Справа № 808/5182/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року ( 10 год. 30 хв.)Справа №
808/5182/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Хамзін Т.Р., довіреність №
32 від 01.02.2014; Ільїчова А.В., довіреність
№ 115 від 12.09.2014

від відповідача: Лактіонова О.М.,
довіреність № 07-1-01-11-23/4820 від 30.12.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод», м.
Запоріжжя

до відповідача: Запорізької митниці
Міндоходів, м. Запоріжжя

про: визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Запорізький автомобілебудівний
завод» (далі - позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому позивач просить
суд визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів № 112050000/2014/000257/1
від 09.07.2014.

В обґрунтування позову посилається на
те, що товариством було надано всі
необхідні документи на підтвердження
митної вартості товару, який
переміщуються через митний кордон
України, і відповідають характеру
угоди, а посилання митного органу на
виявлення при перевірці розбіжностей є
безпідставними. Стверджує, що
товариством на вимогу митниці надано
усі документи, які дозволяють чітко
визначити митну вартість за основним
(першим) методом без жодних
суперечностей та неузгодженостей у
числових значеннях контрактної
вартості продукції. З огляду на це,
вважає, що рішення про коригування
митної вартості товарів є незаконним
та підлягає скасуванню.

15.09.2014 позивачем подані додаткові
письмові пояснення (вх. № 34705) в яких
зазначає, що товар був поставлений
товариству на заміну раніше отриманого
товару з недоліками. Тому, відповідні
графи митної декларації заповнені не
були, а до декларації митної вартості
додані рахунок-проформа та коносамент
і зазначено відомості про певні
документи, які є у декларанта та у
митниці. Проте, митницею були
витребувані додаткові документи,
подання яких в повному обсязі було
недоцільним та неможливим. На
виконання вимог митниці товариством
надано ті документи, які він мав
можливість надати з метою митного
оформлення товару, зокрема лист
виробника товару, сертифікат про
походження товару, сертифікат якості,
копію митної декларації країни
відправлення, лист виробника по цінам.
Таким чином, вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 15.09.2014
представники позивача підтримали
позовні вимоги та просять їх
задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у
письмових запереченнях від 02.09.2014 вх. №
24165 посилається на те, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53 МК
України, митниця дійшла висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані в повному
обсязі, митну вартість товару, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Так,
враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України,
митницею використана наявна в органу
Міндоходів і зборів інформація щодо
раніше визнаних органами митниці
митних вартостей. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

08.09.2014 відповідачем подані додаткові
пояснення до заперечень (вх. № 33761), в
яких митниця зазначає, що до оформлення
товару разом з митною декларацією було
надіслано лише коносамент та
рахунок-проформа. Інші документи не
надавались. Так, зокрема, не було надано
страхові документи, що відповідно до ч.
2 ст. 53 МК України є обов'язковими для
підтвердження заявленої митної
вартості товару. Оскільки із поданих
документів неможливо було встановити
митну вартість, митниця звернулась до
декларанта із письмовою вимогою щодо
подання додаткових документів. Але
вимогу декларант також виконав не у
повному обсязі, а тому числові значення
митної вартості залишились не
підтвердженими. У зв'язку із цим,
відповідач вважає дії митниці
правомірними, а прийняте рішення
законним та обґрунтованим.

Представник відповідача, що прибув у
судове засідання підтримав
заперечення з підстав, викладених вище.

У судовому засіданні 15.09.2014
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

02.07.2014 ПАТ «Запорізький
автомобілебудівний завод» було
надіслано до митного контролю та
митного оформлення митну декларацію з
внутрішнім номером 190390 на товар
«Арматура крипільна з недорогоцінних
металів для а/м ЗАЗ тип Т: салаки
зовнішні та внутрішні. Виробник - «CHONGQING
CHINABASE IMPORT&EXPORT CO.LTD». Країна виробництва -
CN». Після прийняття до митного
оформлення митній декларації було
присвоєно № 112050000/2014/015389.

Разом з ВМД позивачем були надані
наступні документи: коносамент № ZBYM00008
від 29.05.2014 та рахунок-проформа №
CQCBIE1405-0003CLAIMED від 15.05.2014.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності.

У відповідності до ст. 53 МК України,
02.07.2014 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; інші
документи для підтвердження митної
вартості за бажанням декларанта.

02.07.2014 декларантом додатково надано:
лист виробника товару від 13.04.2013
№ 896; копія сертифікату походження
товару ССРІТ 130716833 від 15.05.2014; копія
сертифікату якості б/н від 15.05.2014.

04.07.2014 декларантом додатково надано
копію митної декларації країни
відправлення від 16.05.2014 без перекладу.

09.07.2014 декларантом були додатково
надані: документ від 16.05.2014 б/н без
перекладу та лист виробника № CQCBI-14070801
від 08.07.2014.

09.07.2014 в оформлені МД № 112050000/2014/015389 від
02.07.2014 було відмовлено, про що оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№ 112050000/2014/00442 та прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом згідно вимог ст. 59
МК України № 112050000/2014/000257/1.

09.07.2014 на підставі рішення митниці
декларант оформив нову ВМД по формі МД-2
№ 112050000/2014/015993 сплативши митні платежі
згідно із заявленою митною вартістю
товарів.

Не погодившись із рішенням Запорізької
митниці щодо відмови у митному
оформлені товару за ціною угоди, ПАТ
«Запорізький автомобілебудівний
завод» оскаржило його до суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом з'ясовано, що позивачем для
митного оформлення товару надано митну
декларацію № 112050000/2014/015389 від 02.07.2014, в
якій графи 20, 24 та 28 заповнені не були.

Відповідно до Наказу Міністерства
фінансів України від 30.05.2012 № 651 «Про
затвердження Порядку заповнення
митних декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684
встановлено, що графа 20 «Умови
поставки» митних декларацій
заповнюється при декларуванні товарів,
що переміщуються за договорами
(контрактами) купівлі-продажу (крім
випадків декларування товарів, що
переміщуються в межах зазначених
договорів на безоплатній основі, та
переміщення товарів громадянами), та
здійсненні товарообмінних (бартерних)
операцій у галузі
зовнішньоекономічної діяльності.

Графа 24 «Характер угоди» заповнюється
у разі здійснення грошових розрахунків
за товар і товарообмінних операцій у
галузі зовнішньоекономічної
діяльності.

Графа 28 «Фінансові та банківські
відомості» заповнюється у разі
здійснення грошових розрахунків за
товар.

Тобто, заповнення вказаних граф
залежить від того, чи здійснюються
грошові розрахунки за товар, що поданих
для митного оформлення, чи ні.

Оскільки товар заявлено до митного
оформлення на безоплатній основі, то
відповідно зазначені графи митної
декларації позивачем і не
заповнювались.

Разом з ВМД позивачем були надані
наступні документи: коносамент № ZBYM00008
від 29.05.2014 та рахунок-проформа №
CQCBIE1405-0003CLAIMED від 15.05.2014. Інші документи
до митної декларації не надавались.

При цьому, представники позивача у
судовому засіданні посилались на те, що
в графі 44 митної декларації №
112050000/2014/015389 від 02.07.2014 зазначено
відомості про наступні документи: щодо
акредитації позивача в Запорізькій
митниці та повноваження декларанта;
товарно-транспортну накладну CMR від
01.07.2014 (з позначкою d - наявні у
декларанта); пакувальний лист (з
позначкою d - наявні у декларанта); лист
ПАТ «ЗАЗ» на адресу постачальника № 205
від 20.02.2014 про наявність дефектів в
деталях та надсилання рекламаційних
актів (з позначкою d - наявні у
декларанта); лист постачальника CHONGQING
CHINABASE IMPORT&EXPORT CO.LTD № 456 від 03.03.2014 про
прийняття рекламаційних актів та про
постачання деталей на безоплатній
основі (з позначкою d - наявні у
декларанта); контракт № 156/25480917/82042 від
25.03.2008 (з позначкою m - наявна у митниці);
рекламаційні акти UK733QD від 21.08.2012, UK734QD
від 21.08.2012, UK735QD від 21.08.2012, UK736QD від 21.08.2012,
UK747QD від 23.08.2012, UK748QD від 23.08.2012, UK749QD від
23.08.2012, UK750QD від 23.08.2012 (з позначкою d -
наявні у декларанта); екологічна
декларація № 17393 від 27.06.2014 (з позначкою
d - наявні у декларанта).

Документи вказані з позначкою «d» -
наявні у декларанта, а з позначкою «m» -
у митниці.

Тому, позивач вважає, що оскільки
контракт був наявний в базі митниці,
повторно його надавати не було
необхідності.

Однак, суд зазначає, що навіть за умови
прийняття того, факту, що контракт, за
яким здійснювалось первинне
постачання деталей і був наявний в базі
митного органу, решта документів,
визначених ч. 2 ст. 53 МК України,
декларантом не була подана.

Так, зокрема, заявлений до митного
оформлення товар переміщувався
відповідно до умов Інкотермс «CIF-UA
Іллічівськ», згідно п.п. 3.3.1 п. 3.3 «Умови
поставки» контракту від 25.03.2008 №
156/25480917/82042 та рахунку-проформи від
15.05.2014 № CQCBIE1405-0003CLAIMED. Проте, до митного
оформлення не додано жодного
документа, що містить відомості про
вартість страхування заявленого
товару.

Слід зазначити, що відповідно до
Інкотермс-2000 термін CIF - «вартість,
страхування та фрахт» означає, що
поставка є здійсненою продавцем, коли
товар перейшов через поручні судна в
порту відвантаження. Тобто, за умовами
поставки CIF продавець також повинен
застрахувати товар і нести витрати
щодо страхування.

Вказане підтверджується також умовами
самого контракту, відповідно до п.п. 3.3.3
п. 3.3 якого передбачено обов'язок
продавця надати страховий поліс. Проте
до митного оформлення такий документ
не надавався.

Також, позивач вказує, що розбіжності у
назві декларанта та умов поставок
усуваються доповненням № 17 до
контракту № 156/25480917/82042 від 25.03.2011. Проте,
таке доповнення митниці, при заявлені
до митного оформлення товару, також
надано не було.

Системний аналіз положень ст. 53 МК
України говорить про те, що декларант
має подати документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення. Обов'язків
перелік таких документів чітко
визначений ч. 2 ст. 53 МК України. Проте,
ніхто не забороняє декларанту подати
додатково ті документи, які наприклад,
є специфічними для поставки товару,
поданого для митного оформлення.

Оскільки в даному випадку поставка
товару здійснювалась на безоплатній
основі, як заміна раніше поставлених
бракованих деталей, то декларант мав
підтвердити на якій правовій підставі
здійснюється така заміна - контракт
(додатки до нього тощо), листи
виробника, рекламаційні акти тощо.

Той факт, що вони зазначені у митній
декларації з позначкою d - наявні у
декларанта не свідчить про те, що вони
подані до митного оформлення.

Крім того, згідно переліку документів,
які митниця може додатково витребувати
вказані документи також не входять.

Тому, суд вважає, що за наявності лише
митної декларації, рахунку-проформи,
коносаменту та контракту митниця була
позбавлена можливості перевірити
числове значення митної вартості.

З огляду на це, у відповідача були
визначені законом підстави для
витребування у декларанта додаткових
документів.

В повідомленні митниці від 02.07.2014
зазначено, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, Запорізькою митницею
встановлено, що документи, які надані
до митного оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості та містять
розбіжності.

Тому, митниця витребувала у декларанта
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товарів, а саме:
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прас-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; інші документи для
підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта.

02.07.2014 декларантом додатково надано:
лист виробника товару від 13.04.2013
№ 896; копія сертифікату походження
товару ССРІТ 130716833 від 15.05.2014; копія
сертифікату якості б/н від 15.05.2014.

04.07.2014 декларантом додатково надано
копію митної декларації країни
відправлення від 16.05.2014 без перекладу.

09.07.2014 декларантом були додатково
надані: документ від 16.05.2014 б/н без
перекладу та лист виробника № CQCBI-14070801
від 08.07.2014.

Під час аналізу додатково поданих
документів митницею встановлено, що
зазначені у листі виробника товару від
13.04.2013 № 896 та сертифікаті про
походження лише підтверджують
інформацію, заявлену у графі 31 митної
декларації про країну виробника та
країну походження товару (цінова
інформація відсутня). Крім того,
документ від 16.05.2014 б/н поданий
іноземною мовою без перекладу.

Статтею 254 МК України документи,
необхідні для здійснення митного
контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний
кордон України при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій,
подаються органу доходів і зборів
українською мовою, офіційною мовою
митних союзів, членом яких є Україна,
або іншою іноземною мовою міжнародного
спілкування. Органи доходів і зборів
вимагають переклад українською мовою
документів, складених іншою мовою, ніж
офіційна мова митних союзів, членом
яких є Україна, або іншою іноземною
мовою міжнародного спілкування, тільки
у разі, якщо дані, які містяться в них, є
необхідними для перевірки або
підтвердження відомостей, зазначених у
митній декларації. У такому разі
декларант забезпечує переклад
зазначених документів за власний
рахунок.

Тобто, митниця була позбавлена
можливості встановити тип документу та
його зміст, а відтак він не міг бути
розглянутий для підтвердження митної
вартості товару.

Таким чином, декларантом не подано в
повному обсязі документи, які
підтверджують митну вартість, а саме
бухгалтерська документація та
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом на підставі наявної у митного
органу інформації, згідно МД
№ 500040001/2014/010477 від 21.06.2014.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Відповідно до
частини першої статті 33 МК України
інформаційні ресурси митних органів
складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, оцінивши докази по справі у їх
сукупності дійшов до висновку, що
відповідачем на законних підстав було
витребувано у декларанта додаткові
документи щодо підтвердження
заявленої митної вартості товару.
Оскільки позивач вимоги митниці не
виконав у повному обсязі, то рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів № 112050000/2014/000257/1 від
09.07.2014 суд вважає законним та
обґрунтованим.

З огляду на викладене, у задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» суд
відмовляє в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

При зверненні до суду з
адміністративним позовом, позивач
сплатив суму судового збору за вимоги
майнового характеру в розмірі 182 грн. 70
коп., що становить 10 відсотків ставки
судового збору, а відтак решта суми
судового збору - 1 644,30 грн. підлягає
стягненню з позивача пропорційно до
відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький автомобілебудівний
завод» до Запорізької митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, - відмовити
повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» на користь
Державного бюджету України 1 644,30 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко