Справа № К/9991/63128/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/63128/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Синельникове Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 вересня 2011 року, -

встановив:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом, у якому просив визнати
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в місті Синельникове
Дніпропетровської області
протиправною, зобов'язати відповідача
перерахувати та виплатити йому
державну пенсію і додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до статей 49, 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII) з 29 травня 2010 року.

Постановою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2011 року позов
задоволено. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Синельникове Дніпропетровської
області щодо відмови в перерахунку
пенсії позивачеві. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок
пенсії позивачеві відповідно до
статей 50, 54 Закону № 796-XII, виходячи з
розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №
1058-ІV), та провести відповідні виплати з
29 травня 2010 року з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 вересня 2011 року постанову
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2011 року змінено, викладено в новій
редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити. Визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в місті
Синельникове Дніпропетровської
області щодо непроведення перерахунку
і виплати ОСОБА_4 державної та
додаткової щомісячної пенсії у
розмірах відповідно до статті 50,
частини 4 статті 54, частини 3 статті 67
Закону № 796-XII за періоди з 29 травня 2010
року по 31 грудня 2010 року, з 1 січня 2011
року по 22 липня 2011 року включно -
протиправними. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в місті
Синельникове Дніпропетровської
області перерахувати і виплатити
ОСОБА_4 державну та додаткову щомісячну
пенсії у розмірах відповідно до статті
50, частини 4 статті 54, частини 3 статті 67
Закону № 796-XII з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність,
встановленого на день виплати пенсії,
за періоди з 29 травня 2010 року по 31
грудня 2010 року, з 1 січня 2011 року по 22
липня 2011 року включно, з урахуванням
різниці, яка вже була виплачена».

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення норм права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня 2011
року та залишити без змін постанову
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2011 року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом IIІ групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Синельникове Дніпропетровської
області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2010 році положення статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд дійшов
вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки суду щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Отже, з самого визначення поняття
«пенсія» випливає, що щомісячні
пенсійні виплати здійснюються на
постійній основі, один раз на місяць
протягом невизначеного періоду часу, а
тому цей вид виплат не є строковим і не
може бути призначений на певний строк.
У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

При цьому, порядок та строки
нарахування пенсій можуть бути змінені
за умов іншого законодавчого
регулювання.

19 червня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI,
яким Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4 такого
змісту: «Установити, що у 2011 році норми
і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та
частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання пункту 7 зазначеного
Закону 6 липня 2011 року Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» № 745, яка
набрала чинності з 23 липня 2011 року,
пунктами 1 і 3 якої визначено інші
розміри основної та додаткової пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Тобто, з 23 липня 2011 року чинним
законодавством встановлено інші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, розміри державної та додаткової
пенсій інвалідам, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

У відповідності до частини 2 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України не може бути скасовано судове
рішення з мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що касаційну скаргу
позивача слід залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від

8 вересня 2011 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від

8 вересня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Синельникове
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.