Справа № 810/4322/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року 810/4322/14

Колегія суддів Київського окружного
адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Лисенко В.І., суддів
- Леонтовича А.М., Брагіної О.Є.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 доМіністерства
соціальної політики України
прозобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до Міністерства
соціальної політики України про
скасування протиправних рішень
відповідача від 02.08.2013 № 10/2154 та від
18.03.2014 № 555/5/123-14 та зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
призначення їй державної допомоги при
народженні третьої дитини у розмірі,
визначеному Законом України «Про
державну допомогу сімґям з дітьми».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що після народження третьої
дитини вона звернулась до Управління
праці та соціального захисту населення
Кіровської районної державної
адміністрації АР Крим із заявою про
призначення їй державної допомоги.

Відповідач, посилаючись на те, що перша
дитина позивачки проживає разом з
батьком, а відтак, вважається такою, що
перебуває на вихованні іншої особи,
призначив позивачці допомогу при
народженні дитини у розмірі 60
прожиткових мінімумів (як при
народженні другої дитини).

Не погоджуючись з даним рішенням
Управління, позивач звернулась із
скаргою до Міністерства соціальної
політики України, проте, останнє
відмовило в задоволенні її скарги.

Вважаючи такі дії посадових осіб
відповідача протиправними, позивачка
просила скасувати рішення Управління
праці та соціального захисту населення
Кіровської районної державної
адміністрації АР Крим про призначення
державної допомоги при народженні
третьої дитини в розмірі як на другу
дитину та рішення Міністерства
соціальної політики України про
відмову в задоволенні скарги та
скасуванні рішення Управління про
призначення державної допомоги.

В судове засідання сторони, належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового розгляду справи, не
з'явились.

Водночас, від позивача до суду надійшло
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідач про причини неприбуття суд
не повідомив, заперечень на
адміністративний позов, будь - яких
пояснень, заяв чи клопотань суду не
надав.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин, суд ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності сторін та у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є
матір'ю трьох дітей: сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
Свідоцтвами про народження дітей
(а.с.16-18).

26 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської районної
державної адміністрації АР Крим із
заявою про призначення їй допомоги при
народженні третьої дитини (а.с. 11-12).
Разом з заявою, серед інших документів,
позивачкою подано копії Свідоцтв про
народження дітей та Довідку про склад
сім'ї.

Як убачається із Довідки Первомайської
сільської ради Кіровського району АР
Крим від 10.04.2014 № 685/02-01-01-42 про склад
сім'ї або зареєстрованих осіб у
житловому приміщенні /будинку, ОСОБА_1
мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15). Разом
з нею у зазначеному будинку серед інших
мешкають неповнолітні доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 В
довідці також зазначено, що син ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом з батьком в м.
Сімферополь АР Крим.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1,
Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської районної
державної адміністрації АР Крим
призначило їй допомогу при народженні
дитини у розмірі 60 прожиткових
мінімумів. Тобто, у розмірі, який
відповідно до законодавства
виплачується при народженні другої
дитини.

Відповідно до Повідомлення Управління
праці та соціального захисту населення
Кіровської районної державної
адміністрації АР Крим про надання
державної допомоги сім'ям з дітьми від
02.08.2013 № 10/2154, позивачці призначено
одноразову допомогу при народженні
дитини у розмірі 9720,00 грн., також
зазначено, що решта суми буде
сплачуватись щомісячно протягом
періоду з 01.04.2013 по 31.03.2017 рівними
платежами у розмірі1012,50 грн.

Не погодившись із вказаним розміром
допомоги, 22.02.2014 позивач звернулась до
Міністерства праці та соціальної
політики України зі скаргою на дії
Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської районної
державної адміністрації АР Крим.

За результатами розгляду скарги
ОСОБА_1, Листом від 18.03.2014 № 555/5/123-14
Міністерство праці та соціальної
політики України повідомило скаржницю
про те, що розмір допомоги при
народженні дитини в розмірі 60
прожиткових мінімумів Управлінням
праці та соціального захисту населення
Кіровської районної державної
адміністрації АР Крим призначено
відповідно до законодавства. Своє
рішення Міністерство мотивувало тим,
що перша дитина позивачки - син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає окремо від неї
(разом з батьком в м.Сімферополі АР
Крим), тобто, виховується іншою особою,
а відтак, позивачка втратила право на
отримання допомоги при народженні
третьої дитини у розмірі 120 прожиткових
мінімумів.

Вважаючи такі дії посадових осіб
Міністерства праці та соціальної
політики України протиправними, а
розмір призначеної допомоги
необґрунтованим, позивач звернулась до
суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Умови призначення і виплати окремих
видів державної допомоги сім'ям з
дітьми регулюються Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», перелік документів,
необхідних для її призначення,
визначений у Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
№1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми».

Призначення і виплата такої допомоги
здійснюється управліннями праці та
соціального захисту населення
районних, районних у містах Києві та
Севастополі держадміністрацій,
структурними підрозділами з питань
праці та соціального захисту населення
виконавчих органів міських, районних у
містах рад за місцем реєстрації або
місцем проживання одного з батьків
дитини, усиновителя, опікуна.

Одним із видів державної допомоги
сім'ям з дітьми є допомога при
народженні дитини, як передбачено
пунктом другим частини першої статті 3
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Статтями 10 та 11 вказаного Закону
встановлено, що допомога при
народженні дитини за цим Законом
надається одному з батьків дитини
(опікуну). Допомога батькам при
народженні дитини призначається на
підставі свідоцтва про народження
дитини. У разі народження (усиновлення,
встановлення опіки) двох і більше дітей
допомога надається на кожну дитину.

Статтею 12 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» визначені
розміри допомоги при народженні
дитини.

Допомога при народженні дитини
надається у сумі, кратній 30 розмірам
прожиткового мінімуму, - на першу
дитину; кратній 60 розмірам
прожиткового мінімуму, - на другу
дитину; кратній 120 розмірам
прожиткового мінімуму, - на третю і
кожну наступну дитину. Виплата
допомоги здійснюється одноразово у
десятикратному розмірі прожиткового
мінімуму при народженні дитини, решта
суми допомоги на першу дитину
виплачується протягом наступних 24
місяців, на другу дитину - 48 місяців, на
третю і кожну наступну дитину - 72
місяців рівними частинами у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Абзацом 6 пункту 13 Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
№1751, встановлено, що розмір та строк
виплати допомоги, яка призначається
одному з батьків дитини, визначається з
урахуванням кількості живонароджених
та усиновлених дітей (враховуючи
померлих), які до народження дитини
перебували на утриманні особи, якій
призначається допомога, її чоловіка
(дружини), крім дітей, від виховання
яких зазначена особа (її чоловік,
дружина) відмовилась, а також дітей, які
передані на виховання іншій особі, та
повнолітньої дочки (повнолітнього
сина) чоловіка, які не були усиновлені
дружиною. У разі народження двійні або
більшої кількості дітей кожна дитина з
їх числа вважається наступною.

З аналізу даних норм законодавства
встановлено, що при вирішенні питання
про встановлення розміру допомоги при
народженні дитини, одним з головних
факторів розрахунку розміру допомоги є
кількість дітей, які проживають з
особою-заявником (в даному випадку - з
матір'ю) або перебувають на його/її
утриманні.

Суд звертає увагу, що термін
«утримання» в контексті вищенаведених
норм чинного законодавства означає
відсутність у дитини інших джерел
існування, окрім допомоги матері, а
якщо, крім допомоги, що надавалася
матір'ю, дитина мала інші джерела, то
слід встановити, чи є допомога матері
постійним і основним джерелом засобів
для існування дитини. Постійний
характер допомоги означає, що така була
не одноразовою, а надавалася
систематично.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що підставою для
призначення позивачу допомоги при
народженні третьої дитини у розмірі як
на другу дитину стало не підтвердження
факту перебування на її утриманні
старшого сина - ОСОБА_2, який переданий
на виховання батьку та мешкає в м.
Сімферополі АР Крим.

Дані обставини підтверджуються даними
Довідки про склад сім'ї від 10.04.2014
№ 685/02-01-01-42 та не заперечувались
позивачем.

Разом з тим, ані під час звернення до
суду із даним позовом ані під час
розгляду справи, позивачем не надано
будь - яких доказів про її участь у
витратах на утримання старшого сина
ОСОБА_2, а отже й основним джерелом
засобів існування ОСОБА_2 була допомога
батька, а не позивачки.

Таким чином, зазначене дає суду
підстави вважати, що на момент
народження третьої дитини ОСОБА_4,
позивачкою виховувалась тільки одна
дитина - донька ОСОБА_3

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час судового розгляду позивачем не
доведено належними та достатніми
доказами факт перебування сина -
ОСОБА_2 на її утриманні, що, в свою чергу,
з врахуванням наведених вище обставин
справи й приписів Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми є
підставою для призначення та виплати
їй допомоги при народженні третьої
дитини - доньки ОСОБА_4 у
розмірі, передбаченому при народженні
другої дитини.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
позовних вимог та вважає їх такими, що
не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Позивач не надав суду доказів
понесення ним будь-яких судових витрат.
Таким чином, судові витрати стягненню з
відповідача на користь позивача не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючи суддя
Лисенко В.І.

Судді
Брагіна О.Є.

Леонтович А.М.