Справа № 704/561/14-а
Суддя: Міщенко К. М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тальнівський районний суд Черкаської
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 704/561/14-а

28.05.2014 року Тальнівський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого -судді Міщенко К.М.

при секретарі -Самсоновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тальне адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про визнання дій суб'єкта
владних повноважень протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання дій суб'єкта
владних повноважень протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що з 25.12.2010 року він
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області і отримує довічне грошове
утримання судді у відставці, яке було
йому призначено відповідно до Закону
України «Про статус суддів». В лютому
2012 року він звернувся до відповідача
із заявою щодо перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці на підставі наданої довідки
про заробітну плату від 27.01.2012 року
№180/04, однак в перерахунку йому було
відмовлено, посилаючись на те, що
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» не передбачено
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України. Не погоджуючись з таким
рішенням відповідача, позивач
звернувся до суду і постановою
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 07.09.2012 року,
було визнано дії відповідача
протиправними та зобов'язано здійснити
позивачу перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці.

25 березня 2014 року Київський
апеляційний адміністративний суд
виніс ухвалу в якій постанову
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 07 вересня 2012
року залишив без змін. В ухвалі
апеляційний суд визнав, що розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці має
збільшуватись у разі збільшення
розміру заробітної плати відповідного
судді. З метою виконання ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року, позивач в квітні 2014 року
звернувся з офіційними заявами до
начальника управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області в яких просив
провести перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
на підставі довідок про заробітну
плату для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та надав крім довідки №180/04
від 2012 року ще дві довідки видані йому
на підставі особового рахунку за
січень 2013 року та за грудень 2013 року,
так як заробітна плата для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
збільшувалась в подальшому.

На звернення позивача було надано
відповідь №2653/04 від 23.04.2014 року про те,
що перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» йому
здійснено на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Черкаській
області про заробітну плату для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
№180/04 від 27.01.2012 року, а щодо перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно до ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» по інших довідках,
зокрема виданих на підставі особових
рахунків за січень 2013 року та грудень
2013 року позивачу повторно відмовлено,
в зв'язку з чим він змушений звернутись
з даним позовом до суду.

До початку судового засідання позивач
позов підтримав повністю та просив суд
слухати справу у його відсутність.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіславши
клопотання про розгляд справи за
відсутності їх представника та
надіслали до суду заперечення в якому
позов не визнали повністю у зв'язку з
тим, що Законом України «Про судоустрій
та статус суддів» не передбачено
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши за
правилами ст.86 КАС України, докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
при винесені постанови виходить з
наступних підстав та мотивів:

Як встановлено судовим розглядом
справи, позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області з 25.12.2010 року і отримує
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці, яке було йому
призначено відповідно до Закону
України «Про статус суддів».

В квітні 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою щодо перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці на
підставі наданих довідок про заробітну
плату для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від 05.05.2014 року №581-04/14 та від
05.05.2014 року №582-04/14. За результатами
розгляду даної заяви відповідач
відмовив у її задоволені з огляду на
той факт, що Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачено здійснення перерахунку
довічного грошового утримання суддям у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України.

Суд відмічає, що відповідно до ст.43
Закону України «Про статус суддів»
(чинного на час призначення позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання) судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді не менше 20
років, виплачується за його вибором
пенсія або звільнене від сплати
податку щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Після
втрати згаданого Закону чинності на
підставі Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.10
№2453 (далі - Закон №2453) аналогічні
положення були передбачені ч.3 ст. 138
Закону №2453, згідно з якими щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. З 01.10.11 положення наведеної
частині ст.138 Закону №2453 викладені в
іншій редакції, відповідно до якої
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, суд
доходить до висновку, що в усіх
випадках розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
залежить від розміру грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді. При цьому, законодавець
не обмежує розмір довічного грошового
утримання судді у відставці розміром
грошового утримання працюючого судді,
діючим на дату призначення судді у
відставці грошового довічного
утримання.

Також суд вважає, що відповідно до
рішення Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 р. у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2 абзацу
другого пункту 2 розділу «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи, статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) у всіх
випадках розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
залежить від розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
і при цьому законодавець не обмежує
розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
розміром заробітної плати працюючого
судді. Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Наведеним положенням кореспондують
норми Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.11 №384, згідно
з п.4 якого саме на органи Пенсійного
фонду України покладено обов'язок щодо
призначення (перерахунок) пенсій,
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці та
підготовка документів для їх виплати.

Отже, з огляду на вищевикладене,
положення ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» і положення ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів у
відставці, встановлений у відсотках
від грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді має
збільшуватись у разі збільшення
розміру заробітної плати
відповідного судді без обмежень
грошового розміру.

Викладенні у відповіді №2654/04 від 23.04.2014
р. доводи відповідача з приводу
неможливості здійснення позивачу
перерахунку грошового утримання у
зв'язку з невизначеністю положеннями
ч.4 ст.138 Закону №2453 здійснення
перерахунку довічного утримання
суддям у відставці, крім суддів
Конституційного Суду України суд не
приймає до уваги, оскільки положення
наведеної частини ст.138 Закону №2453,
по-перше, врегульовують порядок
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
який є єдиним органом
конституційної юрисдикції в
Україні та не відноситься до суду
загальної юрисдикції, суддею якого є
позивач, по-друге не дають підстави для
висновку стосовно заборони здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання суддям судів загальної
юрисдикції.

Розв'язуючи спір, суд також зважує на
рішення Конституційного Суду України
від 01.12.04 №19-рп/ 2004р. у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України про офіційне тлумачення
положень частин першої, другої статті
126 Конституції України та частини
другої статті 13 Закону України «Про
статус суддів»( справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), рішення
Конституційного Суду України від 11.10.05
№ 8-рп/2005 р. у справі за конституційними
поданнями Верховного Суду України та 50
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
третього, четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 11 Закону України "Про статус
суддів" (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання); рішення Конституційного
Суду України від 18.06.07 № 4-рп/2007 у справі
за конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 36, пунктів
20,33,49,50,статті 71, статей 97,98,104,105 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік»(справа про гарантії
незалежності суддів); рішення
Конституційного Суду України від 14.12.11
№18-рп/2011 у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
офіційного тлумачення поняття
«щомісячне довічне грошове утримання».

Так, зокрема, Конституційний Суд
України зазначав, що невід'ємною
складовою статусу суддів є їх
незалежність, яка забезпечується, у
тому числі, гарантуванням фінансування
та належних умов для функціонування
судів і діяльності суддів, їх правового
і соціального захисту (підпункт 1.1
пункту 1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 11
грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п.7
Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право
судді, який перебуває у відставці, на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, зміст
якої полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді. Також у цьому рішенні
Конституційний Суд України вказав, що
надання судді матеріального захисту є
гарантією забезпечення його
незалежності. Разом з тим, будь-яке
зниження рівня гарантій незалежності
суддів суперечить конституційній
вимозі неухильного забезпечення
незалежного правосуддя. Щомісячне
довічне грошове утримання судді у
встановленому розмірі спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага. Особливість
щомісячного довічного грошового
утримання полягає у правовому
регулюванні, а також у джерелах його
фінансування, які визначені
Конституцією України та Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ . В
рішенні Конституційного Суду України
від 14.12.11 №18-рп/2011 також зауважено, що
виходячи з системного аналізу положень
Закону це утримання є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу.
Відмінністю щомісячного грошового
утримання працюючого судді від
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці є лише те,
що судді, які мають право на відставку
та продовжують працювати на посаді
судді, цю виплату одержують виключно з
Державного бюджету України, а судді у
відставці - з Пенсійного фонду України
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Зважує суд і на положення ст. 126
Конституції України, які закріплюють
основоположні принципи здійснення
правосуддя в Україні - незалежність і
недоторканність суддів.

Враховуючи те, що позивач є суддею у
відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43
Закону України «Про статус суддів», що
був чинний на час призначення позивачу
довічного грошового утримання, за
суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканності та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку, з огляду на положення статті
19 Конституції України, відповідно до
якої органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд вважає, що
відповідач мав здійснити перерахунок
розміру довічного грошового утримання
судді у відставці відповідно до ч.3 ст.138
Закону № 2543 з метою приведення розміру
такого утримання у відповідність з
розміром утримання судді, що працює на
посаді, отже дії відповідача щодо
відмови позивачу у перерахунку на
підставі наданих ним довідок ТУ ДСА є
противоправним, адже порушують права
та інтереси позивача.

У всіх випадках, а також в подальшому
при залишенні діючого законодавства в
дії, відповідач зобов'язаний
здійснити ОСОБА_1 перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці відповідно
до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» у разі
збільшення розміру заробітної плати
відповідного судді. Суд вважає,
необґрунтованими і незаконними доводи
відповідача з приводу неможливості
здійснення перерахунку позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці у зв'язку з
невизначеністю положень ч.4 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» порядку здійснення
перерахунку довічного утримання
суддям у відставці, крім суддів
Конституційного Суду України. Так,
положення ч. 4 ст. 138 вищевказаного
закону, по-перше врегульовують порядок
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання у разі зімни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
який є єдиним органом конституційної
юрисдикції в Україні та не відноситься
до суду загальної юрисдикції, суддею
якого є позивач, по-друге, не дають
підстави для висновку стосовно
заборони здійснення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
судів загальної юрисдикції.

Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання суддям судів
загальної юрисдикції та позивачу
необхідно здійснити відповідно до ч.3
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

За викладених обставин позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області про визнання дій
суб'єкта владних повноважень
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії Управління пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання
відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
противоправними.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до ч.3
ст.138 Закону України «Про судоустрій іі
статус суддів» на підставі довідок
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Черкаській
області про заробітну плату для
обчислення щомісячного грошового
утримання судді у відставці №581-04/14 від
05.05.2014 року та №582-04/14 від 05.05.2014 року,
починаючи з 03 червня 2013 року.

Постанова може бути оскаржена
сторонами в апеляційному порядку до
Київського апеляційного
адміністративного суду на протязі 10
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
кодексу, а також прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної
сили згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К. М. Міщенко