Справа № 2а-28/12/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/42965/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пролог-93» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19.03.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012

у справі № 2а-28/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пролог-93»

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про скасування податкового
повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пролог-93»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському
районі м. Києва про скасування
податкового повідомлення - рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2012 відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012
постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 по
31.12.2010, за результатами якої складено
акт від 07.06.2011 року №1386/23-09/16476414.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок чого занижено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму 51
587,00 грн. та п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5,
п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийнято
повідомлення-рішення № від 29.06.2011,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток та застосовані штрафні
(фінансові) санкції в сумі 64484,00 та
№ від 29.06.2011 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в суді 102 525,00 грн.

Згідно п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) до
складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції
(робіт, послуг) і охороною праці, у
тому числі витрати з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну), з урахуванням обмежень,
установлених пунктами 5.3-5.7 цієї
статті.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»(чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною
та суттєвою. Під безпосередньою
участю слід розуміти зазначену
діяльність особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Отже, чинним законодавством
дозволяється включати до складу
валових витрат витрати здійснені під
час здійснення господарської
діяльності платником податків.

Так, згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної вартості товарів, але не
вище рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з наступним: або
придбанням/виготовленням товарів (у
тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів для
оподатковуваних операцій в межах
господарської діяльності платника
податку.

Дата виникнення права платника
податку на податковий кредит, як це
передбачено у п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного
Закону, слід вважати дату здійснення
першої з наступних подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

Таким чином, необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів, вартість яких
відноситься до валових витрат
підприємства. Отже, для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість витрати
платника щодо сплати (нарахування)
відповідної суми податку у складі ціни
товару мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції та є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Пролог-93» та
ТОВ «Зетта-Фін» укладено договір про
надання послуг №19 01-10 від 19.01.2010 року, у
відповідності до п. 1.1 якого, у порядку
та на умовах, визначних цим Договором,
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника протягом визначеного в
Договорі строку надавати за плату
наступні послуги: 1. Проводити
маркетингові дослідження у сфері
діяльності Замовника; 2. Надання послуг
по пошуку та підбору Орендарів для
забезпечення діяльності Замовника; 3.
Вивчення нового та існуючого ринку
послуг (моніторинг); 4. Здійснення інших
дій, спрямованих на збільшення попиту
на послуги Замовника та підвищення
ефективності роботи товариства.

Матеріали справи не містять
належних доказів того, які саме
маркетингові послуги надавалися ТОВ
«Зетта-Фін» позивачу.

Також, між позивачем та ТОВ «БК
«Юсг» укладено контракт підряду
№15/02-2010 від 15 лютого 2010 року. Відповідно
до п.1.1 якого Підрядник приймає на себе
виконання якісно і у встановлені
строки поставку матеріалів та
комплексу ремонтних робіт покрівлі на
об'єкті за адресою вул. Ігорівська, 13/5, а
Замовник зобов'язується прийняти
викопані роботи та оплатити їх
вартість.

Відповідно до п. 2.2 Контракту
№15/02-2010 позивач до початку робіт
передає будівельний майданчик для
виконання Підрядником комплексу робіт;
2.2.2 Передає затверджену
проектно-кошторисну документацію в
обсязі та строки, що забезпечують
своєчасне виконання робіт Підрядником,
надає вантажопідйомну техніку,
необхідних для виконання робіт,
забезпечує об'єкт точкою
енергопостачання; 2.2.3 Замовник надає
побутове приміщення для розташування
працівників та несе відповідальність
за збереження матеріалів на
будівельному майданчику.

Доказів виконання позивачем п.2.2
вищевказаного контракту, а саме
доказів передачі Підряднику
будівельного майданчика та вантажно -
розвантажувальної техніки, проведення
забезпечення енергозбереження, оплати
послуг, матеріали справи не містять.

Між ТОВ «Пролог-93» та ТОВ «Зетта -
Фін» укладено договір на виконання
робіт з комплексного прибирання № 01 03-10
від 01 березня 2010 року, відповідно до п.1.1
якого Виконавець зобов'язується
самостійно виконувати роботи з
комплексного прибирання на об'єкті
Замовника

Матеріали справи не містять
належних доказів оплати виконаних
робіт відповідно до умов вищевказаного
договору.

Отже, надані під час розгляду
справи позивачем документи не є
достатніми доказами для підтвердження
виконання угод укладених позивачем з
його контрагентами, а тому дають
підстави вважати, що господарські
операції з фактично не мали реального
характеру, їх виконання оформлено лише
документально без мети на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені господарськими договорами.

Крім того, правові наслідки у
вигляді виникнення права платника
податку на формування податкового
кредиту можуть мати лише реально
вчинені господарські операції з
придбання товарів, послуг чи основних
фондів з метою їх використання у
власній господарській діяльності та
підтверджені оформленими належним
чином первинними бухгалтерськими
документами.

Відповідно до наведеного колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій, що спірні
податкові повідомлення - рішення є
цілком обґрунтованими та законними.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пролог-93» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19.03.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 у
справі № 2а-28/12/2670 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пролог-93»
відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.05.2012 у справі № 2а-28/12/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко