Справа № 816/1125/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 р. Справа № 816/1125/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника першого
відповідача - Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014р.
по справі № 816/1125/14

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області , Глобинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області

про визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.)
звернувся до суду з позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
(надалі - УМВС України в Полтавській
області, перший вдіповідач),
Глобинського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
(надалі - Глобинський РВ УМВС України в
Полтавській області, другий
відповідач), в якому, з урахуванням
доповнень до позовних вимог, прийнятих
судом, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ
УМВС України в Полтавській області від
15 січня 2014 року №47 в частині накладення
на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ
УМВС України в Полтавській області від
24 січня 2014 року №22 о/с в частині
звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого
слідчого відділення Глобинського РВ
УМВС України в Полтавській області з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідачів моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014 року
по справі № 816/1125/14 задоволено
клопотання позивача по справі,
провадження у справі зупинено до 13.05.2014
року для надання можливості позивачу
надати додаткові докази.

Ухвалою від 13.05.2014 року провадження у
справі поновлено.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014 року
по справі № 816/1125/14 у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Глобинського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014 року
по справі № 816/1125/14 та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на порушення, допущені
при проведенні службового
розслідування, висновок якого від
13.01.2014 року слугував підставою для
видання наказів про застосування до
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та
звільнення його з органів внутрішніх
справ. Так, при проведенні службового
розслідування та складенні висновку не
було враховано неналежного складення
протоколу від 05.01.2014 року про
адміністративне правопорушення
відносно позивача по справі (відсутній
запис про місце роботи, запис прізвища
правопорушника, те, що порушник був у
цивільному одязі, в неробочий час,
алкотестер № 6810 не пройшов повірку
робочого засобу, свідоцтво про його
придатність втратило чинність після
20.11.2013 року), не враховані пояснення
позивача про відсутність свідків під
час складання протоколу та про те, що
позивачеві було передано автомобіль,
на якому останній був затриманий.
Фактично інспекторами ДАІ ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 було підроблено протокол шляхом
внесення до нього змін про місце роботи
та передачу автомобіля, підписи
свідків та позивача, що згодом було
встановлено рішенням Глобинського
районного суду від 03.03.2014 року, однак, не
враховано при складанні висновку
службового розслідування. Крім того,
зазначив, що у вказаному висновку
відсутній підпис голови комісії - в.о.
першого заступника УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_5, на місці
його підпису наявний запис
«лікарняний». Отже, даний висновок, на
думку позивача, належним чином не
оформлений та фактично не є підставою
для застосування дисциплінарного
стягнення. При цьому, судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови не було взято до уваги, що
постановою Глобинського районного
суду Полтавської області від 03.03.2014
року закрито провадження у справі про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
відсутністю події і складу
правопорушення, якою було надано
оцінку протоколу про адміністративне
правопорушення від 05.01.2014 року, та яка
набрала законної сили. Тобто, порушення
транспортної дисципліни, фактично за
яке позивача було звільнено, позивач не
вчиняв. Крім того, вважає неналежним
доказом по справі надану першим
відповідачем копію відеозапису, в
якому не зазначено свідків, відсутній
номер автомобіля. Стверджує про
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди, які не було враховано
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Позивач в судовому засіданні вимоги
апеляційної скарги підтримав з
підстав, викладених в останній, просив
суд апеляційної інстанції постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014 року
по справі № 816/1125/14 скасувати, прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

Представник першого відповідача в
надісланих до суду письмових
запереченнях просив суд апеляційної
інстанції апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін. Стверджує, що УМВС України в
Полтавській області при оформленні
висновку службового розслідування
діяло в межах та у спосіб, встановлені
чинним законодавством (ч.1 ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої Наказом
МВС України від 12.03.2013 року № 230). Вказує,
що наданий до матеріалів справи
відеозапис відеореєстратора,
встановленого на службовому
автомобілі працівників ДАІ, є належним
та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1
дисциплінарного проступку, який
містить інформацію щодо предмету
доказування, оскільки підтверджує факт
зупинки транспортного засобу, яким
керував ОСОБА_1, перебування позивача у
службовому автомобілі працівників ДПС,
відібрання в нього пояснень, відмову
останнього від супроводження до
закладу охорони здоров'я для
проведення огляду на стан алкогольного
сп'яніння, проведення освідування за
допомогою алко-тестера та вчинення
відповідних дій за участі свідків,
якими особисто підписано протокол про
адміністративне правопорушення. При
цьому законом не встановлено вимог
щодо підтвердження вказаних обставин
будь-якими іншими засобами
доказування. Зазначив, що складення
протоколу про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 стало
лише підставою для проведення
службового розслідування, а вже за
результатами розслідування було
встановлено факт порушення службової
дисципліни з боку позивача. Таким
чином, закриття Глобинським районним
судом справи про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 не
спростовує факт вчинення позивачем
дисциплінарного проступку.

Представник другого відповідача в
судове засідання не прибув, другий
відповідач про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином, в
надісланому до суду письмовому
клопотанні просив розглянути справу
без участі свого представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що другий відповідач по справі
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, подав
клопотання про розгляд справи без
участі свого представника, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
адміністративну справу без участі
представника другого відповідача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
представника першого відповідача,
перевіривши в межах апеляційної скарги
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 01 червня 2013 року проходив
службу в органах внутрішніх справ на
посаді слідчого слідчого відділення
Глобинського РВ УМВС України в
Полтавській області (т.1, а.с. 60 - зворот).

Пунктом 1 наказу УМВС України в
Полтавській області від 15 січня 2014 року
№47 "Про порушення службової дисципліни
та притягнення до дисциплінарної
відповідальності" за порушення
службової дисципліни, зокрема,
транспортної та недотримання вимог
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, що
виявилося в керуванні транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння,
слідчого слідчого відділення
Глобинського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_1 притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ (т.1, а.с. 63-66).

Даний наказ реалізовано наказом УМВС
України в Полтавській області від 24
січня 2014 року №22 о/с "По особовому
складу", яким лейтенанта міліції
ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення
Глобинського РВ УМВС України в
Полтавській області звільнено з
органів внутрішніх справ за пунктом 64
"є" Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (у запас за
порушення дисципліни) (т.1, а.с. 25).

Не погодившись з вищезазначеними
наказами УМВС України в Полтавській
області, ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом про їх скасування,
поновлення на посаді, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх необґрунтованості, оскільки факт
порушення позивачем транспортної
дисципліни належним чином
підтверджено в ході службового
розслідування, проведеного першим
відповідачем на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ та Інструкцією про
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ, затвердженою
наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, а
відтак, позивача правомірно притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що
правовідносини щодо проходження
служби в органах внутрішніх справ
врегульовано Законом України "Про
міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, яке
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114 (далі
- Положення № 114), Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ,
який затверджено Законом України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV
та Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ, яка затверджена
наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Як вбачається зі змісту копії наказу
УМВС в Полтавській області від 15.01.2014
року № 47, підставою для застосування до
позивача дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення, є порушення
службової дисципліни, зокрема
транспортної, та недотримання вимог
ст.7 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, затвердженого
Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV,
що виявилося в керванні транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України, що
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV.

В силу положень статті 1
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України (надалі -
Дисциплінарний статут) службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ,
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни. Відповідно до ст. 1
Дисциплінарного статуту, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного
статуту службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України (ч.4
ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 12 березня 2013 року №230
затверджено Інструкцію про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, що
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції
передбачено, що підставами для
проведення службового розслідування є
порушення особами РНС службової
дисципліни, у тому числі скоєння
кримінальних або адміністративних
правопорушень, знищення або втрата
службових документів, доручених або
охоронюваних матеріальних цінностей,
вчинення особами РНС діянь, які
порушують права і свободи громадян,
службову дисципліну, інші події,
пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС
чи їх травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника /пункт
2.6 Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України/.

Матеріалами справи підтверджено, що
начальником УМВС України в Полтавській
області 08 січня 2014 року видано наказ №3
"Про призначення та проведення
службового розслідування" за фактом
вчинення ОСОБА_1 адміністративного
правопорушення /а.с. 37/.

Винесенню дисциплінарного наказу УМВС
України в Полтавській області від 15
січня 2014 року №47 передувало проведення
службового розслідування комісією у
складі в.о. першого заступника
начальника УМВС - начальника слідчого
управління підполковника міліції
ОСОБА_5, заступника начальника слідчого
управління УМВС - начальника
організаційно-методичного відділу
Яцун С.М., старшого інспектора ІОС УКЗ
УМВС майора міліції Пасічника В.О., а
також затвердження 13.01.2014 року висновку
службового розслідування.

Судом першої інстанції встановлено, що
в межах проведеного службового
розслідування, на підставі пояснень
інспекторів дорожньо-патрульної
служби взводу з обслуговування
стаціонарного посту №2 роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС, старшого
сержанта міліції ОСОБА_4 та прапорщика
міліції ОСОБА_3, громадян ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, дослідивши копію протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АВ №869988, а також беручи до уваги
пояснення ОСОБА_1, члени комісії дійшли
висновку про підтвердження факту
керування позивачем транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння.

За результатами службового
розслідування складено висновок, що
затверджений начальником УМВС України
в Полтавській області генерал-майором
міліції Федосовим Е.В. 13 січня 2014 року
(т.1, а.с.33-36). Пунктом 3 зазначеного
висновку запропоновано звільнити
лейтенанта міліції ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ за грубе порушення
службової дисципліни, ігнорування
вимог наказів МВС України від 16 березня
2007 року №81, від 16 травня 2007 року №157, від
26 березня 2010 року №90, Закону України
"Про міліцію", Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, що
виявилося у керуванні транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння.

На підставі вказаного висновку
службового розслідування УМВС України
прийнято рішення про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ.

Судом першої інстанції з пояснень
представника першого відповідача
встановлено, що підставою для видачі
наказу про проведення службового
розслідування стало отримання
повідомлення про складення мобільною
групою УМВС України в Полтавській
області в складі старшого сержанта
міліції ОСОБА_4 та прапорщика міліції
ОСОБА_3 стосовно позивача протоколу про
адміністративне правопорушення за
статтею 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Колегія суддів відмічає, що фактично до
позивача застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ у зв'язку з
обставинами, які були предметом
розгляду в рамках справи про
адміністративне правопорушення №
527/249/14-П.

Матеріалами справи підтверджено, що
постановою Глобинського районного
суду Полтавської області від 03.03.2014
року по справі № 527/249/14-П, що набрала
законної сили, провадження у справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за
відсутністю події і складу
правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії вищевказаної постанови
(т.1, а.с.7-8), суд при розгляді спраив про
адміністративне правопорушення дійшов
висновку, що належні докази порушення
ОСОБА_1 «Правил дорожнього руху
України», затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 10.10.2001
року № 1306, а саме: вимог пункту 2.9
Правил, відсутні.

Вищевказаною постановою було, зокрема,
надано оцінку протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеному відносно ОСОБА_1
інспекторами ДАІ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_4. та ОСОБА_3

Так, у зазначеній постанові судом з
посиланням на п.2.4 Інструкції з
оформлення матеріалів про
адміністративне правопорушення,
затвердженої наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.02.2001
року № 185, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 26.03.2001
року за № 272/5463, вказано, що не
допускається закреслення чи
виправлення відомостей, що заносяться
до протоколу, а також внесення
додаткових записів після того, як
протокол підписано особою, відносно
якої він складений.

Судом в ході розгляд справи № 527/249/14-П
встановлено, що в протоколі про
адміністративне правопорушення, який
надійшов до суду і в його копії, яка
була видана ОСОБА_1 містяться різні
відомості. Так, в оригіналі протоколу
наявні відомості про місце роботи
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності та
дані про посвідчення водія ОСОБА_11,
якому нібито було передано автомобіль
ВАЗ-2107, в копії протоколу ці дані
відсутні, що, на думку суду, свідчило
про те, що інспектором ДАІ ОСОБА_4
вносилися додаткові відомості до
протоколу. В оригіналі протоколу
наявні виправлення прізвища особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, а її підпис
абсолютно не схожий на підпис ОСОБА_1,
наявний в паспорті названої особи. Все
вищевикладене, на думку суду,
підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що
протокол про адміністративне
правопорушення він не підписував. В
порушення вимог ст.256 КУпАП у протоколі
пор адміністративне правопорушення не
зазначено точне місце правопорушення -
конкретна вулиця міста Глобине.

Враховуючи викладене, судом зроблено
висновок, що факт алкогольного
сп'яніння ОСОБА_1 в момент керування
транспортним засобом 05.01.2014 року, факт
його відмови від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного сп'яніння,
не можна вважати встановленим, а отже
об'єктивна сторона складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відсутня.
Не встановлено щодо ОСОБА_1 також
діяння, яке підпадає під ознаки
адміністративного проступку (подія
правопорушення).

Отже, факт вчинення позивачем
адміністративного правопорушення, яке
перший відповідач вважав порушенням
позивачем службової дисципліни, було
спростовано постановою суду по справі
№ 527/249/14-П, що набрала законної сили.

Таким чином, судом під час розгляду
справи про адміністративне
правопорушення було встановлено
відсутність події та складу
правопорушення в діях позивача, що
містить диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП

Однак, першим відповідачем, без
отримання результатів процедури
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності у
вигляді відповідної постанови суду,
затверджено висновок службового
розслідування, яким позивача визнано
винним у вчиненні порушення службової
(транспортної) дисципліни.

Враховуючи вищенаведене, дії
відповідача УМВСУ в Полтавській
області щодо застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
з огляду на відсутність на час
звільнення позивача з посади постанови
про притягнення його до
адміністративної відповідальності, є
передчасними.

Щодо висновків суду першої інстанції
про те, що постанова Глобинського
районного суду Полтавської області від
03 березня 2014 року не може бути прийнята
у якості належного доказу в межах
розгляду даної справи, яким
встановлено преюдиційні обставини, та
про те, що в силу наведених положень
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України та Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, які є спеціальними
нормативно-правовими актами з питань
проходження служби в органах
внутрішніх справ, наявність судового
рішення, яким буде встановлено вину
особи у вчиненні адміністративного
проступку, не є визначальним для
проведення службового розслідування
та застосування до особи
дисциплінарних стягнень, а
встановлення обставин фактичної
дійсності у даному випадку належить до
компетенції робочої групи, якій
доручено проведення такого службового
розслідування, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
останні містять дві різні копії
протоколу серії АБ2 №869988 від 05.01.2014 року
за фактом керування транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння
відносно ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.254 КУпАП, про вчинення
адміністративного правопорушення
складається протокол уповноваженими
на те посадовою особою або
представником громадської організації
чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне
правопорушення, у разі його оформлення,
складається у двох екземплярах, один з
яких під розписку вручається особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності.

Статтею 256 КУпАП встановлено, що у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначаються: дата і
місце його складення, посада, прізвище,
ім'я, по батькові особи, яка склала
протокол; відомості про особу, яка
притягається до адміністративної
відповідальності (у разі її виявлення);
місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення;
нормативний акт, який передбачає
відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
інші відомості, необхідні для
вирішення справи. Якщо правопорушенням
заподіяно матеріальну шкоду, про це
також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його
склала, і особою, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
при наявності свідків і потерпілих
протокол може бути підписано також і
цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності,
від підписання протоколу, в ньому
робиться запис про це. Особа, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, має право подати
пояснення і зауваження щодо змісту
протоколу, які додаються до протоколу,
а також викласти мотиви свого
відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, роз'яснюються його
права і обов'язки, передбачені статтею
268 цього Кодексу, про що робиться
відмітка у протоколі.

При цьому, у копії протоколу, наданій
позивачем, не заповнено дані про місце
роботи (місцезнаходження), відсутні
дані про те, що до протоколу додаються
права водія.

Натомість, у копії протоколу, наданій
представником першого відповідача, яка
була врахована під час проведення
службового розслідування, ці відомості
наявні (т.1, а.с. /а.с. 41 - зворот). Однак, це
не викликало обґрунтованих сумнівів у
правомірності складення протоколу у
осіб , які проводили службове
розслідування.

Крім того, відповідачами не
спростовано тієї обставини, що під час
зупинення працівниками ДАІ позивач був
у цивільному одязі, а саме зупинення
відбулося у неробочий час.

Також, слід відмітити, що медичний
огляд порушника під час складення
протоколу про адміністративне
правопорушення у закладі охорони
здоров'я не проводився, освідування на
стан алкогольного сп'яніння
здійснювався на алко-тестері "Драгер 6810
№ 0517".

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що алко-тестер № 6810 пройшов
повірку робочого засобу, свідоцтво про
його придатність було чинним до 20.11.2013
року (т.1, а.с. 212), тобто, втратило
чинність на момент зупинення позивача
працівниками ДАІ та проведення огляду.

Колегія суддів зауважує, що не
заперечення позивача під час зупинення
працівниками ДАІ вживання алкоголю
(пляшка пива 0,5 літра) напередодні - о 17
год. 04.01.2014 року, не свідчить про те, що
05.01.2014 року о 04:40 год. ОСОБА_1 керував
автомобілем у стані алкогольного
сп'яніння (за даними протоколу,
зазначеними працівниками ДАІ - різкий
запах алкоголю з порожнини рота тощо).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що навіть без урахування
постанови Глобинського районного суду
Полтавської області від 03.03.2014 року,
факт вчинення позивачем порушення
транспортної дисципліни, який перший
відповідач вважає дисциплінарним
проступком, не обгрунтовано належним
чином та не підкріплено належними
доказами, які б заслуговували на увагу,
тим більше, при застосуванні такого
крайнього заходу дисциплінарного
впливу, як звільнення з посади.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне відмітити, що пояснення
громадян ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 від 05
січня 2014 року, які були враховані під
час проведення службового
розслідування (т.1, а.с. 42-зворот, а.с.43),
за змістом яких позивач не заперечував
факт вживання алкоголю, від поїздки в
лікарню відмовився, а алко-тест,
проведений у присутності даних
свідків, показав результат 1,38 проміле,
відрізняються від наданих цими
громадянами пояснень під час розгляду
Глобинським районним судом справи №
527/249/14-П після попередження судом про
кримінальну відповідальність за
надання завідомо неправдивих показань.

Так, згідно з постановою Глобинського
районного суду від 03.03.2014 року, ОСОБА_8
та гр. ОСОБА_9 пояснили, що близько
четвертої години ранку 05.01.2014 року на
вулиці Леніна в м. Глобине їх зупинили
працівники ДАІ і попросили підписом в
протоколі засвідчити, що водій п'яний. У
зв'язку з тим, що виконували трудові
обов'язки та дуже поспішали, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 просили залучити до цього інших
осіб, однак, їх наполегливо попросили
хоча б поставити підписи в чистому
протоколі, що вони і зробили. Водія при
цьому вони не бачили, оскільки останній
в цей час перебував в машині ДАІ, його
огляд на стан сп'яніння в їх
присутності не проводився. Свої
підписи в протоколі про
адміністративне правопорушення від
05.01.2014 року свідки підтвердили, підпис в
поясненнях, які надані до протоколу,
категорично заперечували, стверджуючи,
що жодних пояснень у них відібрано не
було (т.1, а.с.7 зворот).

З приводу посилань суду першої
інстанції на речовий доказ - відеозапис
події, що мала місце 05 січня 2014 року
близько 04:40 (зупинення транспортного
засобу, яким керував ОСОБА_1.), колегія
суддів вважає за необхідне вказати
наступне.

Так, на думку суду першої інстанції,
вказаним відеозаписом підтверджено
факт зупинки транспортного засобу,
яким керував ОСОБА_1, перебування
позивача у службовому автомобілі
працівників окремої роти ДПС,
відібрання у нього пояснень, відмову
останнього від супроводження до
закладу охорони здоров'я для
проведення огляду на стан алкогольного
сп'яніння, проведення освідування за
допомогою алко-тестера, огляд ОСОБА_1 на
стан сп'яніння за участю свідків
(ОСОБА_8 та ОСОБА_9.), які в момент
проведення огляду знаходились поряд зі
службовим автомобілем працівників ДАІ
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, заповнення ОСОБА_4 у
присутності свідків протоколу та
занесення до нього відомостей про
особу свідків, та підписання останніми
цього протоколу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачами не надано доказів
правомірності (офіційності)
використання відео реєстратора в
автомобілі працівників ДАІ ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, а тому вказаний відеозапис не
може вважатися доказом, отриманим у
встановленому порядку.

Слід також відмітити, що відеозапис,
копію якого надано до матеріалів
справи, датований 03.01.2010 року, а не 05.01.2014
року, що унеможливлює співвіднесення
зафіксованих ним подій з обставинами,
які слугували підставою для
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.

Враховані судом першої інстанції
пояснення свідка ОСОБА_4, відповідно до
яких з огляду на особливості
функціонування відеореєстратора дата
запису на останньому постійно
змінюється після його вимкнення,
заміни акумуляторів тощо, колегією
суддів не беруться до уваги, оскільки
не підкріплені жодними доказами.

Суд першої інстанції, вказуючи, що
даним відеозаписом підтверджено, що
огляд ОСОБА_1 на стан сп'яніння
проведено за участю свідків (ОСОБА_8 та
ОСОБА_9.), які нібито в момент проведення
огляду знаходились поряд зі службовим
автомобілем працівників ДАІ ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, при цьому не обґрунтував, яким
чином він визначив, що особи,
зафіксовані відеозаписом поряд зі
службовим автомобілем, є ОСОБА_8 та
ОСОБА_9

Також, з даної копії відеозапису не
вбачається, що автомобіль, зупинення
якого зафіксовано цим відеозаписом, є
саме автомобілем, яким керував ОСОБА_1 -
ВАЗ-2107, д.н.з.НОМЕР_1.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
п.8.7 Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затвердженою
наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 року,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 02.04.2013 року за №541/23073, 8.6.
висновок службового розслідування
підписується виконавцем (головою та
членами комісії) та затверджується
начальником, який призначив службове
розслідування, або вищим прямим
начальником.

Матеріалами справи підтверджено, що
висновок службового розслідування,
затверджений начальником УМВС України
в Полтавській області, не підписаний
головою комісії - в.о. першого
заступника начальника управління -
начальником слідчого управління УМВС
України в Полтавській області ОСОБА_5,
замість підпису у висновку службового
розслідування наявний запис
«лікарняний».

Факт відсутності на роботі ОСОБА_5
станом 13.01.2014 року підтверджено наявною
в матеріалах справи копією наказу № 90
о/с від 21.03.2014 року, листка тимчасової
непрацездатності (т.2, а.с.9, 10).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає затверджений начальником УМВС
України в Полтавській області висновок
службового розслідування від 13.01.2014
року таким, що складений неналежним
чином.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
службове розслідування відносно дій
слідчого слідчого відділення
Глобинського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_1 проведено з
порушенням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України та Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої наказом Міністра
внутрішніх справ України від 12.03.2013
року № 230, а тому висновок даного
розслідування не є належною підставою
для притягнення ОСОБА_13 до
дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів зауважує, що за змістом
п.18 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
підставами захисту порушеного права
звільненої особи може бути не тільки
звільнення без законних підстав, а й
порушення порядку його проведення.

Як визначено статтею 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як встановлено статтею 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України. Невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни є дисциплінарним
проступком.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ, на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися дисциплінарні стягнення,
зокрема, звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 зазначеного
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Аналіз вищезазначених норм закону
свідчить про те, що обов'язковою умовою
для притягнення працівників органів
внутрішніх справ до дисциплінарної
відповідальності та накладення на них
дисциплінарного стягнення є наявність
встановленого факту невиконання чи
неналежного виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни, а також наявність
обґрунтованих підстав для
застосування до працівника міліції
такого крайнього заходу
дисциплінарного впливу, як звільнення
з органів внутрішніх справ.

Відповідачами не надано суду доказів
того, що притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
подальше його звільнення з органів
внутрішніх справ України відбулося
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення,
безсторонньо, добросовісно, розсудливо
та з дотриманням принципу рівності
перед законом.

Враховуючи викладене, беручи до уваги,
що звільнення позивача відбулося з
порушенням порядку, передбаченого
законодавством щодо звільнення з
публічної служби, а саме при
неналежному проведенні службового
розслідування, колегія суддів
приходить до висновку, що наказ УМВС
України в Полтавській області від 15
січня 2014 року №47 в частині накладення
на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ
та наказ УМВС України в Полтавській
області від 24 січня 2014 року №22 о/с в
частині звільнення ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ в запас Збройних сил
України за ст.64 п. "Є" (за порушення
дисципліни) - є протиправними та
підлягають скасуванню.

У відповідності до п. 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом внутрішніх
справ, у разі незаконного звільнення
або переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

У разі поновлення на роботі (посаді)
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більше як за один рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивача про
поновлення його на службі є
обґрунтованими, у зв'язку з чим колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність поновлення позивача в
органах внутрішніх справ на посаді
слідчого слідчого відділення
Глобинського РВ УМВС України в
Полтавській області, з 24.01.2014 року.

Згідно з довідкою Глобинського РВ УМВС
України в Полтавській області № 7822 від
02.10.2014 року, середньомісячне грошове
утримання ОСОБА_1 на момент звільнення
становить 2692,42 грн., у зв'язку з чим з
другого відповідача на користь
позивача слід стягнути
середньомісячне грошове утримання за
час вимушеного прогулу в розмірі 22347,11
грн.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідачів моральної
шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частиною першою статті 1167 Цивільного
кодексу України визначено, що моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 р. обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювана та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У відповідності до пункту 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31 березня 1995 року №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Таким чином, обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди належать:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи те, що позивачем належним
чином не доведені факт заподіяння
відповідачами моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, а також не зазначено, з
чого позивач виходив при оцінюванні
заподіяної йому шкоди, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідачів моральної шкоди є
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, підстави для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права, яке призвело до
ухвалення неправильного рішення,
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014 року
по справі № 816/1125/14 підлягає скасуванню
з прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014р. по
справі № 816/1125/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, Глобинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про визнання незаконними та
скасування наказів, поновлення на
роботі, виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати неправомірним та скасувати
наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області № 47 від 15.01.2014 р. в частині
накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного
стягнення - звільнення з органів
внутрішніх справ.

Визнати неправомірним та скасувати
наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області № 22 о/с від 24.01.2014 р. в частині
звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого
слідчого відділення Глобинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області з 24.01.2014 року.

Стягнути з Глобинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області (вул. Леніна, 189, м. Глобине,
Полтавська область, 39000)
середньомісячне грошове утримання за
час вимушеного прогулу в розмірі 22347,11
грн. (двадцять дві тисячі триста сорок
сім грн. 11 коп.).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду в частині поновлення на
посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова суду в частині стягнення
грошового утримання підлягає
негайному виконанню в межах суми
стягнення за один місяць у розмірі 2692,42
грн. (дві тисячі шістсот дев'яносто дві
грн. 42 коп.).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 07.10.2014 р.