Справа № 2а-237/12/0970
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа № 55092/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гудима Л.Я., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 08.02.2012 року
у справі № 2а-237/12/0970 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до Міського відділу
державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції про визнання
неправомірною постанови та
зобов'язання відкрити виконавче
провадження,-

В С Т А Н О В
И В:

До адміністративного суду звернулось
Публічне акціонерне товариства
«Дельта Банк» з адміністративним
позовом до Міського відділу державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції
Івано-Франківської області про
визнання неправомірною постанови від
16.11.2011 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження за виконавчим
написом нотаріуса від 14.09.2011 року та
зобов'язання відкрити за ним
виконавче провадження. Вважає, що
відповідач невірно тлумачить зміст
частини 2 статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», безпідставно
вимагаючи від позивача оформлення
стосовно кожного із визначених
боржників окремо виконавчого напису із
зазначенням розміру боргу, який
підлягає стягненню в користь позивача,
як стягувача. Зазначає, що вказана
норма Закону, як підстава
невідповідності виконавчого напису
від 14.09.2011 року загальним вимогам,
встановлених для виконавчого
документа, не стосується виконавчого
напису, що вчиняється нотаріусами, а
розповсюджується на виконавчі
документи видані за результатами
вирішення спору у судовому порядку, а
саме у випадках, якщо рішення ухвалено
на користь кількох позивачів або проти
кількох відповідачів, а також якщо
належить передати майно, що перебуває в
кількох місцях. З врахуванням цих
обставин, позивач вважає дії Міського
відділу державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області протиправними, у зв'язку із
невиконання вимог частини 8 статті 82
Закону України «Про виконавче
провадження» та відмову у винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження за результатами розгляду
скарги на постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
16.11.2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.02.2012 року у справі № 2а-237/12/0970 у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не
погодився апелянт - Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
вважає, що судом першої інстанції
порушення норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та прийняття незаконного
рішення. Просить задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати
постанову суду першої інстанції. В
обґрунтування підстав апеляційної
скарги зазначає про те, що виконавчий
напис нотаріуса не є рішенням суду, що
ухвалено на користь кількох позивачів
або проти кількох відповідачів, а також
не містить рішення щодо майна, що
перебуває в кількох місцях, до нього не
можна застосовувати ч.2 ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
як обов'язкову умову для відкриття
виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.09.2011 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округ вчинено виконавчий напис №3274 на
нотаріально посвідченому Іпотечному
договорі №153/Zкіп-08 від 07.03.2008 року про
звернення стягнення на нерухоме майно -
нежитлове приміщення:
ковальсько-заготівельний цех №5
загальною площею 1464,2 кв.м, що
розташований за адресою: 78200,
Івано-Франківська область, м. Коломия,
яке належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та
ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).
Виконавчим написом запропоновано за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки,
задовольнити вимоги позивача
(стягувача - Публічного акціонерного
товариства Дельта Банк) в сумі 2 609 209,56
грн. (а.с. 14-15).

Позивач листом від 20.10.2011 року надіслав
зазначений виконавчий напис на
примусове виконання до Міського
відділу державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області (а.с. 16-18).

16.11.2011 року державним виконавцем
Міського відділу державної виконавчої
служби Коломийського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області на підставі частини 2 статті 18
та пункту 6 частини 1 статті 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження та винесено постанову ВП
№29805190 (а.с. 19).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що представлений до виконання
виконавчий напис суперечить вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження» щодо відповідності
виконавчим документам, порядок яких
визначений вказаним законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлені
обов'язкові вимоги до виконавчого
документа.

В залежності від обставин, які
передують складенню і видачі
виконавчого документа частиною 2 і 3
статті 18 вказаного Закону встановлено
також обов'язкові вимоги, - у разі якщо
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

Суд першої інстанції покликаючись на
те, що ні Законом України «Про
нотаріат», ні Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, серед загальних вимог до
виконавчого напису не передбачені
спеціальні вимоги до нього, як до
виконавчого документа, як це визначено
у статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», це дає
підстави суду першої інстанції, у
відповідності до вимог частини 7 статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України, застосувати
аналогію закону.

Відтак, на думку суду першої інстанції,
виконавчий напис №3274, вчинений 14.09.2011
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу на
нотаріально посвідченому Іпотечному
договорі №153/Zкіп-08 від 07.03.2008 року, не
відповідає вимогам частини 2 статті 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Досліджуючи висновки суду першої
інстанції на предмет їх відповідності
до вимог Закону України «Про нотаріат»
та Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції здійснена помилкова оцінка
обставин справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону). Статтею
11 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлені права та
обов'язки державних виконавців, а саме,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Порядок правового регулювання
діяльності нотаріату в Україні
встановлює Закон України «Про
нотаріат».

Відповідно до частини 1 статті 7
вказаного Закону нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України.

Умови і порядок здійснення окремих
нотаріальних дій визначені
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року
(надалі - Інструкція).

Пунктом 282 Інструкції встановлено, що
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

За приписами пункту 288 Інструкції
виконавчий напис вчиняється на
оригіналі документа, що встановлює
заборгованість (нотаріально
посвідчені угоди, опротестований
вексель та ін.).

Колегія суддів зазначає про те, що ч.1
ст.18 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено вимоги до
виконавчого документа, яким повністю
відповідає Виконавчий напис від 14.09.2011
року, який вчинено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 3274.

Оскільки частки боржників ( майнових
поручителів - іпотекодавців за
договором іпотеки) - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
виділені в натурі, то вказані особи
несуть не солідарну відповідальність
за невиконання зобов'язань,
забезпечених предметом іпотеки, а лише
часткову - в межах належних їм часток у
праві спільної власності на предмет
іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Зі змісту договору іпотеки,
посвідченого 07.03.2008р. приватним
нотаріусом Коломийського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за №955, вбачається, що
предметом іпотеки є нерухоме майно:
ковальско-заготівельний цех №5(що
складає 39/1000 комплексу), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею1464,2 кв.м, яке належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код
НОМЕР_1).

Вказана нерухомість передана задля
забезпечення виконання всіх
зобов'язань, встановлених умовами
кредитного договору №153/К-08 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії від 07.03.08р. (а.с. 14, 63-77).

З наведеного вище вбачається, що
відповідальність за невиконання
кредитних зобов'язань у спірному
випадку покладається на декількох
боржників - всіх співвласників
предмету іпотеки.

Статтею 355 Цивільного кодексу України
встановлено, що майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. ст. 357 Цивільного
кодексу України частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах
на управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном (ст. 360 Кодексу).
Згідно до ст. 578 Кодексу майно, що є у
спільній власності, може бути передане
у заставу лише за згодою усіх
співвласників.

Іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом (ст.
1 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що предметом іпотеки
можуть бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом. Іпотека поширюється на
частину об'єкта нерухомого майна, яка
не може бути виділеною в натурі і була
приєднана до предмета іпотеки після
укладення іпотечного договору без
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Співвласник
нерухомого майна має право передати в
іпотеку свою частку в спільному майні
без згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Виходячи з комплексного аналізу норм
чинного законодавства України, які
регламентують питання спільної
часткової власності ( ст.355-367 ЦК
України), в тому числі і питання
передачі майна, що перебуває у спільній
частковій власності в заставу чи
іпотеку (ст.572-593 ЦК України, ст.5,6 Закону
України «Про іпотеку»), співвласник
предмета іпотеки не несе
відповідальності за виконання
зобов'язання, забезпеченого такою
іпотекою, в цілому. А тому, кредитор не
має права пред'являти до співвласника
предмета іпотеки, який знаходиться у
спільній частковій власності, вимогу
про виконання зобов'язання в повному
обсязі. Його вимога обмежується лише
тією часткою в майні, що припадає на
відповідного співвласника.

Оскільки предмет іпотеки є неподільним
майном ( частки нерухомого майна не
виділені в натурі), згідно правил, які
передбачені розділом 32 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03.03.2004 року, виконавчий напис на
договорі іпотеки нежилого приміщення:
ковальсько-заготівельного цеху №5, що
складає 39/1000 комплексу та розташований
за адресою: АДРЕСА_1, може бути вчинений
лише в одному примірнику.

Колегія суддів вважає, що державний
виконавець невірно розтлумачив зміст
ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче
провадження» і його вимога про
необхідність зазначення у виконавчому
написі стосовно солідарної
відповідальності співвласників
заставного майна або ж оформлення
стосовно кожного із них окремо
виконавчого напису не відповідає
чинному законодавству України.

Таким чином, державним виконавцем було
порушено вимоги п.2 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
відсутні підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження, а
виконавчий документ відповідає
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
задоволення позовних вимог з
вищевикладених мотивів.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1
ст.198, ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.02.2012 року у справі № 2а-237/12/0970
скасувати та прийняти нову постанову
якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати неправомірною постанову від
16.11.2011 року по ВП №29805190 державного
виконавця Міського відділу державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з виконання виконавчого
напису, вчиненого 14 вересня 2011 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
на нотаріально посвідченому
Іпотечному договорі № 153/ZKin-08 від 07.03.2008
року.

Зобов'язати Міський відділ державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції
відкрити виконавче провадження для
примусового виконання на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» виконавчого напису,
вчиненого 14 вересня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 на
нотаріально посвідченому Іпотечному
договорі № 153/2кіп-08 від 07.03.2008 щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
- нежиле приміщення:
ковальсько-заготівельний цех №5 (п'ять),
(що складає 39/1000 комплексу), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, заг.
пл. 1464, 2 кв. м., яке належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1
).

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький