ст. ст. 69, 71, 86, 138, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі оскаржені судові
рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
«Промекспосервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Старт-Д» та ТОВ
«Феріт-Д» за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року складено акт від 24.10.2013 року
№ 916/98/04-03-22-01-08/31197835, яким зафіксовано
порушення товариством п. 180.1 ст. 180, п.
185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1,
п. 198.2, п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
завищено позивачем податковий кредит
за рахунок ТОВ «Старт - Д» та ТОВ «Феріт
- Д», і занижено суму податку на додану
вартість на загальну суму 1 131 988,04 грн.

На підставі акта перевірки від 24.10.2013
року № 916/98/04-03-22-01-08/31197835 відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 07.11.2013
року, яким визначено до сплати суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 1 131 988,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 282 977,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що висновки
контролюючого органу про порушення
позивачем приписів податкового
законодавства спростовуються
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Згідно із п. п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
договорів поставки від 03.05.2012 року №
03/05-112 та від 04.07.2012 року № 07.04. -2012 року,
укладених позивачем та ТОВ «Старт-Д»,
договору доставки № 0207-12 від 02.07.2012
року, укладеного позивачем та TOB
«Феріт-Д», підтверджується
документами, наявними в матеріалах
справи, зокрема, видатковими та
податковими накладними.

Придбані ТМЦ в кількості 584 т. від TOB
«Старт-Д», та 221,5 т від TOB «Феріт - Д»
використані у власному виробництві TOB
«Промекспосервіс» для виготовлення
залізничних комплектуючих, а саме:
кільце, цапфа велика, труба, цапфа мала.

Посилання відповідача, як на підставу
висновків про наявність порушень з
боку позивача на акти перевірок, а саме:
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська складено акт від
21.12.2012 року за № 7203/224/32694059 та від 21.12.2012
року за № 7210/224/36441206, підлягають
відхиленню, оскільки зазначені
обставини не можуть бути безумовною
підставою для висновків про
нездійснення господарської операції
за умови наявності документів на
підтвердження реальності постачання
товарів.

Твердження податкової інспекції щодо
наявності окремих недоліків
заповнення бухгалтерських документів
не можуть розцінюватися як безумовна
підстава для позбавлення позивача
права на формування податкового
кредиту при доведеності фактичного
вчинення правочинів.

Крім того, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Посилання податкового органу на
відсутність доказів оплати по
договорах із вказаними контрагентами
підлягають відхиленню, адже положення
п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України
надає платнику право на формування
податкового кредиту по одній з події,
що відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Оскільки судами встановлено, що в
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких, позивачем
задекларовано суму податкового
кредиту (договори, податкові накладні,
видаткові накладні, тощо), а придбаний
позивачем товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності, а в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновку акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності фактичного виконання
спірних господарських операцій,
викладеного не спростовують, а
зводяться до переоцінки обставин,
встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню .

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.12.2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 року
у справі № 804/15239/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Г. Пилипчук