Справа № 2а/0370/3374/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.

Справа № 182431/12/9104 Львівський
апеляційний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційні
скарги Державної фінансової інспекції
у Волинській області та
Старовижівської центральної районної
лікарні на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2012 року в справі за позовом
Державної фінансової інспекції у
Волинській області до Старовижівської
центральної районної лікарні, третя
особа Приватне акціонерне товариство
«МТС Україна», про зобов'язання
вчинити дії,

В С Т А Н О
В И В :

15.10.2012 Державна фінансова інспекція у
Волинській області (далі - ДФІ)
звернулася до суду з вищевказаним
позовом до Старовижівської
центральної районної лікарні (далі -
ЦРЛ) у якому просила зобов'язати
відповідача виконати п.3 та п.6 вимоги
від 24.04.2012 №740-27/325 «Про усунення
порушень законодавства з питань
дотримання фінансово-бюджетної
дисципліни» (далі - Вимога).

Позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги тим, що проведеною ним ревізією
було встановлено порушення позивачем
умов договору щодо постачання
паливно-мастильних матеріалів (далі -
ПММ) у зв'язку із недотриманням цін
зазначених у акцептованих тендерних
пропозиціях переможця процедури
закупівлі, а також укладення договору
на розміщення обладнання, а не
договору оренди труби для розміщення
такого, що призвело до втрати районним
бюджетом значних коштів. Відтак,
вважає, що виявлені порушення повинні
бути усунуті підконтрольною установою.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в справі №2а/0370/3374/12 заявлений
позов задоволено частково. Зобов'язано
ЦРЛ виконати п.6 Вимоги щодо усунення
порушень законодавства при закупівлі
ПММ. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржила ДФІ, яка покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
постанову суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов повністю. У поданій
апеляційній скарзі вказує на те, що
укладені договори з Приватним
акціонерне товариство «МТС Україна»
(далі - ПАТ) носять характер договорів
оренди нерухомого майна, а згідно
«Методики розрахунку і порядку
використання орендної плати за
користування майном спільної
власності територіальних громад сіл,
селищ району», затвердженої рішенням
Старовижівської районної ради від
27.10.2006 №6/19 (далі - Методика), 50 відсотків
плати за оренду майна, що належить
бюджетним установам перераховується в
дохід районного бюджету. Також, вважає,
що ЦРЛ не має повноважень на надання
послуг з розміщення обладнання, що не
враховано судом першої інстанції.

ЦРЛ не погодилась із рішенням суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог, а тому подала
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати у
вказаній частині та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову. Вказує
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також зазначає, що в додатку до
договору поставки нафтопродуктів, який
є невід'ємною його частиною чітко
вказано, що ціна за одиницю товару може
змінюватись у зв'язку із кон'юнктурою
ринку нафтопродуктів. Більше того, усі
зміни були погоджені з тендерним
комітетом, що безпідставно не
враховано судом, а проведення
претензійно-позовної роботи ЦРЛ не є
можливим у зв'язку із ліквідацією
контрагента.

ПАТ в письмовому запереченні вважає
постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийняту з врахуванням
всіх обставин справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову в частині відмови у
задоволенні позову - без змін.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційних скарг не прибули, про дату,
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційні скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що ЦРЛ не було укладено договору
оренди, а тому вимоги МДФІ викладені в
п.3 є безпідставними. Що ж до п.6 то
контролюючим органом вірно
встановлено, що відповідачем
протиправно змінено ціну
нафтопродуктів яка зазначена у
акцептованій тендерній пропозиції.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не повністю відповідають
фактичним обставинам справи та є лише
частково вірними таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що в період з 31.01.2012
по 15.03.2012 ДФІ було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ЦРЛ за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, за
результатами якої складено
відповідний акт від 15.03.2012 №740-14/04 (далі -
Акт, а.с.6-46).

У вказаному акті було зафіксовано
порушення відповідачем зокрема:

- п.84 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.10.2008 №921 «Про
затвердження Положення про закупівлю
товарів, робіт і послуг за державні
кошти» (далі - Положення №921), у зв'язку
із закупівлею ПММ за цінами, що
відрізняються від умов акцептованої
тендерної пропозиції, чим завдано
шкоди ЦРЛ на суму 21701,27грн;

- п.10 Методики, у зв'язку із
неперерахуванням в дохід районного
бюджету 50 відсотків плати за оренду
майна, що стало причиною недоотримання
місцевим бюджетом коштів в сумі
50342,60грн.

На підставі Акта ревізії та виявлених
порушеннях ДФІ 24.04.2012 надіслано
відповідачу Вимогу, якою зокрема у п.3
та п.6 вимагалось усунути зазначені
вище порушення, шляхом:

- відображення в обліку різниці у
вартості ПММ на суму 21701,27грн та
провести претензійно-позовну роботу з
контрагентом щодо відшкодування
зайвих виплат шляхом повернення коштів
або постачання відповідного обсягу
палива, чи в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у проведенні зайвих
виплат, шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України. В
подальшому дотримуватися
законодавства про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти.

- відобразити в обліку
заборгованість перед бюджетом та
перерахувати 50342,60грн отриманої
орендної плати до місцевого бюджету
Старовижівського району.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з «Положенням про Державну
фінансову інспекцію України»,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 №499/2011 (далі -
Положення) Державна фінансова
інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб,
зокрема: вимагає від керівників та
інших службових осіб підконтрольних
установ усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів. (пп.4 п.4 Положення).

Відповідно до п.6 цього ж Положення,
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також, Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями п.7 ст.10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відтак, у зв'язку із незабезпеченням
ЦПЛ виконання вимог до усунення
виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства, ДФІ звернулася
до адміністративного суду із цим
позовом.

Щодо позовних вимог позивача в частині
зобов'язання виконати п.3 Вимоги, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Так, фактично висновки контролюючого
органу про порушення відповідачем п.10
Методики, у зв'язку із неперерахуванням
в дохід районного бюджету 50 відсотків
плати за оренду майна обґрунтовуються
тим, що договори укладені ЦРЛ із СП
«Український мобільний зв'язок» від
01.10.2003 №80/14LVISVZRCL про встановлення біля
труби котельні металевого контейнера з
обладнанням мобільного
радіотелефонного та радіорелейного
зв'язку та розміщення на трубі
антенно-фідерних пристроїв РРЛ та
мобільного зв'язку (далі - Договір №1) та
з ЗАТ «Український мобільний зв'язок»
від 01.03.2010 №МС-880/10-02973 про встановлення
сервітуту щодо нерухомого майна (труба
котельні), для встановлення
антенно-фідерних пристроїв мобільного
радіотелефонного та радіорелейного
зв'язку (далі - Договір №2), мають ознаки
договорів оренди нерухомого майна, а
тому відповідачем повинні були
перераховуватись відповідні кошти в
розмірі 50% до районного бюджету, однак
усі були зараховані до спеціального
фонду ЦРЛ (а.с.27).

Такі твердження позивача є
безпідставними та помилковими,
оскільки відповідно до ч.1 ст.759 ЦК
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно ст.760 ЦК України, предметом
договору найму може бути річ, яка
визначена індивідуальними ознаками і
яка зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні (не
споживна річ).

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) чітко
визначено, що може бути об'єктом оренди
за цим законом.

Зокрема до таких віднесено: цілісні
майнові комплекси підприємств, їх
структурних підрозділів (філій, цехів,
дільниць). Цілісним майновим
комплексом є господарський об'єкт з
завершеним циклом виробництва
продукції (робіт, послуг) з наданою йому
земельною ділянкою, на якій він
розміщений, автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання; грошові кошти та
цінні папери з урахуванням
дебіторської та кредиторської
заборгованості орендодавець надає
орендареві на умовах кредиту за
ставкою рефінансування Національного
банку України, а інші оборотні
матеріальні засоби викуповуються
орендарем; нерухоме майно (будівлі,
споруди, нежитлові приміщення) та інше
окреме індивідуально визначене майно
підприємств; майно, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації).

Враховуючи те, що для розміщення
антенно-фідерних пристроїв мобільного
радіотелефонного та радіорелейного
зв'язку використовуються місця в
будинках, що не мають індивідуально
визначеної ознаки, не є інвентарними
об'єктами та є об'єктами загального
(спільного) користування, що не можуть
передаватися в оренду, відповідач
правильно визначив, що передача місць в
будинках комунальної власності для
розміщення відповідного обладнання
має відбуватись за правилами
сервітутів, оскільки при встановлені
сервітуту майно не передається, а
надається право його обмеженого
використання для задоволення потреб, в
даному випадку це потреби суб'єктів
господарювання для надання послуг
мобільного зв'язку та потреб фізичних
осіб у таких послугах.

Більше того, Державною службою України
з питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва у своєму
роз'ясненні від 13.06.2012 №654/0/20-12 (а.с.95)
також підтверджено право ЦРЛ на
укладення у спірних відносинах саме
договору сервітуту.

Додатково слід вказати, що у
відповідності до листа
Старовижівської районної ради
Волинської області від 28.02.2012 №28/3.18 в
бюджет якої згідно вимог ДФІ повинні
бути повернуті недоотримані кошти від
ЦРЛ, зазначає, що труба котельні є
невідокремлене нерухоме майно, яке в
даному випадку є об'єктом користування,
так як дане неможливо повністю
передати в оренду. Тому, вважає, що
законодавчо обґрунтованим рішенням є
дійсно встановлення сервітуту (а.с.74).

Обгрунтованими є доводи ПАТ, в частині
того, що ЦРЛ не передала трубу котельні
в користування, а використовує таку
самостійно, відповідно до її
безпосереднього призначення,
навідміну від підприємства, відтак
ознаки договору оренди відсутні у
таких відносинах.

Враховуючи усе вищенаведене,
апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
оскільки позивачем не укладалися
договори оренди, на підставі яких
отримувалися відповідні кошти ЦРЛ,
підстав для застосування до спірних
відносин п.10 Методики у відповідача не
було, а тому висновки ДФІ про порушення
такого є безпідставними і виключають
правові підстави для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог ДФІ про
зобов'язання відповідача виконати п.6
Вимоги, то суд апеляційної інстанції
виходить з таких міркувань.

Так, позивачем встановлено порушення
ЦРЛ п.84 Положення №921, у зв'язку із
закупівлею ПММ за цінами, що
відрізняються від умов акцептованої
тендерної пропозиції.

Пунктом 84 Положення №921 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), яке визначає механізм
здійснення закупівлі товарів, робіт і
послуг за державні кошти, передбачено,
що умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від умов
тендерної (цінової) пропозиції
учасника - переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не повинні змінюватися після
підписання договору, крім випадків,
визначених порядком зміни умов
договору про закупівлю, що
затверджується уповноваженим органом.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України,
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Тобто, зазначеними нормами
передбачено, що ціна договору є
істотною умовою договору.

На виконання п.84 Положення №921,
Міністерством економіки України
наказом від 30.01.2009 №62 затверджено
«Порядок зміни істотних умов договору
про закупівлю» (далі - Порядок).

В силу п.8.3 вказаного Порядку, ціна
товарів, робіт, послуг (без зміни
кількості (обсягу) товарів, робіт,
послуг) може змінюватись, якщо зокрема
відбулася зміна кон'юнктури ринку на
товари, послуги, що повинно бути
підтверджено документально.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, відповідачем жодним чином не
підтверджено зміни кон'юнктури ринку
на товари які ним придбавалися.

Згідно акцептованої пропозиції
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тоговий дім
«Континіум-Галичина» (далі - ТОВ):

- ціна бензину А95 складає 5,68грн/л,
однак таке придбавалось ЦРЛ за ціною
7,45грн/л;

- ціна бензину А92 складає 5,48грн/л,
однак таке придбавалось ЦРЛ за ціною
7,45грн/л та 7,05грн/л;

- ціна бензину А76(80) складає
4,98грн/л, однак таке придбавалось ЦРЛ за
ціною 5,94, 6,15, 6,32, 6,59грн/л;

- ціна дизельного палива складає
5,88грн/л, однак таке придбавалось ЦРЛ за
ціною 6,19грн/л;

Вказані обставини ЦРЛ не заперечуються
та не спростовуються.

В підтвердження зміни кон'юнктури
ринку, які безпосередньо вплинули на
формування ціни на бензин А92, А80 та
дизельного палива, ЦРЛ надано лише
довідкову інформацію Волинської
торгово-промислової палати (далі - ТПТ)
від 23.07.2009 №19-22/01-3/339 та від 23.09.2009
№19-22/01-3/469 (а.с.57-58).

Вказана довідкова інформація не
містить жодної інформації щодо цін на
бензин А95, а також встановлює рівень
роздрібних цін на решту ПММ станом на
20.07.2009 та 22.09.2009, що абсолютно не
співпадає із часовими проміжками в
яких відповідачем змінювались ціни на
паливо.

Так, ціна на бензин А76(80) змінювалась у
відповідності до додаткових угод від
17.06.2009 (до 5,94грн/л), 09.07.2009 (до 6,15грн/л),
13.07.2009 (до 6,32грн/л), 29.10.2009 (до 6,59грн/л) та
протоколів тендерного комітету по
обговоренню питань щодо погодження
збільшення цін від цих же дат (а.с.174-177,
180-183).

Також із вказаного вбачається, що ціна
за яку здійснювалось придбавання ЦРЛ у
липні та жовтні 2009 року ПММ була значно
більша за зазначену ТПТ станом на 20.07.2009
та 22.09.2009, що додатково підтверджує її
необґрунтованість.

Принагідно, суд апеляційної інстанції,
також вважає за необхідне звернути
увагу, що відповідачем не надано
жодного документу, який би
підтверджував внесення змін до Додатку
№1 до генерального договору поставки
нафтопродуктів від 17.02.2009 №КВ-95 в
частині, що стосується акцептованої
ціни на бензин А95, А92 та дизельне
паливо.

Відтак, оскільки ЦПЛ не підтверджено
документально зміни кон'юнктури ринку
на паливо яке ним придбавалось, то в
силу п.8.3 Порядку, у неї не було правових
підстав для зміни істотних умов
договору щодо ціни товару.

Не було дотримано ЦРЛ і п.11 Порядку,
який передбачав, що замовник
повідомляє про зміну істотних умов
договору Мінекономіки шляхом
надсилання йому основного та
додаткового договорів про закупівлю
протягом 3-х робочих днів з дати
укладення додаткового договору разом
із обґрунтуванням зміни істотних умов
договору для здійснення контролю за
дотриманням вимог законодавства у
сфері державних закупівель.

Більше того, постановою Кабінету
Міністрів України від 09.07.2009 «Про
внесення змін до Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти», внесено зміни, зокрема
у другому реченні абз.2 п.84 Положення
№921, у зв'язку із чим п.84 викладено у
такій редакції: «Умови договору про
закупівлю не повинні відрізнятися від
умов тендерної (цінової) пропозиції
учасника - переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не повинні змінюватися після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами, крім
випадків зменшення обсягів закупівлі
залежно від реального фінансування
видатків, зменшення сторонами ціни
договору про закупівлю».

Вказана постанова набрала чинності з
17.07.2009, а тому з цієї дати та в межах
періоду поставки ТОВ ПММ в 2009 році,
законодавець обмежив право, зокрема
ЦРЛ на зміну ціни договору від умов
тендерної (цінової) пропозиції
учасника - переможця процедури
закупівлі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд погоджується із висновком суду
першої інстанції про порушення ЦРЛ п.84
Положення №921, а тому вимоги позивача в
цій частині є підставними та
підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційні скарги Державної
фінансової інспекції у Волинській
області та Старовижівської
центральної районної лікарні залишити
без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
А.І. Рибачук