Справа № 2а-1338/12/2070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/52990/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Шипуліна
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 р.

у справі № 2а-1338/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інкомсервіс схід»

до Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інкомсервіс схід»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Західної міжрайонної
державної податкової інспекції
м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби (далі -
відповідач) про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
неправомірними дії податкового органу
щодо відмови у видачі свідоцтва
позивачу як платнику податку на додану
вартість, а також зобов'язано видати
свідоцтво платника податку на додану
вартість - позивача.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа виконавчим комітетом
Харківської міської ради 27.07.2011 р. та
перебуває на обліку, як платник
податків у відповідача.

27.10.2011 р. та 01.11.2011 р. позивач звернувся
до податкового органу з реєстраційними
заявами платника податку на додану
вартість.

Листом від 04.11.2011 р. № 11262/10/15-02-27
відповідач повідомив позивача про
відмову у його перереєстрації в якості
платника податку на додану вартість на
підставі положень ст.183, п.п. «ж» п.184.1
ст.184 Податкового кодексу України (далі
- ПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для відмови у реєстрації
позивача як платника податку на додану
вартість податковий орган визначив
положення п.3.10 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011 року № 1394, а саме наявність в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
запису про відсутність юридичної особи
за її місцезнаходженням (місцем
проживання) або запис про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу.

Відповідно до п.183.8 ст.138 ПК України,
контролюючий орган відмовляє в
реєстрації особи як платника податку,
якщо за результатами розгляду
реєстраційної заяви та/або поданих
документів встановлено, що особа не
відповідає вимогам, визначеним статтею
180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1
статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього
Кодексу, або якщо існують обставини,
які є підставою для анулювання
реєстрації згідно із статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно з п.п. «ж» п. 184.1 ст. 184 ПК України,
анулювання реєстрації платника
податку проводиться шляхом виключення
з реєстру платників податку і
відбувається у разі якщо в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців наявний
запис про відсутність юридичної особи
або фізичної особи за її
місцезнаходженням (місцем проживання)
або запис про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу.

Відповідно до п. 184.2 ст. 184 ПК України,
анулювання реєстрації платника
податку проводиться на підставах
визначених у п. «б» - «и» п. 184.1 цієї
статті, може здійснюватись за заявою
платника податку або за самостійних
рішенням відповідного органу
державної податкової служби. Свідоцтво
про реєстрацію платника податку
вважається анульованим з дати
анулювання реєстрації платника
податку.

Порядок внесення до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців запису про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням або запису про
відсутність підтвердження відомостей
про юридичну особу визначено ст.19
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців».

Згідно з нормами цієї статті зазначені
записи вносяться до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за ініціативою
державного реєстратора або за
ініціативою органу державної
податкової служби.

З наявної у матеріалах справи довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
вбачається, що на момент прийняття
рішення про відмову у реєстрації
позивача платником податку на додану
вартість записів про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням або відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу - позивача не було.

Крім того, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано не взяли до уваги
посилання відповідача на направлення
на адресу державного реєстратора форми
18-ООП, як підстави відмови у реєстрації
платником податку на додану вартість,
оскільки направлення державному
реєстратору форми 18-ООП не є безумовною
підставою для внесення запису про
відсутність юридичної особи за
місцезнаходженням.

Так, за приписами ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» у
разі надходження державному
реєстратору від органу державної
податкової служби повідомлення
встановленого зразка про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням державний
реєстратор зобов'язаний надіслати
поштовим відправленням протягом п'яти
робочих днів з дати надходження
зазначеного повідомлення юридичній
особі повідомлення щодо необхідності
подання державному реєстратору
реєстраційної картки.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність дій відповідача щодо
відмови у видачі свідоцтва позивачу як
платнику податку на додану вартість, а
також наявність підстав щодо
зобов'язання податкового органу видати
позивачу свідоцтво платника податку на
додану вартість.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 р. у
справі № 2а-1338/12/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Шипуліна Т.М.