Справа № 1328/8384/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Справа № 876/6275/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представника відповідача
Перхач С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 лютого 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова (далі -
УПФ України в Шевченківському районі м.
Львова), в якому просила зобов'язати
відповідача встановити до пенсії з
01.01.2012 року підвищення як
реабілітованому громадянину у розмірі
25% мінімальної пенсії за віком
відповідно до п.«г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», виходячи
з мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою від 27 лютого 2013 року
Шевченківський районний суд м. Львова
позов задовольнив частково та ухвалив
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Шевченківському районі
м. Львова нарахувати та виплатити
ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно
до пункту «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
16.04.2012 року по 16.10.2012 року з врахуванням
виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, УПФ України в
Шевченківському районі м. Львова
подало апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що у
відповідності до ч.2 п.4 постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008
року №654 з 01.09.2008 року громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачуються
замість пенсії, підвищення проводиться
в розмірі 54,4 грн., а членам їх сімей,
яких було примусово переселено,- 43,52
грн.

За таких обставин, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні адміністративного позову

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
її задовольнити в повному обсязі.

Позивач чи його представник в судове
засідання не з'явились, що відповідно
до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою для розгляду справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до часткового
задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на виплату спірного
підвищення до пенсії згідно п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права
та є вірними.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ
України в Шевченківському районі м.
Львова та отримує пенсію за віком, є
членом сім'ї примусово переселених,
реабілітованих та згодом звільнених
осіб на підставі ст. 3 Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні», що
підтверджується довідкою
Інформаційного центру УВС Львівської
області №4/5-12103с від 25.10.1991 року.

Відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
процентів, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Водночас сума, з якої здійснювався
розрахунок виплати позивачу,
передбаченої Законом України «Про
пенсійне забезпечення», визначалася
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року № 654 "Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян". Зазначеною
постановою, всупереч вимогам Закону,
який встановлює розмір підвищення до
пенсії, як величину кратну відносно до
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної Законом на час здійснення
виплати, установлено конкретний розмір
такого підвищення в твердій грошовій
сумі.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд апеляційної
інстанції зазначає, що при визначенні
розміру підвищення до пенсії позивачу
застосуванню підлягає саме п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року за №
654, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності
відповідного страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком. Адже чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком. Тому посилання в апеляційній
скарзі з приводу помилкового
застосування норм вказаного закону до
спірних правовідносин є
безпідставними.

Таким чином, достатніх правових
підстав чи застережень щодо
неможливості виплати підвищення
пенсії позивачу відповідно до п. «г»
ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з 16.04.2012 року по
16.10.2012 року суд апеляційної інстанції
не вбачає.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії протиправними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Крім того, при зверненні до суду
позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду, передбачений
ч.2 ст.99 КАС України та не наведено
поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити на його користь підвищення
до пенсії у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з 01.01.2012 року по
15.04.2012 року включно слід залишити без
розгляду.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Оскільки висновки суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу щодо
працевлаштування інвалідів і
нарахування пені не відповідають
нормам матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, апеляційний суд визнає
правильним апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4
ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
задовольнити частково. Постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 лютого 2013 року у справі №
1328/8384/12 скасувати та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії відповідно до п.«г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» у
розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком
за період з 01 січня 2012 року по 15 квітня
2012 року залишити без розгляду.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Львова щодо ненарахування і
невиплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії,
передбаченого п. «г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» із
розрахунку 25 процентів мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Львова здійснити нарахування і
виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії в
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 16 квітня 2012 року по
16 жовтня 2012 року відповідно до пункту
«г» статті 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» в розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком,
із розрахунку встановленого ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль

Постанова в повному обсязі складена 22
вересня 2014 року.