Справа № 815/4460/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4460/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Одеського ордена «Знак пошани»
заводу продовольчого машинобудування
підприємства з колективною власністю
заводу «Продмаш» до Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
09.04.2014 року № 000115223, № 000117223, № , №
, -

В С Т А Н О В
И В:

Одеський орден «Знак пошани» завод
продовольчого машинобудування
підприємство з колективною власністю
завод «Продмаш» (надалі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (надалі по тексту
відповідач або ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області), в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
09.04.2014 року № 000115223, № 000117223, № , №
.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач вказує, що 24.03.2014 року
відповідачем була проведена планова
виїзна перевірка Одеського ордена
«Знак пошани» заводу продовольчого
машинобудування підприємства з
колективною власністю заводу
«Продмаш» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року, про що був складений
акт за № 695/15-54-22-01/1388420 від 24.03.2014 року, на
підставі якого ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області були винесені
податкові повідомлення-рішення від
09.04.2014 року № 000115223, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 439 000,00 грн. (за
основним платежем - 272959 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 136480 грн.), № 000117223, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 21 956,00 грн. (за
основним платежем - 16474 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 5482 грн.), № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 27437,00 грн. (за
основним платежем - 27437 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 0 грн.), № , яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 8275 грн. Позивач
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення підлягають
скасуванню, як такі, що не відповідають
чинному законодавству, оскільки
прийняті на підставі хибних висновків,
до яких прийшов відповідач в ході
проведення перевірки.

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував у повному обсязі
з підстав викладених у запереченнях на
позов, зокрема зазначивши, що в ході
перевірки з боку позивача були
встановлені порушення, які знайшли
відображення в акті перевірки, що
підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржувані
рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що в період з 17.02.2014
року по 17.03.2014 року на підставі
направлень від 17.02.2014 року № 69/15-54-22-01, №
68/15-54-22-03, № 70/15-54-17-03, № 71/15-54-17-03, №
72/15-54-25-00, від 04.03.2014 року № 148/15-54-22-01,
виданих ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області
посадовими особами відповідача,
згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1
ст. 82 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до плану
- графіка проведення планових виїзних
перевірок суб'єктів підприємницької
діяльності, проведено планову виїзну
документальну перевірку Одеського
ордена «Знак пошани» заводу
продовольчого машинобудування
підприємства з колективною власністю
заводу «Продмаш» (далі по тексту - завод
«Продмаш») з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт за №
695/15-54-22-01/1388420 від 24.03.2014 року «Про
результати планової виїзної перевірки
Одеського ордена «Знак пошани» заводу
продовольчого машинобудування
підприємства з колективною власністю
Заводу «Продмаш» код за з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року, відповідно до висновку
якого перевіркою встановлено
порушення позивачем:

- п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток у сумі 272 959 грн., в тому числі
по періодам: 3 квартал 2011 року у сумі 39 671
грн., 4 квартал 2011 року у сумі 51021 грн., 1
квартал 2012 року у сумі 45918 грн., 2 квартал
2012 року у сумі 34116 грн., 3 квартал 2012 року
у сумі 41923 грн., 4 квартал 2012 року у сумі
60310 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податок на
додану вартість у сумі 27 437 грн., у тому
числі по періодам: січень 2012 року
завищення у сумі 1 769 грн., лютий 2012 року
завищення у сумі 3 594 грн., квітень 2012
року завищення у сумі 22 074 грн.; занижено
податок на додану вартість у сумі 16 474
грн., у тому числі по періодам: серпень
2012 року заниження у сумі 16 474 грн.;
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24) за грудень 2012 року у
сумі 8 275 грн. (а.с. 12-38 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення - рішення від 09.04.2014 року №
000115223, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 439 000,00 грн. (за основним
платежем - 272959 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 136480
грн.), № 000117223, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 21 956,00 грн.
(за основним платежем - 16474 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 5482 грн.), № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 27437,00 грн. (за
основним платежем - 27437 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 0 грн.), № , яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 8275 грн. (а.с. 10-11 том 1).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, завод
«Продмаш» оскаржив їх в судовому
порядку, вимагаючи визнання їх
протиправними та скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
а позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем за результатами
перевірки складено акт від №
695/15-54-22-01/1388420 від 24.03.2014 року, проте з
висновками цього акту посадові особи
позивача були не згодні. Таким чином,
обставини зазначені у акті перевірки
не є підтвердженими позивачем, а тому
згідно з положеннями ч. 2 ст. 71 КАС
України всі вказані в акті обставини
повинні доводитись відповідачем під
час офіційного з`ясування обставин
справи.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
09.04.2014 року № 000115223 стали висновки
відповідача про заниження податку на
прибуток у сумі 272 959 грн. внаслідок
безпідставного віднесення позивачем
до складу витрат операцій з придбання
по взаємовідносинам з ТОВ «Індепендент
Груп» на суму 53 875 грн. та витрат з
ремонту електромереж, а також витрат
електричної енергії, яку фактично
споживали інші суб'єкти господарювання
- орендатори на загальну суму 1 208 375 грн.

Також як вбачається з акту перевірку,
підставою для донарахування позивачу
податку на додану вартість та
зменшення розміру від'ємного значення
з податку на додану вартість згідно
податкових повідомлень-рішень від
09.04.2014 року №000117223, №, №
стали висновки відповідача про
безпідставне віднесення позивачем до
складу податкового кредиту суми ПДВ у
розмірі 10 775 грн. по взаємовідносинам з
ТОВ «Індепендент Груп».

Щодо взаємовідносин заводу «Продамаш»
з ТОВ «Індепендент Груп» суд дійшов до
наступних висновків.

Майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання, виникають на підставі
господарських договорів.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Згідно ст. 67 ГК України
підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що між заводом
«Продмаш» (Покупець) та ТОВ
«Індепендент Груп» (Продавець) було
укладено договір поставки товару № 353
від 03.10.2012 року на постачання товару
(листів Б2СТЗ, Б3СТЗ, Б6СТ56Г, Б4СТЗ, кругу
СР32СТ45, договір поставки товару № 398
від 23.10.2012 року на постачання товару
(вібратору) та договір поставки товару
№ 020705 від 02.07.2012 року на постачання
товару (блоку управління до
зварювального апарату ВДУ 506 та
подаючого механізму зварювального
апарату ВДУ 506 (а.с. 220-222 том 1).

В межах виконання умов вищезазначених
договорів ТОВ «Індепендент Груп»
виписано (оформлено) видаткові
накладні на відвантаження товару № 100729
від 10.07.2012 року на загальну суму 15000 грн.,
у тому числі ПДВ на суму 2500 грн., № 11/10
від 11.10.2012 року на загальну суму 41010,00
грн., у тому числі ПДВ на суму 6835,00 грн.
та № 26/10 від 26.10.2012 року на загальну суму
8640,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 8275,00
грн. та відповідні податкові накладні
№ 29 від 10.07.2012 року на суму ПДВ 2500 грн., №
64 від 09.10.2012 року на суму ПДВ 6835 грн. та №
167 від 25.10.2012 року на суму ПДВ 1440,00 грн.
(а.с. 223-225, 229-231 том 1).

Оплата вартості придбаного позивачем у
ТОВ «Індепендент Груп» товару за
вищевказаним договорами поставки
підтверджується копіями платіжних
доручень з відмітками банку (а.с. 226-228
том 1).

В підтвердження реальності здійснених
у перевіряємий період операцій між
заводом «Продмаш» та ТОВ «Індепендент
Груп», а також факту того, що деякі
куплені у ТОВ «Індепендент Груп»
комплектуючі вироби було використано
позивачем для ремонту основних
засобів, а металопрокат використано у
виробництві готової продукції, яку
було продано і за яку отримано виручку,
позивачем надано до суду акти ремонту
зварювального апарату ВДУ 506 і двох
циклонів, для яких було використано
блок управління і подаючий механізм та
інших основних засобів, де були
використані вібратори: лімітні картки
на видачу в виробництво металу,
придбаного у ТОВ «Індепендент Груп»;
звіти по розкрою металу цеху № 3;
прибуткові ордери; планові калькуляції
з додатками; акти приймання-передачі
готової продукції з цеху на склад;
накладні на відвантаження готової
продукції, виготовленої з
використанням металу, придбаного у ТОВ
«Індепендент Груп»; банківські витяги
з інформацією про надходження сплати
за відвантажену готову продукцію,
виготовлену з використанням металу,
придбаного у ТОВ «Індепендент Груп»
(а.с. 234-264 том 1, 1-13 том 2).

Відповідно до ст. 265 Цивільного кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Момент виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст. 664
Цивільного кодексу України є: вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар, надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має
бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Таким чином,
факт отримання товару документально
підтверджується наявними первинними
бухгалтерськими документами (накладні)
та первинними бухгалтерськими
документами подальшої реалізації
отриманого товару.

Таким чином судом встановлено, що
позивачем було виконано всі
зобов'язання, які покладено Цивільним
кодексом України за договорами
поставки та надання послуг, а саме:
прийнято товар (послуги) та сплачено
продавцю грошові кошти за отриманий
товар (послуги), про що свідчать
вищезазначені первинні документи.

Крім того надані позивачем
вищезазначені документи свідчать про
те, що придбаний метал у ТОВ
«Індепендент Груп» був використаний
позивачем у власній господарській
діяльності. Так, в процесі
господарської діяльності куплений
металопрокат оприбутковувався на
складі (прибутковими ордерами),
видавався за лімітними картками в цех
та різався на заготовки, що
підтверджено відповідними
документами: звітами по розкрою металу,
матеріальними звітами, плановими
калькуляціями). Готова продукція,
виготовлена з заготовок,
оприбутковувалась за актами
приймання-передачі на складі, звідки за
накладними на відвантаження
поставлялась покупцям. Від покупців
надходила відповідна сплата за
реалізовану продукцію, що відображено
у відповідних банківських витягах.
Тобто встановлені судом обставини
свідчать про безумовну дійсність та
виконання укладених між позивачем та
ТОВ «Індепендент Груп» договорів
поставки.

Зокрема позивачем суду також були
надані оригінали для огляду та копії
договорів на продаж скребкових
конвеєрів, виготовлених з
використанням металу, придбаного у ТОВ
«Індепендент Груп» (а.с. 91-94 том 2).

Сума податку на додану вартість у
загальному розмірі 10 775 грн. за
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Індепендент Груп», включена позивачем
до складу податкового кредиту
відповідного періодів (липень 2012 року -
2 500 грн., жовтень 2012 року - 8275 грн.),
відображена у реєстрі отриманих
податкових накладних заводу «Продмаш»,
які відповідають даним додатку 5 до
податковим деклараціям з податку на
додану вартість та даним декларацій з
ПДВ за липень 2012 року та жовтень 2012
року.

Вартість отриманих від ТОВ
«Індепендент Груп» товарів у
загальному розмірі 53 875 грн. позивачем
віднесено до складу витрат у 3-4
кварталах 2012 року, а саме у 3 кварталі - 12
500 грн., у 4 кварталі - 41 375 грн.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
податку на додану вартість та податку
на прибуток, за наслідками перевірки
взаємовідносин позивача з ТОВ
«Індепендент Груп» є висновки
відповідача про те, що вказані
взаємовідносини за укладеними вище
дослідженими договорами поставки
товару за період липень та жовтень 2012
року не спричиняють реального настання
правових наслідків, а самі договори
поставки не були спрямовані на якісне
та своєчасне виконання зобов'язань
перед замовником, а лише для збільшення
витрат та податкового кредиту заводу
«Продамаш».

Зокрема, вказані обставини були
встановлені лише на підставі акту ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів в Одеській області від
31.12.2013 року № 2650/26-59-22-08/36050449 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Індепендент Груп» по
фінансово-господарських
взаємовідносинах у 2012-2013 році на
предмет перевірки законності
формування податкового кредиту і
податкових зобов'язань та сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток підприємства до бюджету в
період 2012-2013 років», відповідно до
висновків якого встановлено, що ТОВ
«Індепендент Груп» здійснювало
фіктивну діяльність спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам.

Суд з вищевикладеними висновками
відповідача не погоджується, оскільки
в акті перевірки висновки про
відсутність поставки товарів за
укладеними заводом «Продамаш» та ТОВ
«Індепендент Груп» правочинами
ґрунтуються на припущеннях та не
підтверджені посиланнями на будь-які
первинні документи.

Недопустимість таких підходів до
проведення перевірок платників
податків визнано ДПА України та
доведено до відома підпорядкованих
підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від
29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання
договорів нікчемними».

Жодних доказів про самостійне
дослідження податковим органом
обставин укладання договорів поставки
товару заводом «Продмаш» з його
контрагентом ТОВ «Індепендент Груп»,
предметів даних правочинів, змісту
прав та обов'язків сторін за ними,
повноважень фізичних осіб, які від
імені суб'єктів господарювання
укладали ці правочини, обізнаності
суб'єктів господарювання щодо обставин
діяльності один одного, дійсних
намірів сторін правочину, наявності чи
відсутності розумних економічних
чинників на укладання правочинів,
подальшого руху сплачених заводом
«Продмаш» грошових коштів акт
перевірки не містить. При цьому, надані
позивачем в ході судового розгляду
справи вище досліджені документи
безумовно підтверджують товарність
всіх операцій і правильність
податкового обліку заводу «Продмаш».

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на
користь висновку, що законодавець
відокремив порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів та передбачив наявність
умислу сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок
держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого податковий
орган посилається як на підставу для
відмови у задоволенні позовних вимог, є
злочином, відповідальність за який
встановлена Кримінальним кодексом
України, суд вважає, що за обставин, які
склалися визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили.

Фіктивне підприємництво, тобто
створення або придбання суб'єктів
підприємницької діяльності з метою
прикриття незаконної діяльності, є
діяння відповідальність за яке
передбачено ст. 205 Кримінального
кодексу України.

Таким чином, факт фіктивного
підприємства повинен встановлюватися
в порядку кримінального судочинства.
Суд зазначає, що доказом наявності
ознак фіктивності може бути тільки
вирок суду в кримінальній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Вищого адміністративного
суду України від 14.06.2012 року № К/9991/29330/12.

Податковим органом зроблений висновок,
що ТОВ «Індепендент Груп» здійснювало
протиправну діяльність, спрямовану на
ухилення від сплати податків,
відмивання та легалізацію коштів.
Податковий орган встановив, що
оскільки актом перевірки вказаного
контрагента позивача не підтверджено
наявність поставок, то можна зробити
висновок про відсутність поставок та
не отримання товару заводом «Продмаш»
від його контрагента.

При цьому, актом перевірки не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог норм законодавства,
яке б позбавляло завод «Продмаш» права
на формування податкового кредиту та
витрат за вищевказаними
господарськими операціями.

Позиція щодо безтоварності вище
досліджених угод поставки товару
позивачем повністю спростована,
наявними в матеріалах справи та
дослідженими вище копіями первинних та
бухгалтерських документів, які мають
всі необхідні реквізити, що
передбачені Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 -
XIV, п.1 ст. 9 цього Закону встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення та що не заперечувалось у
судовому засіданні представником
відповідача. Тобто дані документи
безумовно підтверджують фактичне
постачання та передачу у власність
товарів.

Таким чином, визнаючи вищезазначені
правочини платників податків
нікчемними, податковий орган не
аргументував висновок щодо
безпідставного формування податкового
кредиту та валових витрат заводом
«Продамаш» за операціями придбання
товару від ТОВ «Індепендент Груп»
відповідними положеннями Податкового
кодексу України. При цьому контрагент
позивача склав та належним чином
оформив видаткові та податкові
накладні, а отримані товари
призначалися для використання у
господарській діяльності заводу
«Продмаш», проведені операції були
підтверджені відповідними
бухгалтерськими та податковими
документами, що підтверджується вище
дослідженими документами.

Відносно висновку відповідача щодо
заниження податку на прибуток
внаслідок безпідставного віднесення
позивачем до складу витрат з ремонту
електромереж, а також витрат
електричної енергії, яку фактично
споживали інші суб'єкти господарювання
- орендатори на загальну суму 1 208 375 грн.,
суд дійшов до наступних висновків.

Так, зокрема, як зазначено в акті,
перевіркою встановлено, що у періоді з
01.07.2011 року завод «Продмаш» відносило
до складу витрат, а саме до рядку 05.1
Декларацій «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» послуги з придбання
електропостачання, відповідно із
договором про постачання електричної
енергії від 30.04.2004 року №014300 з
Північним РЕМ ВАТ «Одесаобленерго»
().

Відповідно до умов даного договору,
Північний РЕМ ВАТ «Одесаобленерго» є
«Постачальником» електричної енергії,
який постачає електричну енергію
Споживачу - Заводу «Продмаш», а
Споживач оплачує Постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі,
згідно з умовами цього Договору. Але
послуги з придбання електроенергії
завод «Продмаш» використовував не в
повному обсязі у власних виробничих
потребах.

Так одним із основних видів діяльності
заводу «Продмаш» є діяльність у сфері
операцій з надання в оренду основних
фондів. Електроенергія, яку завод
«Продмаш» отримував на власні
виробничі потреби частково йшла на
потреби інших суб'єктів господарювання
- орендаторів. Рахунки по
електроенергії, які були отримані від
Північного РЕМ ВАТ «Одесаобленерго»
завод «Продмаш» перевиставляв своїм
орендаторам та відшкодовував послуги
за електропостачання. Проте
підприємством до складу витрат у
періоді з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року
віднесено витрати з ремонту
електромереж та втрати електричної
енергії, яку фактично споживали інші
суб'єкти господарювання - орендатори у
загальній сум 1 208 375 грн., в тому числі по
періодам: - 3 квартал 2011 року у сумі 172 484
грн., 4 квартал 2011 року у сумі 221 827 грн., 1
квартал 2012 року у сумі 218 656 грн., 2
квартал 2012 року у сумі 162 458 грн., 3
квартал 2012 року у сумі 187 135 грн., 4
квартал 2012 року у сумі 245 815 грн.

З огляду на викладене, в акті перевірки
відповідач дійшов висновку, що
враховуючи те, що завод «Продмаш»
послуги з придбання електроенергії від
Північного РЕМ ВАТ «Одесаобленерго»
використовує у власній виробничій
діяльності не у повному обсязі, а
частково електроенергія йшла на
потреби інших суб'єктів
господарювання, орендаторів, позивачем
безпідставно завищено витрати у
загальній сумі 1 208 375 грн.

Разом з тим, суд з даним висновком не
погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що одним з видів
господарської діяльності позивача за
КВЕД-2010, зазначених в його довідці з
ЄДРПОУ, є 68.20 - надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

Зазначена господарська діяльність
здійснюється позивачем відповідно до
укладених згідно норм статей 284, 286, 291 ГК
України договорів з орендарями. Зразок
такого договору і відповідного акту, що
були предметом перевірки, наявний в
матеріалах справи (а.с. 165-169 том 1).

За приписом статті 286 ГК України в усіх
договорах наведено орендну плату,
тобто фіксований платіж, який орендар
сплачує позивачу - орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Отже, позаяк
орендар самостійно не укладає договори
на споживання комунальних послуг, а
здійснює відшкодовування позивачу в
частині понесених ним витрат на оплату
комунальних послуг, то у договорах
оренди обов'язково визначається
порядок розрахунку вартості спожитих
орендарем комунальних послуг та їх
оплати (компенсації).

До суду надано чинний договір про
постачання електроенергії позивача з
Північним РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» від
30.04.2004 року за № 014300 та щомісячні
двосторонні акти про обсяги спожитої
електроенергії (а.с. 170-208 том 1).

Відповідно до положень п. 1.2 Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996
pоку №28, зі змінами і доповненнями (далі
- Правила), орендодавець виступає в ролі
основного споживача електроенергії, а
орендар - субспоживача. При цьому
споживача не позбавлено права
відпускати енергію субспоживачам.

Згідно з приписами Правил, якщо
орендодавцем не надано орендарям
повноважень щодо укладення останніми
відповідних договорів з
постачальником електричної енергії, за
передану та поставлену орендарю
електричну енергію має
розраховуватись орендодавець, як
безпосередній власник
електроустановок, які здаються в
оренду. Діяльність орендодавця по
передачі частини отриманої
електроенергії орендарям не вимагає
отримання ліцензії.

Судом встановлено, що оскільки позивач
згідно з договорами оренди отримував
від орендарів відшкодування витрат на
оплату спожитих комунальних послуг,
включно електроенергії, та на
утримання приміщень, то при обчисленні
об'єкта оподаткування він обліковував
суми отриманої компенсації у складі
доходу на підставі норми п.п. 135.5.14 ПК
України, а суму коштів, сплачених
постачальнику електроенергії
Північному РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» - у
складі інших витрат операційної
діяльності, пов'язаних з господарською
діяльністю за нормою п.п. «в» п 138.10.4 ПК
України. Підтвердженням витрат за
нормою п. 138.2 ПК України є первинні
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку -
двосторонні акти про обсяги спожитої
електроенергії.

Сума коштів, сплачених Північному РЕМ
ПАТ «Одесаобленерго», відображалась у
рядку 06.4.39 «Інші витрати господарської
діяльності, до яких розділом III
Податкового кодексу України прямо не
встановлено обмежень щодо віднесення
до складу витрат» додатка IB до
Податкової декларації з податку на
прибуток і у складі підсумкової суми за
таким додатком переносилось до рядка
06.4 Декларації. Натомість, в акті
перевірки (а.с. 17 том 1) помилково
вказано рядок 05.1 Декларації
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)».

При цьому, в четвертому рядку знизу
аркуша 21 акту перевірки (а.с. 22 том 1)
зазначено, що позива чем задекларовано
в податкових деклараціях з податку на
прибуток за друге пів річчя 2011 року та
2012 року інші витрати господарської
діяльності - 6 931 622 грн. Втім, жодного
первинного документу для перевірки
цієї суми, як і будь-яких інших сум
відповідач не вимагав і не досліджував.
Разом з тим, з доказів, наданих суду
позивачем, вбача ється, що позивач
дійсно декларував в другому півріччі
2011 року в складі витрат за рядком 06.5.37
та 2012 року в складі витрат за рядком
06.4.39 (назва рядків за визначенням п.138.12.2
ПК України: інші витрати господарської
діяльності), до яких цим розділом прямо
не встановлено обмежень щодо
віднесення до складу витрат,
відповідно 2375925 грн. + 4555697 грн. = 6931622 грн.
Саме ця сума - 6931622 грн. і є обсягом від
шкодованих позивачу витрат на оплату
споживану орендарями електроенергії
Північному РЕМ ПАТ «Одесаобленерго».

На підтвердження вказаних обставин
позивачем надано копії всіх актів на
дання орендних послуг позивачем з
усіма його орендарями в другому
півріччі 2011 року та в 2013 року, а також
зведена таблиця сум за цими додатками
на проміжні суми 2375925 грн. та 4555697 грн. та
загальну суму 6931622 грн. (а.с. 97-250 том 2, 1-15,
25 том 3).

Як вбачається, з розгорнутої
аналітичної таблиці розподілу витрат
заводу «Продмаш» на електричні потреби
за друге півріччя 2011 року - 2012 року, у
ній помісячно наведено: в третьому
стовпці - інші витрати господарської
діяльності, до яких цим розділом прямо
не встановлено обмежень щодо
віднесення до складу витрат в
загальній сумі 6931622,10 грн.; в четвертому
стовпці (а) - витрати з ремонту
електромереж, втрати тощо, які взагалі
не включено позивачем до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, але відшкодовані
орендарями у загальній сумі 1040143,87 гри.
В акті перевірки (а.с. 21 том 1), шодо цих
витрат помилково зазначено, що їх
включено до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, та
завищено загальну суму до 1 208 375 грн.; в
четвертому стовпці (б) - інші суми, що
маються в актах здачі-приймання
орендний послуг, не пов'язані з
електроенергетикою і за своєю
економічною суттю не є витратами
(безпосередньо вартість оренди тощо),
загальним обсягом 671858,51 грн.; в другому
та п'ятому стовпцях - загальна сума за
актами здачі-приймання орендних
послуг, що її включено до доходу
позивача - 8643627,48 грн.

З твердженнями відповідача відносно
того, що позивач неправомірно включав
до собівартості (рядок 05.1 Декларацій)
витрати з ремонту електромереж та
втрати електричної енергії, яку
фактично споживали інші суб'єкти
господарювання - орендатори, суд не
погоджується, з огляду на те, що з
наявних в матеріалах справи усіх копій
актів надання орендних послуг
позивачем його орендарям в другому
півріччі 2011 року та в 2012 році (а.с. 97-250
том 2, 1-15 том 3) вбачається, що у жодному
із них не зазначено витрати з ремонту
електромереж. У разі якщо б такі
витрати мали місце позивач повинен був
складати акти приймання-здачі
відремонтованих, реконструйованих та
модернізованих об'єктів за формою ОЗ-2,
а відповідач відобразити дану
обставину в акті.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
правомірно включено до складу інших
витрат операційної діяльності,
пов'язаних з господарською діяльністю,
витрати на оплату Північному РЕМ ПАТ
«Одесаобленерго» споживаної
орендарями електроенергії.

Порядок формування складу витрат та
податкового кредиту визначено
Податковим кодексом України від
02.12.2010р. № 2755-VI (надалі по тексту - ПК
України).

Так п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Правила ведення податкового обліку
встановлюються виключно ст.11 3акону
України 28.12.1994р. № 334/94-ВР, якими не
встановлено жодних вимог щодо видів та
форм документів які мають
підтверджувати валові витрати
підприємства. Навпаки, цей закон у
якості таких підтверджуючих
документів вказує як «розрахункові»,
«платіжні», так і «інші документі».
Тобто, за своїм змістом, вказані норми
закону не дозволяють включати витрати
підприємства у валові тільки у тому
разі, якщо ці витрати взагалі не
підтверджені будь-яким документом - ані
розрахунковим, ані платіжним, ані іншим
документом.

З встановлених вище обставин та
досліджених доказів, вбачається, що у
підтвердження правомірності
віднесення позивачем до складу витрат
суми вартості отриманих від ТОВ
«Індепендент Груп» товарів у 3, 4
кварталах 2012 року у розмірі 53 875 грн. та
до складу інших витрат операційної
діяльності, пов'язаних з господарською
діяльністю, витрати на оплату
Північному РЕМ ПАТ «Одесаобленерго»
споживаної орендарями електроенергії
у 3, 4 кварталах 2011 року та 1-4 кварталах
2012 року у загальному розмірі 1 208 375 грн.
позивачем були надані усі необхідні,
належним чином оформленні первинні
документи, що в свою чергу свідчить про
безпідставність висновку податкового
органу про заниження позивачем податку
на прибуток на загальну суму 272 959 грн.

В свою чергу, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.10 ст.201 ПК України).

Для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.

Зобов'язання за договорами поставки
товарів між заводом «Продмаш» та ТОВ
«Індепендент Груп» виконані сторонами
у повному обсязі, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами.

Таким чином, доводи податкового органу
щодо фіктивності підприємницької
діяльності, безтоварності
господарських операцій, направленості
заводу «Продмаш» або ТОВ «Індепендент
Груп» на ухилення від сплати податків,
а у зв'язку з цим і нікчемності угод,
укладених позивачем з вказаними
підприємствами, не приймаються як не
підтверджені належними та допустимими
доказами, і повністю спростовуються
матеріалами справи.

Позивач сформував податковий кредит за
рахунок взаємовідносин із ТОВ
«Індепендент Груп» з урахуванням
положень ст. 198 Податкового кодексу
України, який містить заборону
включення до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджених податковими
накладними.

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку, що завод «Продмаш» сплатив в
ціні товару, зокрема суму податку на
додану вартість, отримав податкові
накладні від підприємства, що
значилося в Єдиному реєстрі
підприємств та платників податку на
додану вартість.

Отже, судом встановлені обставини, які
у своїй сукупності свідчать про
безумовну дійсність правочинів,
фактичність господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Індепендент
Груп», їх правомірність і прозорість.
При цьому, на користь своїх висновків
податковий орган не надав жодного
доказу і не обґрунтував їх.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього кодексу.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що
рішення державного органу, органу
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб повинні бути прийняті в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності всіх
перед законом; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансі між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 09.04.2014 року №
000115223, № 000117223, № , № , у
зв'язку із чим позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов Одеського
ордена «Знак пошани» завод
продовольчого машинобудування
підприємства з колективною власністю
«Завод Продмаш» до Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
09.04.2014 року № 000115223, № 000117223, № , №
- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 09.04.2014 року №
000115223, № 000117223, № , № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Одеського ордена «Знак
пошани» завод продовольчого
машинобудування підприємства з
колективною власністю «Завод Продмаш»
(код ЄДРПОУ - 13884220, адреса: 65013, м. Одеса,
Миколаївська дорога, 253) сплачений
судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути
оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 06 жовтня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов