Справа № 826/2588/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/800/37675/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді Юрченко В.П., суддів: Блажівської
Н.Є., Цвіркуна Ю.І., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року

у справі № 826/2588/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велдан»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Велдан» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
березня 2014 року про відмову у
задоволенні позову та прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18 листопада
2013 року № та № .

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної перевірки податковим
органом позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині своєчасності подання
платіжних доручень до установ банку на
сплату земельного податку за період з 1
лютого 2013 року по 31 липня 2013 року,
складено акт від 31 жовтня 2013 року №
323/15-06, в якому зафіксовані порушення
пунктів 287.3, 287.4 статті 287 Податкового
кодексу України.

На підставі проведеної перевірки
відповідачем 18 листопада 2013 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення № та №
, якими Товариству з обмеженою
відповідальністю «Велдан» визначено
штрафні санкції у розмірі 3814,56 грн. (10%
за затримку на 28 днів граничного строку
сплати суми грошового зобов'язання з
земельного податку в розмірі 38145,55 грн.)
та 44 894,40 грн (20% за затримку на 123 дні
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з земельного
податку в розмірі 224472,09 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив того, що
відповідачем правомірно прийнято
спірні податкові повідомлення-рішення,
оскільки самостійно визначене
податкове зобов'язання не було
сплачене позивачем в терміни визначені
законодавством.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанцій та задовольняючи позовні
вимоги суд апеляційної інстанції
звернув увагу на те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Велдан»
не мало податкового боргу, самостійно
виявило технічну помилку та в термін
передбачений законодавством подало
уточнюючу декларацію до податкового
органу

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 269.1 ст. 269
Податкового кодексу України
платниками плати за землю є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Згідно з п. 287.1 ст. 287 цього Кодексу
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою. У
разі припинення права власності або
права користування земельною ділянкою
плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

Податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 ПК
України).

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Позивачем подано до податкового органу
податкову декларацію з плати за землю,
відповідно до якої річна сума
земельного податку становила 237 462,72
грн.(щомісячний платіж земельного
податку протягом 2013 року становив 19 788,56
грн., що є рівними частками за місяцями).
Однак, за лютий місяць 2013 року
позивачем помилково вказано суму
земельного податку у розмірі 197 880,56 грн.

2 серпня 2013 року позивачем подано
уточнюючу податкову декларацію, якою
виправлено помилку, шляхом зменшення
суми на 178 092 грн. за лютий 2013 року, тобто
сума податку на землю за лютий
визначена позивачем у розмірі 19 788,56
грн.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50
Податкового кодексу України
встановлено, що у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
недоплати та штраф у розмірі трьох
відсотків від такої суми до подання
такого уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Якщо після подачі декларації за
звітний період платник податків подає
нову декларацію з виправленими
показниками до закінчення граничного
строку подання декларації за такий
самий звітний період, то штрафи,
визначені у цьому пункті, не
застосовуються.

Оскільки в судовому порядку
встановлено, що задекларовані
позивачем суми грошових зобов'язань із
земельного податку сплачені в межах
встановлених строків та самостійно
виявлено технічну помилку, та подано
уточнюючий розрахунок в термін
передбачений законодавством, тому у
податкового органу були відсутні
підстави для притягнення платника до
відповідальності у вигляді штрафу
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Враховуючи викладене судом
апеляційної інстанції зроблено вірний
висновок щодо скасування податкових
повідомлень-рішень від 18 листопада 2013
року № та № .

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку про те, що
судом апеляційної інстанції належним
чином з'ясовано обставини справи та
надано їм відповідну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
привести до зміни чи скасування рішень
суду апеляційної інстанцій не
встановлено.

Якщо відсутні підстави для скасування
судового рішення, суд касаційної
інстанції відповідно до положень
статті 2001 Кодексу адміністративного
судочинства України відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін.

Керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.П.Юрченко

Н.Є. Блажівська

Ю.І. Цвіркун