Справа № 817/2464/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2464/14

24 вересня 2014 р. 16год. 45хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів - Комшелюк
Т.О. (головуючий), суддів Борискіна С.А.
Кравчук Т.О. , за участю секретаря
судового засідання Климчук В.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Лепеха М.О.,

третьої особи відповідача: представник
Крайчинський С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області доМіністерства юстиції
України третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державна
виконавча служба України про визнання
незаконним та скасування
наказу,ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до відповідача, третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
про визнання незаконним та скасування
наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
позивач працює на посаді начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Рівненській області. В 2014 році, згідно
затвердженого графіка про надання
відпусток, позивачем подавались заяви
до Головного управління юстиції в
Рівненській області про надання їй
відпусток. В подальшому останнім її
заяви разом з поданнями були скеровані
до третьої особи на погодження. Не
дочекавшись погодження, Головним
управлінням юстиції в Рівненській
області були видані накази, якими
позивачу надані відпустки у
відповідності до її заяв. Наказом №1767/к
від 22.08.2014р. щодо застосування заходу
дисциплінарного впливу, позивача
попереджено про неповну службову
відповідність. На думку позивача,
останнім не було вчинено жодних
порушень, у відпустку він пішов у
відповідності до виданих наказів. Його
вини в тому, що заява про надання
відпустки не була погоджена третьою
особою, немає. Крім того, позивач
стверджує, що п.1.4 Наказу Міністерства
юстиції України №863/7 від 12.09.2011р. не
стосується в даному випадку
безпосередньо позивача, а стосується
виконання певних дій Головним
управління юстиції у Рівненський
області та Державною виконавчою
службою України. Також позивач
зазначає, що відповідачем у наказі про
застосування дисциплінарного впливу
не конкретизовано порушення пп.10.4 п.10
Положення про управління державної
виконавчої служби Головних управлінь
юстиції, яке нібито вчинив позивач, не
зазначено в чому виражається порушення
виконавчої дисципліни, а тому
стверджує про незаконність
оскаржуваного наказу та необхідність
його скасування.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
надав пояснення, аналогічні
поясненням, викладеним в
адміністративному позові.

Відповідач надав суду письмові
заперечення, додаткові письмові
заперечення відповідно до яких позовні
вимоги не визнав, вважає їх
необґрунтованими та безпідставними та
вказує, що наказ про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності прийнятий
правомірно. Так, позивач безпідставно
знаходився в 2014р. у відпустках,
оскільки її заяви про надання
відпусток не були погоджені Державною
виконавчою службою України. Так як
позивач все ж таки пішов у відпустку
без її погодження, то ним порушений п.1.4
наказу Міністерства юстиції України,
виконавча дисципліна та пп.10.4. п. 10
Положення про Державну виконавчу
службу, а тому просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
аналогічні поясненням, викладеним у
письмових запереченнях та додаткових
письмових запереченнях.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, надав суду письмові
заперечення та пояснення в яких
стверджує, що позивач двічі в 2014 році
знаходився у відпустці без погодження
з Державною виконавчою службою, а
відтак порушив вимоги п. 1.4. наказу
Міністерства юстиції України, отже
дисциплінарний захід до позивача
застосований правомірно. Просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення позивача,
представника відповідача,
представника третьої особи, дослідивши
подані письмові докази, судом
встановлено наступне.

Обставини справи.

ОСОБА_1 працює на посаді начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області з 01.08.2011р. (наказ
Міністерства юстиції України №1651/к,
наказ Головного управління юстиції у
Рівненській області №134-к від 01.08.2011р.)
(а. с. 116-117).

Присяга державного службовця прийнята
позивачем 01.02.1999р., що підтверджується
особовою карткою форми №П-2ДС (а. с.
97-100).

31.12.2013р. Головою Державної виконавчої
служби України погоджений графік
відпусток начальника, заступника
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області та начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області на 2014 рік (а. с. 11-13).

12.02.2014р. позивачем подано до Головного
управління юстиції у Рівненській
області заяву про надання частини
щорічної основної відпустки за період
роботи з 21.09.2011р. по 20.09.2012р. терміном 12
календарних днів з 24.03.2014р. (а. с. 15).

14.02.2014р. Головним управління юстиції у
Рівненській області направлено
подання №07-5/324 разом із копією заяви
позивача до Державної виконавчої
служби України на погодження.
Зазначені документи надійшли до ДВС
України 24.02.2014р. (а. с. 149).

14.03.2014р. в зв'язку з відсутністю
інформації щодо погодження заяви на
відпустку, позивач повторно
звертається із заявами на ім'я
начальника Головного управління
юстиції у Рівненській області та
Голови Державної виконавчої служби
України з проханням погодити відпустку
(а. с. 16-17).

20.03.2014р. Головним управлінням юстиції у
Рівненській області виданий наказ №68/05
про надання позивачу частини щорічної
відпустки терміном 12 календарних днів
з 24.03.2014р. по 04.04.2014р. (а. с. 18).

21.03.2014р. ДВС України направлений лист
Головному управлінню юстиції у
Рівненській області №14-0-33-233/7 щодо
погодження відпустки, яким подання від
14.02.2014р. №07-5/324 повернено без розгляду.
Зазначений лист отриманий Головним
управлінням юстиції у Рівненській
області 01.04.2014р. (а. с.19).

20.06.2014р. позивачем подано до Головного
управління юстиції у Рівненській
області заяву про надання частини
невикористаної щорічної основної
відпустки за період роботи з 21.09.2011р. по
20.09.2012р. терміном 10 календарних днів з
02.07.2014р. (а. с. 23).

23.06.2014р. Головним управління юстиції у
Рівненській області направлено
подання №07-5/1056 разом із копією заяви
позивача до Державної виконавчої
служби України на погодження (а. с. 152).
Зазначені документи надійшли до ДВС
України 25.06.2014р. (а. с. 151).

02.07.2014р. Головним управлінням юстиції у
Рівненській області виданий наказ
№155/05 про надання позивачу частини
щорічної відпустки терміном 10
календарних днів з 02 по 11 липня 2014р.
включно (а. с. 24).

08.07.2014р. ДВС України звертається із
запитом №7-19/6.1/842 щодо надання
інформації щодо підстав надання
відпустки позивачу з 02.07.2014р., видання
наказів щодо надання відпусток іншим
посадовим особам державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області (а. с. 25-26).

09.07.2014р. Головним управлінням юстиції у
Рівненській області надана відповідь у
відповідності до запиту. 14.07.2014р.
додатково направлені пояснення
позивача на ім'я Міністра юстиції
України з приводу дотримання наказу
№863/7к від 12.09.2011р. (а. с. 27-30).

22.08.2014р. Міністерством юстиції України
виданий наказ №1767/к «Щодо застосування
заходу дисциплінарного впливу до
Лук’янової М.Л.», яким встановлено, що:
«…У лютому та червні 2014 року ОСОБА_1
зверталась до Державної виконавчої
служби України із заявами про надання
відпусток з 24 березня 2014 року за
відпрацьований період роботи з 21
вересня 2011 року по 20 вересня 2012 рік та з
02 липня 2014 року за відпрацьований
період роботи з 21 вересня 2012 року по 20
вересня 2013 року.

Незважаючи на те, що погодження Голови
Державної виконавчої служби України
про надання відпусток надано не було,
начальник управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області ОСОБА_1 все ж таки перебувала у
відпустках протягом періодів,
зазначених у заявах, чим порушила
вимоги пункту 1.4 наказу Міністерства
юстиції України від 12 вересня 2011 року
№863/7 «Про роботу з керівним складом
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України, що забезпечують
реалізацію повноважень Державної
виконавчої служби України» (із
змінами), яким передбачено надання та
облік відпусток начальникам управлінь
державної виконавчої служби головних
управлінь юстиції (крім надання
відпусток для догляду за дитиною) за
погодженням з Головою Державної
виконавчої служби України.

Зазначені вище факти свідчать про
порушення ОСОБА_1 виконавської
дисципліни та недотримання вимог
підпункту 10.4. пункту 10 Положення про
управління державної виконавчої
служби головних управлінь юстиції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 10 квітня 2012 року №549/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 квітня 2012 року за
№547/20860, в частині незабезпечення
виконання наказу Міністерства юстиції
України та доручення Державної
виконавчої служби України.

Статтею 10 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що одним із
основних обов'язків державних
службовців є безпосереднє виконання
покладених на них службових обов'язків,
своєчасне і точне виконання рішень
державних органів чи посадових осіб,
розпоряджень і вказівок своїх
керівників».

Вказаним наказом наказано ОСОБА_1,
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області, попередити про неповну
службову відповідність (а. с.31).

Позивач ознайомлений із даним наказом
28.08.2014р., що підтверджується підписом
позивача про ознайомлення.

Вирішуючи даний спір та надаючи
правову оцінку встановленим
обставинам, суд виходить з такого.

Так, за приписами ч. 2 статті 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень, а
також спори, які виникають з приводу
укладання та виконання
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом; спори щодо правовідносин,
пов'язаних з виборчим процесом чи
процесом референдуму.

До публічної служби пункт 15
частини 1 статті 3 КАС України відносить
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

За наведений підстав дана справа
належить до розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Конституцією України гарантоване
право кожному, хто працює на
відпочинок. Це право забезпечується
наданням днів щотижневого відпочинку,
а також оплачуваної щорічної
відпустки, встановленням скороченого
робочого дня щодо окремих професій і
виробництв, скороченої тривалості
роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу,
мінімальна тривалість відпочинку та
оплачуваної щорічної відпустки,
вихідні та святкові дні, а також інші
умови здійснення цього права
визначаються законом (ст. 45
Конституції).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну службу» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин) (
далі Закон № 3723), державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 3723,
посадовими особами відповідно до цього
Закону вважаються керівники та
заступники керівників державних
органів та їх апарату, інші державні
службовці, на яких законами або іншими
нормативними актами покладено
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно преамбули Закону № 3723, цей Закон
регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу та визначає
загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

Статтею 51 Закону №3723 встановлено, що
державному службовцю надається
щорічна основна оплачувана відпустка
тривалістю 30 календарних днів, якщо
законом не передбачено більш тривалої
відпустки, з виплатою грошової
допомоги у розмірі середньомісячної
заробітної плати.

За кожний рік державної служби по
досягненню п'ятирічного стажу
державної служби державному службовцю
надається один календарний день
додаткової оплачуваної відпустки, але
не більш як 15 календарних днів.

Порядок надання державним службовцям
додаткових оплачуваних відпусток
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Державні службовці для виконання
невідкладних і непередбачуваних
завдань можуть бути відкликані із
щорічної основної чи додаткової
оплачуваних відпусток за рішенням
суб'єкта призначення.

Частина невикористаної відпустки
надається державному службовцю у
будь-який час відповідного року чи
приєднується до відпустки в наступному
році з відповідним відшкодуванням
непередбачуваних витрат державного
службовця у зв'язку з його відкликанням
з відпустки.

Порядок відшкодування
непередбачуваних витрат державного
службовця у зв'язку з його відкликанням
із щорічної або додаткової відпустки
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Державному службовцю надаються також
додаткові відпустки у зв'язку з
навчанням, творчі відпустки, соціальні
відпустки, відпустки без збереження
заробітної плати та інші види
відпусток відповідно до закону.

Статтями 1, 2 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що державні
гарантії та відносини, пов'язані з
відпусткою, регулюються Конституцією
України, цим Законом, Кодексом законів
про працю України, іншими законами та
нормативно-правовими актами України.

Право на відпустки мають громадяни
України, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи
(далі - підприємство). Іноземці та особи
без громадянства, які працюють в
Україні, мають право на відпустки
нарівні з громадянами України.

Право на відпустки забезпечується:
гарантованим наданням відпустки
визначеної тривалості із збереженням
на її період місця роботи (посади),
заробітної плати (допомоги) у випадках,
передбачених цим Законом; забороною
заміни відпустки грошовою
компенсацією, крім випадків,
передбачених статтею 24 цього Закону.

З наведених норм чинного законодавства
слідує, що право кожного, хто працює на
відпочинок, встановлено та гарантоване
Державою і закріплене в Конституції
України та відповідними законами.

Міністерство юстиції України (Мін'юст
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Мін'юст України є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
правової політики, політики з питань
банкрутства та використання
електронного цифрового підпису, з
формування та забезпечення реалізації
політики у сфері архівної справи,
діловодства та створення і
функціонування державної системи
страхового фонду документації, у сфері
нотаріату, у сфері виконання
кримінальних покарань, у сфері захисту
персональних даних, у сфері
організації примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), з питань державної
реєстрації актів цивільного стану, з
питань державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з
питань державної реєстрації юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, з
питань реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів, друкованих
засобів масової інформації та
інформаційних агентств як суб'єктів
інформаційної діяльності (пункт 1
Положення про Міністерство юстиції
України, затвердженого Указом
Президента України 06.04.2011 за № 395/2011,
далі по тексту постанови - Положення).

Пунктом 7. Положення зазначено, що
Мін'юст України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, а також
районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні,
міжрайонні управління юстиції.

Пунктом 1 Положення про Головні
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
23.06.2011 за № 1707/5, встановлено, що Головні
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі (далі - Головне
управління юстиції) підпорядковуються
Міністерству юстиції України та є його
територіальними органами.

Основними завданнями Головного
управління юстиції є: реалізація
державної правової політики, державної
політики з питань банкрутства,
забезпечення реалізації державної
політики у сферах організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб);
внесення на розгляд Мін'юсту та
Державної виконавчої служби України
(далі - ДВС) пропозицій щодо формування
та реалізації політики у зазначених
сферах (п.3 Положення).

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну виконавчу службу України,
затвердженого Указом Президента
України 06.04.2011 за №385/2011, Державна
виконавча служба України (ДВС України)
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
організації примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - виконання
рішень) відповідно до законів.

Із системного аналізу правових норм
слідує, що Міністерство юстиції
України забезпечує реалізацію
повноважень Державної виконавчої
служби України та здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, а також
районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні,
міжрайонні управління юстиції.

Твердження відповідача про те, що
позивачем порушені вимоги п.1.4 наказу
Мін'юсту України №863/7 від 12.09.2001р. та що
таке порушення свідчить і про
порушення виконавської дисципліни та
недотримання вимог підпункту 10.4.
пункту 10 Положення про управління
державної виконавчої служби головних
управлінь юстиції в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 10 квітня
2012 року №549/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10 квітня
2012 року за №547/20860, в частині
незабезпечення виконання наказу
Міністерства юстиції України та
доручення Державної виконавчої служби
України, суд вважає помилковими з
огляду на наступне.

12.09.2011р. Міністерство юстиції України
видає наказ №863/7 «Про роботу з керівним
складом структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України, що забезпечують
реалізацію повноважень Державної
виконавчої служби України» (а. с. 146-148).

Пункт 1 зазначеного наказу покладає на
начальників Головних управлінь
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі виконання
певних завдань.

Так, підпунктом 1.4. пункту 1 наказу
Мін'юсту України №863/7 від 12.089.2011р.
покладено на начальників Головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі затвердження
графіків відпусток, надання та облік
відпусток посадовим особам, зазначеним
в пункті 1.1 цього наказу (крім надання
відпусток для догляду за дитиною), за
погодженням з Головою Державної
виконавчої служби України.

Підпунктом 1.1. п.1 наказу встановлюється
перелік посадових осіб, а саме:
начальники управлінь державної
виконавчої служби головних управлінь
юстиції; заступники начальників
управлінь державної виконавчої служби
головних управлінь юстиції;
начальників відділів примусового
виконання рішень управлінь державної
виконавчої служби головних управлінь
юстиції.

Із викладеного вбачається, що
затвердження графіків відпусток,
надання та облік відпусток посадовим
особам, зазначеним в пункті 1.1 цього
наказу (крім надання відпусток для
догляду за дитиною), за погодженням з
Головою Державної виконавчої служби
України покладається безпосередньо на
начальників Головних управлінь
юстиції Міністерства юстиції України.

Тобто, в даному випадку, надання
відпустки позивачу покладено в
обов'язок начальника Головного
управління юстиції в Рівненській
області за погодженням з Головою ДВС
України.

Пунктом 1 Положення про управління
державної виконавчої служби головних
управлінь юстиції в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, Положення про районний,
районний у місті, міський (міста
обласного значення), міськрайонний,
міжрайонний відділ державної
виконавчої служби, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№ 549/5, 10.04.2012, встановлено, що управління
державної виконавчої служби головних
управлінь юстиції в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - Управління) є
структурним підрозділом головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі (далі - головне
управління юстиції), що забезпечує
реалізацію повноважень Державної
виконавчої служби України (далі - ДВС
України).

Управління очолює начальник, який
призначається на посаду та
звільняється з посади Міністром
юстиції України за поданням Голови ДВС
України, погодженим з начальником
відповідного головного управління
юстиції (пункт 9 Положення).

В силу норми пп.10.4 п.10 Положення,
начальник управління забезпечує
виконання Управлінням, відділом
примусового виконання рішень та
відділом державної виконавчої служби
районних, міських (міст обласного
значення), районних у містах,
міжрайонних та міськрайонних
управлінь юстиції Конституції та
законів України, актів та доручень
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України, доручень
Прем'єр-міністра України, Міністра
юстиції, ДВС України, наказів Мін'юсту,
ДВС України та головного управління
юстиції.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що графік
відпусток на 2014р., зокрема і щодо
позивача, затверджений та погоджений у
встановленому законодавством порядку.

Отже, у відповідності до чинного
законодавства, позивач має право на
гарантоване надання відпустки.

З метою реалізації такого права,
позивачем, у відповідності до
встановленого підпорядкування,
власноручно написані заяви про надання
відпусток на ім'я начальника Головного
управління юстиції у Рівненській
області.

При цьому, позивач поінформований про
те, що надання відпустки має бути
погоджено із Головою ДВС України. Це
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, заявами позивача від 14.03.2014р.
на адресу ДВС України з проханням
погодити відпустку.

Разом з тим, судом встановлено, що
такого погодження позивач не отримав.

В той же час, судом встановлено, що
Головним управлінням юстиції у
Рівненській області видаються накази
20.03.2014р. та 02.07.2014р., якими позивачу
надаються відпустки без їх погодження.

Судом також встановлено, що позивач був
належним чином ознайомлений з наказами
Головного управління юстиції в
Рівненській області про надання йому
відпусток, а відтак у позивача не було
правових підстав їх не виконувати. З
цього слідує, що позивач правомірно, на
законних підставах перебував у
відпустці в період з 24.03.2014р. по 04.04.2014р.
та з 02.07.2014р. по 11.07.2014р.

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку про те, що саме
Головним управлінням юстиції у
Рівненській області порушений пункт 1.4.
наказу Мін'юсту України № 863/7, а не
позивачем, як стверджує відповідач,
оскільки вказане управління юстиції не
мало правових підстав для видачі
наказів про надання відпустки за
відсутності погодження таких
відпусток з Головою ДВС України.

Крім того, про те, що саме Головне
управління юстиції в Рівненській
області не дотрималось вимог наказу
Міністерства юстиції України,
підтверджується також представником
третьої особи - ДВС України, як в
письмових запереченнях (а. с.95), так і
оголошенням їх в судовому засіданні.

Також суд звертає увагу на те, що в
наказі про застосування заходів
дисциплінарного впливу до позивача
вказано, що позивач перебував у
відпустці з 02 липня 2014р. за
відпрацьований період роботи з 21
вересня 2012 року по 20 вересня 2013 року, що
не відповідає дійсності, оскільки
позивачем вказувався період роботи у
заяві про надання відпустки від 20.06.2014р.
з 21.09.2011р. по 20.09.2012р.

Підсумовуючи вище викладене, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
встановлених відповідачем порушень
позивачем норм діючого законодавства,
тож застосування заходу
дисциплінарного впливу до позивача є
протиправним, а відтак наказ
відповідача №1767/к від 22.08.2014р. належить
до скасування.

Щодо оцінки дій третьої особи - ДВС
України з приводу розгляду заяв
позивача про надання відпустки, то суд
звертає увагу на те, що оцінка дій
здійснюється у випадках оскарження
безпосередньо рішень, дій чи
бездіяльності такого суб'єкта владних
повноважень і при яких встановлюються
фактичні обставини справи.

Так, частинами 1-3 ст.11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Згідно із адміністративним позовом,
змістом позовних вимог позивача є
визнання незаконним та скасування
наказу Мін'юсту про застосування
заходів дисциплінарного впливу, тож
надання оцінки діям ДВС України не є
предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Норми ч.2 ст.71 КАС України встановлюють,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, бездіяльності
суб'єкта владних повноважень, обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Суд вважає, що позивач повністю довів
обставини обґрунтованості позовних
вимог, натомість відповідач,
заперечуючи проти позову, не довів
правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку що позовні
вимоги позивача належать до
задоволення в повному обсязі.

Судові витрати позивачу присуджуються
у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Наказ Міністерства юстиції України від
22 серпня 2014 року №1767/к "Щодо
застосування заходу дисциплінарного
впливу до ОСОБА_1 визнати протиправним
та скасувати.

Присудити на користь позивача -
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області ОСОБА_1 із Державного бюджету
судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Комшелюк Т.О.

Судді
Борискін С.А.

Кравчук Т.О.