Справа № 826/4163/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4163/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дегтярьова
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Мельничука
В.П., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бізнесконсалтінг Компані Ф» на
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 24 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнесконсалтінг
Компані Ф» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 24
червня 2014 року у задоволенні позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнесконсалтінг
Компані Ф» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що висновки,
які викладені в акті перевірки, є
безпідставними та неправомірними,
оскільки позивачем були надані
первинні документи, які свідчать про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Трейд Лайн Групп».
Апелянт вважає, що оскільки спірні
договори у встановленому законом
порядку недійсними не визнано,
господарські операції відбулись,
сторонами виконані свої обов'язки за
договорами, позивачем правомірно
віднесено сплачені кошти до складу
податкового кредиту та валових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 02 грудня 2013 року по 06 грудня
2013 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Бізнесконсалтінг
Компані Ф» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01 вересня 2012 року по 31 жовтня
2013 року, у тому числі по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Трейд Лайн
Групп», за результатами якої складено
акт від 13 грудня 2013 року №2316/22-80/31484313, в
якому встановлено порушення позивачем
п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.134.1.1 п.134.1
ст.134 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за 4 квартал 2012 року на суму
28135,00 грн.; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6
ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 70780,00
грн., у тому числі за листопад 2012 року -
21375,00 грн., грудень 2012 року - 3442,00 грн.,
січень 2013 року - 6902,00 грн., лютий 2013 року -
5912,00 грн., березень 2013 року - 9240,00 грн.,
квітень 2013 року - 7211,00 грн., травень 2013
року - 16698,00 грн.

На підставі акту перевірки №2316/22-80/31484313
від 13 грудня 2013 року ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року №, згідно якого за порушення
п.п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України, позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
88475,00 грн., у тому числі 70780,00 грн. за
основним платежем та 17695,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, та №, згідно
якого за порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового
кодексу України позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств в розмірі 35169,00
грн., у тому числі 28135,00 грн. за основним
платежем та 7034,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
скасуванню не підлягають, оскільки за
відсутності факту придбання товару або
в разі якщо придбаний товар не
призначений для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту та до валових витрат, навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне:

Згідно ст.134 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента,
що підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, серед
іншого, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи,
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм,
обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва, яка спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності
господарської діяльності має
здійснюватись на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту
господарських операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, між
позивачем (покупець) та ТОВ «Трейд Лайн
Групп» (продавець) укладено договір
купівлі-продажу №ДГ-2 від 25 жовтня 2012
року, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця товари в кількості
та за ціною, визначеною в
рахунках-фактурах та видаткових
накладних загальною вартістю на суму
500000,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Асортимент, кількість та ціна товару
зазначені у рахунках-фактурах та
видаткових накладних є невід'ємною
частиною договору (п.1.2). Товар
передається продавцем покупцю за
адресою: 04050, м.Київ, пров.Косогірний, 4,
оф.9.

На підтвердження виконання умов
вищезазначеного договору позивачем,
основним видом діяльності якого є
неспеціалізована оптова торгівля,
надано рахунки-фактури, видаткові
накладні, податкові накладні,
банківські виписки на підтвердження
перерахування коштів на рахунок
контрагента.

Додатково на підтвердження подальшої
реалізації придбаного у ТОВ «Трейд
Лайн Групп» товару, позивачем надано
копії видаткових накладних з
довіреностями на підтвердження
отримання товарно-матеріальних
цінностей, зазначених у видаткових
накладних; вантажних декларацій на
підтвердження здійснення перевезення
вантажу, відправником якого є позивач.

Відповідачем не доведено, що всі або
будь-яка частина з цих документів не
відображають реального стану речей, є
підробними тощо, а також, що зазначені
операції не призвели до зміни активів
для ТОВ «Бізнесконсалтінг Компані Ф».

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення понесених витрат до складу
валових витрат та формування
податкового кредиту. Разом з тим, у
справі, що переглядається, податковим
органом не доведено існування таких
обставин.

Здійснення господарської діяльності
контрагентами не може мати наслідків
для позивача, оскільки законодавством
не передбачений обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності бути
обізнаним із особливостями
господарювання контрагента. Відомості,
що є обов'язковими для перевірки
підприємством стосовно свого
контрагента, це включення його до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також наявність свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість на час здійснення
господарських операцій. На період
господарських взаємовідносин між
позивачем та ТОВ «Трейд Лайн Групп»
останнє було зареєстровано в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
платником податку на додану вартість,
установчі та реєстраційні документи не
визнавались недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача ґрунтуються на
тому, що в провадженні СУ ГУ МВС України
перебувають матеріали кримінального
провадження, внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
№0000564 від 08 грудня 2012 року,
порушеного за фактом фіктивного
підприємництва, тобто
створення/придбання суб'єктів
підприємницької діяльності, в тому
числі ТОВ «Трейд Лайн Групп», з метою
прикриття незаконної діяльності, за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч.2 ст.205 КК України.

Згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. Натомість, відповідачем не
доведено наявність обвинувального
вироку суду в кримінальній справі за
ознаками складу злочину, передбаченого
ст.ст.205, 212 КК України, які б могли
підтвердити фіктивний чи протиправний
характер діяльності ТОВ «Трейд Лайн
Групп». Укладений між позивачем та ТОВ
«Трейд Лайн Групп» договір виконаний
сторонами, відсутнє рішення суду щодо
визнання укладеного договору
недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що надані позивачем документи не є
належними доказами виконання
контрагентом умов договору, оскільки,
враховуючи вимоги ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Надані позивачем первинні
бухгалтерські документи, відповідають
вимогам ст.9 вищенаведеного Закону. При
цьому, деякі дефекти первинних
документів не можуть свідчити про
безтоварність операцій.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем у відповідності до вимог
чинного законодавства до складу
податкового кредиту включено суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, отриманих
позивачем від платника податку - ТОВ
«Трейд Лайн Групп», на підставі
первинних документів сформовано
валові витрати, встановлення судом на
підставі матеріалів справи реальності
здійснення господарських операцій,
наявності поставленого товару та
проведення оплати за нього,
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності
позивача, суд приходить до висновку про
недоведеність відповідачем в
порушення ч.2 ст.71 КАС України
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 27 грудня 2013 року
№, №, які є протиправними та
підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова Окружного адміністративного
суду м.Києва від 24 червня 2014 року
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бізнесконсалтінг Компані Ф» -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 24 червня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнесконсалтінг
Компані Ф» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві №
та № від 27 грудня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 06
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
В.П.Мельничук

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя

Мацедонська В.Е.

Судді:

Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.