Справа № 826/11747/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2014 року письмове
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О., вирішив адміністративну
справу
за позовом Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спецбудкомплекс»
про накладення арешту на кошти та інші
цінності, що знаходяться у банку
Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
звернулась до суду з позовом, в якому
просить накласти арешт на кошти та інші
цінності ТОВ «Спецбудкомплекс», що
знаходяться у банках.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
станом на 10.09.2014 року відповідач має
борг по податках та платежах перед
бюджетом, а саме з податку на додану
вартість та податку на прибуток. Сума
боргу з податку на додану вартість
становить 552,91 грн., податку на прибуток
1404486,45 грн. Станом на день звернення до
суду відповідачем заборгованість не
погашена. Вказані обставини, на думку
позивача є підставою для накладення
арешту на кошти платника податків, що
знаходяться у банках.
Відповідачем жодних відомостей про
погашення податкового боргу чи надання
позивачу майна для здійснення опису у
податкову заставу не надано.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.
Додатково пояснив, що у відповідача
існує податковий борг, узгоджений у
встановленому законодавством порядку
та відсутнє майно, за рахунок якого
такий борг може бути погашений. На цих
підставах, просить адміністративний
Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
його проведення. Клопотань про розгляд
справи без участі уповноваженого
представника до суду не подав.
29.09.2014 у судове засідання прибули не всі
сторони, суд відповідно до ч.6 ст.128
Кодексу адміністративного судочинства
України ухвалив перейти до розгляду
справи у письмовому провадженні.
Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Спецбудкомплекс»,
Оболонський район, проспект
Оболонський, буд 23-а., зареєстроване як
юридична особа, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
Відповідач перебуває на податковому
обліку в ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві .
Судом встановлено, що податковий борг
відповідача виник внаслідок несплати
податкових зобов'язань з податку на
прибуток в сумі 1 404 486,45 грн. та з податку
на додану вартість в сумі 552,91 грн.
Вказаний податковий борг виник за
наслідками перевірки підприємства та
винесених податкових
повідомлень-рішень узгоджених в
судовому порядку, згідно постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2014р.
На виконання п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України ДПІ в Оболонському
районі м. Києва направила на адресу
відповідача податкову вимогу (корінець
податкової вимоги форми Ю) № 5918-25 від
13.06.2014 року на суму 552,91 грн. Проте,
вказана вимога залишена без
задоволення, податковий борг
відповідачем не погашено.
16.06.2014 року ДПІ в Оболонському районі м.
Києва було прийнято рішення №
заставу. Однак відповідачем на лист
податкового органу «про надання
інформації» не надано переліку майна
для складання акта опису майна
податковим керуючим складено акт
відмови платника податків від опису
майна у податкову заставу №5 б/д (липень
Станом на момент звернення до суду
податковий борг перед бюджетом
відповідачем не погашений
При вирішенні спору суд виходить з
Поняття податкового боргу, відповідно
до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, включає
в себе грошове зобов'язання, яке
самостійно узгоджене платником
податків, або узгоджене в порядку
оскарження, але не сплачене у
встановлений ПК України строк.
Відповідно до п.п. 19 - 1.1.21 п. 19-1.1 ст. 19-1
Податкового кодексу на контролюючі
органи покладений обов'язок щодо
організації роботи та здійснення
контролю за застосуванням арешту майна
платника податків, що має податковий
борг, та/або зупинення видаткових
операцій на його рахунках у банку.
Порядок погашення податкового боргу
врегульовано Главою 9 Податкового
Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового
кодексу України джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених вказаною
статтею, а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.
Згідно з п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу
України джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.
Як передбачено п.88.1 ст. 88 Податкового
кодексу України з метою забезпечення
виконання платником податків своїх
обов'язків, визначених вказаним
Кодексом, майно платника податків, який
має податковий борг, передається у
При цьому, право податкової застави
згідно з вимогами пп. 89.1 ст. 89
Податкового кодексу України виникає у
разі: несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
платником податків у податковій
декларації, - з дня, що настає за
останнім днем зазначеного строку;
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
Відповідно до п.п. 91.1, 91.3 ст. 91
Податкового кодексу України керівник
органу державної податкової служби за
місцем реєстрації платника податків,
що має податковий борг, призначає
такому платнику податків податкового
керуючого. Податковий керуючий описує
майно платника податків, що має
податковий борг, в податкову заставу,
здійснює перевірку стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі, проводить опис майна, на яке
поширюється право податкової застави,
для його продажу у випадках,
передбачених цим Кодексом, одержує від
боржника інформацію про операції із
заставленим майном, а в разі його
відчуження без згоди органу державної
податкової служби (за умови, коли
наявність такої згоди має бути
обов'язковою згідно з вимогами цього
Кодексу) вимагає пояснення від
платника податків або його службових
(посадових) осіб. У разі продажу в
рахунок погашення податкового боргу
майна платника податків, на яке
поширюється право податкової застави,
податковий керуючий має право
отримувати від такого платника
податків документи, що засвідчують
право власності на зазначене майно.
Відповідно до п. 89.4 ст. 89 88 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не допускає податкового
керуючого для здійснення опису майна
такого платника податків у податкову
заставу та/або не подає документів,
необхідних для такого опису,
податковий керуючий складає акт
відмови платника податків від опису
майна у податкову заставу. При цьомуё
контролюючий орган звертається до суду
щодо зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків, заборону
відчуження таким платником податків
майна та зобов'язання такого платника
податків допустити податкового
керуючого для опису майна у податкову
Зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків та заборона
відчуження таким платником податків
майна діють до дня складення акта опису
майна платника податків у податкову
заставу податковим керуючим або акта
про відсутність майна, що може бути
описано у податкову заставу, або
погашення податкового боргу в повному
обсязі. Податковий керуючий не пізніше
робочого дня, що настає за днем
складення цих актів, зобов'язаний
надіслати банкам, іншим фінансовим
установам, а також платнику податків
рішення про складення актів, яке є
підставою для поновлення видаткових
операцій та скасування заборони на
відчуження майна.

Винятковим способом забезпечення
виконання платником податків
зобов'язань є адміністративний арешт
майна платника податків. Згідно із п. 94.2
ст.94 Податкового кодексу України арешт
майна може бути застосовано за певних
обставин, вичерпний перелік яких
наведений в Законі.

Зокрема, якщо платник податків порушує
правила відчуження майна, що перебуває
у податковій заставі; фізична особа,
яка має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Зміст арешту майна полягає у забороні
платнику податків вчиняти щодо свого
майна, яке підлягає арешту, дії,
зазначені у п. 94.5 ст. 94 Податкового
кодексу України.

Адміністративний арешт коштів на
рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Статтею 95 Податкового кодексу України
врегульовано порядок продажу майна, що
перебуває в податковій заставі. Так,
відповідно до п.95.1 ст. 95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно з п.95.3 ст. 95 Податкового кодексу
України стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення органу
державної податкової служби
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою органу
державної податкової служби. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Так, відповідно до п.п. 20.1.33 п.20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу. Тобто необхідними
умовами накладення арешту на кошти
платника податку є:

- наявність податкового боргу;

- відсутність майна, та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Таким чином, арешту коштів та інших
цінностей платника податків, що
знаходяться в банку, передує ряд
заходів, визначених Главою 9 ПК України,
які слід вжити податковому органу з
метою забезпечення виконання
платником податків свої зобов'язань, в
тому числі встановлення майна та інших
цінностей такого платника податків, що
можуть стати джерелами погашення
податкових зобов'язань платника
податків, передача такого майна у
податкову заставу та накладення
адміністративного арешту на майно.

Згідно з Порядком призначення та
звільнення податкового керуючого, а
також переліком його функцій та
повноважень, затвердженого Наказом
Міністерства доходів і зборів України
від від 10.10.2013, № 578, податковим керуючим
є посадова (службова) особа органу
доходів і зборів за місцем обліку
платника податків, на яку покладається
виконання функцій, спрямованих на
погашення податкового боргу платника
податків. До його основних функцій та
повноважень щодо податкової застави
належать, зокрема: здійснення опису
майна, на яке поширюється право
податкової застави, та складання акта
опису такого майна; реєстрація
податкової застави у відповідному
державному реєстрі та її виключення із
такого реєстру; одержання від платника
податків документів, необхідних для
опису майна в податкову заставу;
складання акта про відсутність майна,
що має бути описане у податкову
заставу; складання акта відмови
платника податків від опису майна у
податкову заставу.

Із аналізу цих положень слідує
висновок, що саме на податкового
керуючого покладається обов'язок по
виявленню та опису майна, що може бути
передане в податкову заставу. При
цьому, в разі відсутності такого майна
податковим керуючим складається акт
про його відсутність.

З огляду на це, факти щодо відсутності
майна, та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу, повинні
встановлюватись саме податковим
керуючим та оформлятись відповідним
актом.

Судом, під час розгляду справи
встановлено, що податковим органом не
вживалися передбачені податковим
законодавством необхідні заходи щодо
встановлення майна, яке може слугувати
джерелом погашення податкового боргу
не встановлено розмір по відношенню до
податкового боргу. У той час як така
недостатність повинна бути
встановлена станом не раніше дня
виникнення у податкового органу права
на стягнення податкового боргу, тобто
не раніше ніж через 60 календарних днів
з моменту надіслання податкової
вимоги.

Як зазначалося, податковим органом не
здійснювалися заходи щодо
встановлення наявності у відповідача
майна, яке може слугувати джерелом
погашення податкового боргу та на яке
може бути накладено арешт.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність встановлених
п.п.20.1.33 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу
України підстав для накладення арешту
на кошти відповідача, що знаходяться на
рахунках у банках.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а тому задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій