Справа № 804/4333/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р. справа № 804/4333/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника
С.В.

при секретарі судового засідання

Трайдук С.В.

за участю сторін:

представника позивача
ОСОБА_1

відповідач-1
не прибув

представника відповідача-2
Дженчако
Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до державного реєстратора
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни,
відділу державної реєстрації прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування рішення, та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

28 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
державного реєстратора відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни
(далі - державний реєстратор Іванченко
Л.І., відповідач-1), в якому просить суд:

- визнати дії державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни
неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації №11534711 від 11.03.2014 року
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Л.І.;

- зобов'язати зареєструвати за ОСОБА_3
право власності на житловий будинок
літ. А-1, в т.ч. тераси а-1 та а1-1, житловою
площею 88,2 кв.м., загальною площею 198,1
кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 3-6, 54-56).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 27.03.2014 року від державного
реєстратора відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни було
отримано рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зареєстровану за № 11534711 від
11.03.2014 року, яким ОСОБА_3 було відмовлено
у державній реєстрації права приватної
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Підставою для відмови у реєстрації
права власності відповідач
посилається на ст. 39 Закону України №
3038-VI від 17.02.2011 р. "Про регулювання
містобудівної діяльності" та п. 49
"Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р.,
окрім цього, пропонує звернутися до
Інспекції державного архітектурного
контролю у Дніпропетровській області
для отримання документу, що відповідно
до вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта. Не погоджуючись
із прийнятим рішенням про відмову у
державній реєстрації позивач
звернулась до суду з даним
адміністративним позовом за захистом
своїх прав та інтересів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 р.,
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
її до розгляду у відкритому судовому
засіданні (а.с. 1).

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.04.2014 р.,
залучено до участі у справі як другого
відповідача - відділ державної
реєстрації прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області (а.с. 32-33).

У судове засідання 06.05.2014 р. прибув
представник позивача та представник
відповідача-2.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
надав пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві, додатково
наголошував, що за рішенням
Бабушкінського районного суду від 25
квітня 2012 р. у справі № 403/5545/12, судом
було визнано право власності за ОСОБА_3
на житловий будинок літ. А-1, в
т.ч. тераси а-1 та а1-1, загальною площею
198,1 кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, без прийняття в
експлуатацію, тому, просив позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-1, повідомлена належним
чином про дату, час та місце судового
розгляду, до суду не прибула, через
канцелярію Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надала письмове клопотання про розгляд
справи без її участі (а.с. 25), в якому
зазначила, що адміністративний позов
не визнає, проти позову заперечує,
вважає, що оскаржуване рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень за № 11534711 від 11.03.2014 року
прийнято у відповідності із вимогами
чинного законодавства, тому у
задоволенні позовних вимог просила суд
відмовити.

Представник відповідача-2 проти позову
також заперечувала, надала письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначила, що дії державного
реєстратора при винесенні рішення
повністю відповідають нормам чинного
законодавства про державну реєстрацію
прав, тому, позовні вимоги не
підлягають задоволенню (а.с. 43-45),
просила суд у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача-2,
враховуючи позицію відповідача-1,
дослідивши всі матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст. ст. 69 - 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, та матеріалами
справи підтверджено, що 24.02.2014 р. ОСОБА_3
звернулась до відділу державної
реєстрації прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою для проведення
державної реєстрації права приватної
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що державним реєстратором
Іванченко Л.І. було встановлено
відсутність у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме, не надано документу,
що відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
27.02.2014 р. відповідачем-1 було винесенно
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень за № 11261506 (а.с. 7). В рішенні про
зупинення розгляду заяви також
зазналось, що у разі подання всіх
необхідних документів, розгляд заяви
буде відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.03.2014 р. за № 11534711 державним
реєстратором Іванченко Л.І.,
враховуючи, що заявником у п'ятиденний
строк не усунено обставин, що були
підставою для прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви, було
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень (а.с. 8).

За змістом рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 11534711 від 11.03.2014 р.
відповідач-1 зазначає, що згідно
поточної технічної інвентарізації,
проведеної Комунальним підприємством
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентарізації"
Дніпропетровської обласної ради,
станом на 24.02.2012 р., встановлено, що
житловий будинок літ. А-1 (І та цокольний
поверхи) в т.ч. тераси літ. а-1, а 1-1
самочинно побудовано і підлягає
введенню в експлуатацію, про що
виставлено відповідні штампи у
технічному паспорті. Таким чином, для
вирішення питання щодо введення в
експлуатацію нерухомого майна,
відповідачем-1 було запропоновано
позивачу звернутись до Інспекції
державного архітектурного
будівельного контролю у
Дніпропетровській області.

Не погоджуючись із рішенням
відповідача-1 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11534711
від 11.03.2014 р. позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо відмови у
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до
відповідача-1 про визнання дій
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни
неправомірними, суд виходив з
наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, Закон України № 1952-IV від 01.07.2004 р.
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -
Закон України № 1952-IV від 01.07.2004 р.),
регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень. Державна
реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта.

За приписами ст. 9 Закону України № 1952-IV
від 01.07.2004 р., саме державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 ст. 9 Закону України № 1952-IV
від 01.07.2004 р. встановлено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несе акт індивідуальної
дії, а саме рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зареєстровану за № 11534711 від
11.03.2014 року, яким ОСОБА_3 було відмовлено
у державній реєстрації права приватної
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, судовий захист права може
бути здійснений лише за умови
наявності порушення для фізичної особи
прав (чи інтересів).

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимога позивача про
визнання незаконними дій державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни не
підлягає задоволенню, через
відсутність порушення прав діями
відповідача-1, а обраний позивачем
спосіб захисту не відповідає об'єкту
порушеного права.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
про визнання незаконним та скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації №11534711 від 11.03.2014 року, та
зобов'язання зареєструвати за ОСОБА_3
право власності на житловий будинок
літ. А-1, в т.ч. тераси а-1 та а1-1,
житловою площею 88,2 кв.м., загальною
площею 198,1 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 1 ст. 15 Закону України № 1952-IV
від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлено порядок
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень. Державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Так, судом встановлено, що не
заперечувалось представником позивача
у судовому засіданні, що позивачем для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень до реєстраційної служби було
подано заяву з пакетом документів,
серед яких і технічний паспорт, виданий
Комунальним підприємством
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентарізації"
Дніпропетровської обласної ради.

З матеріалів технічної інвентарізації
житлового будинку літ. А-1 (І та
цокольного поверхів) в т.ч. тераси літ.
а-1 та а1-1 у домоволодінні за адресою:
АДРЕСА_1 вбачалось, що будинок є таким,
що побудований самовільно та підлягає
введенню в експлуатацію, про що було
засвідчено відповідними штампами у
технічному паспорті.

Порядок проведення технічної
інвентаризації та видачі технічних
паспортів врегульовано Інструкцією
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, що затверджена Наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 127 від 24.05.2001 р. (далі -
Інструкція).

Так, п. 1.4. Інструкції передбачено, що
технічна інвентаризація об'єктів
нерухомого майна проводиться
суб'єктами господарювання, у складі
яких працює один або більше
відповідальних виконавців окремих
видів робіт (послуг), пов'язаних із
створенням об'єктів архітектури, які
пройшли професійну атестацію та
отримали кваліфікаційний сертифікат.

Отже, всі роботи, пов'язані з
проведенням технічної інвентаризації
і виготовленням відповідної
документації є компетенцією виключно
спеціально ліцензованих на ведення
такої діяльності осіб, що мають
спеціальні знання.

Пунктом 3.1 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна чітко
встановлено, що технічній
інвентаризації підлягають об'єкти всіх
форм власності, розташовані на
земельних ділянках (за окремими
поштовими адресами), незалежно від
того, побудовані вони за відповідно
оформленими документами чи самочинно:
будинки, включаючи прибудови та
надбудови, громадські та виробничі
будинки, господарські будівлі та
споруди, а також вбудовані та окремо
розташовані захисні споруди. Під час
інвентаризації повинні бути обстежені
основні конструктивні елементи
будинків: фундаменти, стіни,
перегородки, надпідвальні,
міжповерхові та горищні перекриття,
підлога, вікна, двері, покрівля;
внутрішнє і зовнішнє опорядження;
системи опалення та вентиляції
водопровідно-каналізаційне
обладнання, газове і
електрообладнання, ліфти,
сміттєпроводи тощо.

Положеннями п. 3.9 Інструкції визначено,
що у разі виявлення під час проведення
технічної інвентаризації об'єктів
самочинного будівництва, на оригіналах
інвентаризаційної справи, технічного
паспорта тощо, що їх видають власникам,
на вільному від записів місці, з
лицьового боку проставляють
відповідні штампи. Також, п. 3.9.
Інструкції визначено порядок внесення
приміток до відповідних штампів про
введення майна в експлуатацію тощо.

Тобто, у разі наявності обставин, за
яких майно вважається побудованим
самовільно та (або) таким, що підлягає
введенню в експлуатацію, особа, що
проводить технічну інвентаризацію
проставляє відповідні штампи про це у
технічному паспорті, а у разі
припинення існування таких обставин,
вносяться відповідні примітки до
раніше проставлених штампів.

Проте, як було встановлено, що будь-які
примітки у штампах в наданому
технічному паспорті до державної
реєстрації - були відсутні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону
України № 1952-IV від 01.07.2004 р. "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що за рішенням
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25.04.2012
р. у цивільній справі № 403/5545/12, було
визнано право власності за ОСОБА_3
(зареєстрованою за адресою: 49000,
Україна, м. Дніпропетровськ, вул.
Героїв Сталінграда, буд. 133 "Б", кв. 77) на
житловий будинок літ. А-1, в т.ч.
тераси а-1 та а1-1, загальною площею 198,1
кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, без прийняття в експлуатацію
(а.с. 12).

Спеціальним нормативно-правовим актом
у сфері введення нерухомого майна в
експлуатацію є Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р.
№ 461.

Відповідно до ч. 10 зазначеного Порядку,
у разі коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Частиною 11 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначено, що датою прийняття
в експлуатацію об'єкта є дата
реєстрації декларації або видачі
сертифіката.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до
I-III категорії складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Проте, судом було встановлено, що
жодних документів щодо введення
нерухомого майна в експлуатацію або
документів, що спростовували б
необхідність введення цього майна в
експлуатацію позивачем до заяви про
державну реєстрацію до відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області надано не було.

В судовому засіданні представник
позивача посилався на звіт Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровський
проектно-конструкторський
технологічний інститут", який має
ліцензію серії АВ № 558538 від 22 серпня 2010
року, строком дії ліцензії до 22 вересня
2015 року (а.с. 19-20), яким було проведено
обслідування технічного стану
індивідуального будинку по АДРЕСА_1, як
на такий, що не потребує додаткової
реєстрації та перевірки стану об'єкту
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
проектно-конструкторський
технологічний інститут" дійсно було
проведено обслідування технічного
стану індивідуального будинку по
АДРЕСА_1, яким у розділі 4 звіту про
технічний стан будівельних
конструкцій індивідуального житлового
будинку зазначено, що технічний стан -
нормальний (категорія К-1), житловий
будинок придатний для подальшої
експлуатації (а.с. 13-18). Дані висновки
були також враховані у рішенні
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25.04.2012
р. у цивільній справі № 403/5545/12.

Проте, суд вважає, що введення
нерухомого майна в експлуатацію
віднесено виключно до компетенції саме
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області, та не може
бути віднесений до компетенції
підприємств інших форм власності.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, на підставі вищезазначених норм
законодавства, встановлених судом
обставин справи та наданих сторонами
доказів на підтвердження своєї
позиції, суд приходить до висновку, що
відповідачами повністю доведено
правомірність своїх дій при прийнятті
рішення про відмову у державній
реєстрації № 11534711 від 11.03.2014 року,
вимоги позивача не знайшли
підтвердження та спростовані
матеріалами справи, тому, є всі
підстави для відмови у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 - у
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи, що судове рішення ухвалене
не на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд не
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 06 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
на 12 травня 2014 року, про що повідомлено
після проголошення вступної та
резолютивної частини постанови в
судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 6, 7, 10, 11, 17, 69 - 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до державного
реєстратора відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Лариси Іванівни,
відділу державної реєстрації прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування рішення, та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 12
травня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник