Справа № 813/988/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.

Справа № 3252/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
до Публічного акціонерного товариства
«Електро» про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В
И В :

В лютому 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі (далі - УПФ)
звернулося до суду з вищевказаним
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Електро» (далі - ПАТ) про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
покликаючись на те, що підприємством
підлягають відшкодуванню вказані
витрати Пенсійного фонду України (далі
- ПФУ) у відповідності до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон
№1058-IV) та «Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженою постановою
правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в справі №813/988/14 заявлений
позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ПАТ на
користь УПФ заборгованість в сумі
2600,64грн. В задоволенні інших позовних
вимог відмолено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в
частині відмови у задоволенні позову,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції у вказаній частині та
прийняти нову постанову якою позов
задовольнити повністю. У поданій
апеляційній скарзі вказує, що оскільки
до набрання законної сили рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_1 отримував
пенсію по ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон
№1788-ХІІ), то до вказаної дати
підприємство повинно відшкодовувати
понесені Пенсійним фондом витрати на
виплату та доставку пенсії.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що в
сумі 2600,64грн витрати УПФ визнаються
відповідачем, а що ж до решти суми, то
оскільки ОСОБА_1 отримує пенсію
призначену йому у відповідності до
ст.100 Закону №1788-ХІІ, підстави для
відшкодування такої у ПАТ відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, що
ПАТ є платником збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, а тому у
відповідності до Закону №1058-IV, Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон №400/97-ВР), УПФ надсилались
відповідачу розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
зокрема ОСОБА_1, призначених відповідно
до п.«б-з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за період
з 01.07.2012 по 25.10.2012 на суму 5929,04грн, яка
відповідачем не сплачена.

Не погодившись із такими діями ПАТ,
позивач звернувся до суду із цим
адміністративним позовом.

Обов'язок з відшкодування відповідних
витрат УПФ встановлено Законом
№400/97-ВР.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст.12 цього ж Закону.

Абзацом 3 п.1 ст.4 Закону №400/97-ВР
встановлено ставка збору у розмірі 100
відсотків від об'єкта оподаткування,
визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Обов'язок відшкодування витрат з
виплати пенсій, призначених за ст.13
Закону №1788-ХІІ передбачений п.2
Прикінцевих положень Закону №1058-IV, за
правилами якого пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону №1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до ст.27 та з урахуванням
норм ст.28 Закону №1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV
діяв Закон №400/97-ВР, абз.4 п.1 ст.2 якого
передбачалось, що для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього
Закону, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до абз.4 пп.1 цього ж пункту
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими й
важкими умовами праці за списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз.4 п.2
прикінцевих положень Закону №1058-IV є
спеціальними щодо абз.3 п.2 прикінцевих
положень цього ж Закону, апеляційний
суд приходить до висновку про
існування у відповідача обов'язку
відшкодовувати органам ПФУ суми
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах відповідно до пунктів «а»,
«б»-«з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
січня 2011 року, яка залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року, було скасовано рішення УПФ
оформлене протоколом №2208 від 15.07.2011 про
призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на
пільгових умовах в частині
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій призначених
на пільгових умовах за рахунок ПАТ, а
також зроблено висновок, що Пенсійним
органом було помилково призначено йому
пенсію на пільгових умовах на підставі
ст.13 Закону №1788-ХІІ (а.с.51-55).

Вказані судові рішення набрали
законної сили та у встановленому
порядку не скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

23.07.2013 УПФ було призначено ОСОБА_1
пенсію на пільгових умовах у
відповідності до ст.100 Закону №1788-ХІІ,
що в свою чергу позбавляє ПАТ обов'язку
відшкодовувати витрати позивача на
виплату та доставку пільгової пенсії
такій особі.

Суд апеляційної інстанції критично
оцінює доводи апелянта про те, що
оскільки вищезазначені судові рішення
набрали законної сили 06.06.2013, то лише із
цієї дати відповідач звільнений від
обов'язку щодо відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгової пенсії
ОСОБА_1

Так, протиправність акта
індивідуальної дії, яким також і
являється рішення УПФ оформлене
протоколом №2208 від 15.07.2011, виникає, у
разі набрання судовим рішенням суду
про задоволення адміністративного
позову законної сили, з моменту
прийняття такого акта суб'єктом
владних повноважень.

Відтак, слід погодитись із висновком
суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог УПФ в
частині стягнення з ПАТ фактичних
витрат на виплату і доставку пенсії
ОСОБА_1 за період з 01.07.2012 по 25.10.2012 в сумі
5929,04грн, оскільки судовими рішеннями
які набрали законної сили встановлено
протиправність рішення УПФ яке стало
підставою для такого стягнення, а тому
Пенсійний орган не вправі на основі
такого покладати на ПАТ обов'язок щодо
відшкодування таких витрат які ним
понесені.

В іншій частині - щодо стягнення з ПАТ
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсії в сумі 2600,64грн, рішення
суду першої інстанції не оскаржується,
тому суд апеляційної інстанції не має
права робити правові висновки щодо
цієї частини судового рішення. Крім
того, рішення суду першої інстанції в
частині, що не оскаржена особою, яка
подала апеляційну скаргу, не може бути
скасовано або змінено апеляційним
судом.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін