Справа № 2а-9314/11/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/44883/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.12.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012

у справі № 2а-9314/11/2670

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Алтема»доДержавної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва провизнання
протиправним та скасування
податкового
повідомлення-рішенняВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алтема» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Алтема»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва (далі по тексту - відповідач, ДПІ
у Солом'янському районі м. Києва) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
16.06.2011 №/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.12.2011, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «Алтема» з питань
перевірки формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
при взаємовідносинах з ТОВ «Феррум
Груп» за період з 01.02.2011 по 28.02.2011, за
результатами якої був складений акт
№6788/23-11/34405798 від 07.06.2011, яким
встановлено порушення п. 201.10 ст. 201, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
та ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

16.06.2011 на підставі акту перевірки
податковим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким позивачу було нараховано
суму податкового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
у розмірі 127412,00 грн., в тому числі
основного платежу у розмірі 127411,00 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 1,00 грн.

Під час перевірки було встановлено, що
ТОВ «Алтема» в податковій декларації
за лютий 2011 року було віднесено до
складу податкового кредиту суму ПДВ,
сплаченого у складі вартості товарів
(робіт, послуг) на користь ТОВ «Феррум
Груп», яке в свою чергу уклало з ТОВ
«Бета Трейдінг» фіктивні правочини без
наміру створення правових наслідків на
поставку товарів.

Як вказано в акті перевірки, ТОВ «Бета
Трейдінг», з яким мав взаємовідносини
постачальник позивача (ТОВ «Феррум
Груп»), не подавало податкову звітність
з ПДВ, остання декларація була подана
за березень 2010 року. Також відсутня
інформація про наявні складські
приміщення, наявність автомобільного
чи іншого транспорту, а також
устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства. Згідно
податкового розрахунку комунального
податку за 2010 рік чисельність
працюючих у ТОВ «Бета Трейдінг»
становить - 1 особа.

Відповідач під час перевірки
встановив, що внаслідок відсутності
фактичної поставки товарів по ланцюгу
від ТОВ «Бета Трейдінг» на користь ТОВ
«Феррум Груп», останнє фактично не
могло здійснити поставку на користь
позивача, що свідчить про нікчемність
правочину на поставку товарів,
укладеного між ТОВ «Феррум Груп» та
позивачем.

Таким чином, відповідач зробив
висновок про порушення ТОВ «Алтема» п.
201.10 ст. 201, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України та ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету за лютий 2011
року на загальну суму 127411,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України ) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України).

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту абз. 1
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

З акту перевірки вбачається, що позивач
в податковій декларації з податку на
додану вартість за лютий 2011 року в
складі податкового кредиту відобразив
суми податку на додану вартість, в тому
числі на підставі податкових
накладних, виписаних ТОВ «Феррум Груп»,
та які сплачені (нараховані) ним, в
зв'язку з придбанням товарів.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до вимог п. 201.8. ст. 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Феррум Груп»
був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку та мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість №100316695 від
28.12.2010, що підтверджується листом ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва від
03.10.2011 №4457/9/10-009.

Слід зазначити, що податкові накладні,
на підставі яких позивач формував
податковий кредит, відповідають
вимогам встановленим п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України та Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом ДПА України від
21.12.2010 №969 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за
№1401/18696, стосовно порядку оформлення та
підстав їх видачі.

Таким чином, позивачем було дотримано
спеціальні вимоги щодо
документального підтвердження спірних
сум податкового кредиту.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно з якою
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

З довідки №11256896 від 28.09.2011 з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців вбачається,
що ТОВ «Феррум Груп» станом на момент
здійснення господарських операцій (та
складання податкових накладних) було
зареєстроване в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців.

Як вбачається з запису №3, зазначеного
у довідці з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 28.09.2011 №11256896,
станом на момент укладення правочину
між ТОВ «Феррум Груп» та позивачем і
виконання господарських операцій
відомості були достовірними та
підтвердженими. Запис про відсутність
ТОВ «Феррум Груп» за його
місцезнаходження було внесено до
Єдиного державного реєстру лише 14.06.2011
(запис №6), тобто після здійснення
господарських операцій та складання
податкових накладних на користь
позивача.

Судами вірно зазначено, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б відсутність фактичного виконання
господарських операцій за спірним
договором, узгодженість дій позивача з
контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладеної позивачем з ТОВ
«Феррум Груп» правочину є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.12.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту постановлення та може бути
переглянута Верховним Судом України у
випадках, встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров