Справа № К/9991/21450/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/21450/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня 2011
року, -

встановив:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2001-2009 роки
відповідно до розмірів, встановлених
статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) в сумі 14154,20
гривень.

Постановою Авдіївського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2010 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області щодо відмови ОСОБА_4 у виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення за
2001-2005, 2007-2009 роки відповідно до статті 48
Закону № 796-ХІІ. Стягнуто на користь
ОСОБА_4 з відповідача недоотриману
допомогу на оздоровлення за 2001-2005, 2007-2009
роки в розмірі 13206,20 гривень. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1
квітня 2011 року постанову Авдіївського
міського суду Донецької області від 20
грудня 2010 року скасовано. Позовну заяву
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки залишено
без розгляду. У задоволенні позову в
частині стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1
квітня 2011 року і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 з березня
2007 року має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, до березня 2010
року був інвалідом IIІ групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, а потім - інвалід ІІ
групи. Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області. Допомога на
оздоровлення за 2001-2005, 2007, 2008 роки йому
була нарахована та виплачена у твердих
грошових сумах відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 та
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги в порядку
адміністративного судочинства
безпідставно виходив з того, що
відповідно до положень статті 268
Цивільного кодексу України позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся в суд із цим
позовом лише 26 жовтня 2010 року,
клопотання про поновлення
встановленого законом строку для
звернення до адміністративного суду за
захистом своїх прав за 2001-2008 роки не
заявляв, крім того, не надав належних
доказів поважності причин його
пропуску, то суд апеляційної інстанції
обґрунтовано залишив без розгляду
позовні вимоги в цій частині.

Положення частини 2 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
частини 2 статті 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» не підлягають
застосуванню до таких вимог, оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
та нарахування пенсій.

Закон України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
не встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги
згаданого Закону застосовуються щодо
будь-якого ядерного інциденту, що може
статися на території України, після
набрання цим Законом чинності, тобто
починаючи з 21 березня 1995 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 за 2009 рік
слід зазначити наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що допомога на
оздоровлення за 2009 рік позивачеві була
виплачена у січні 2011 року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 90 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам IIІ
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 90
гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це
було передбачено статтею 48 Закону №
796-ХІІ.

Водночас редакція абзацу 3 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, яким розмір
грошової допомоги на оздоровлення для
інвалідів ІІІ групи визначено у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року

№ 835-VI, не призупинялась і зміни до неї
не вносились.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову в цій частині,
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку щодо правомірності дій
відповідача з виплати позивачеві
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік у розмірі 90 гривень,
встановленому підзаконним нормативним
актом, - постановою Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562,
оскільки наявні законні підстави для
нарахування і виплати позивачеві
допомоги на оздоровлення у розмірі,
визначеному абзацом 2 частини 4 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 1 квітня 2011 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог за 2009 рік -
скасувати і прийняти в цій частині нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задовольнити. Визнати протиправними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області щодо відмови у
виплаті ОСОБА_4 допомоги на
оздоровлення за 2009 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до абзацу 3 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області здійснити нарахування і
виплату ОСОБА_4 допомоги на
оздоровлення за 2009 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до абзацу 3 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням фактично
проведених виплат.

В іншій частині постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня 2011
року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.