Справа № 2а-7821/10/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/20471/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання
Ковтун О.С.,

за участю представників відповідача
Манікало І.М., Генеральної прокуратури
України Клюге Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Казенного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О.Морозова" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 у
справі № 2а-7821/10/2070 за позовом Казенного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові за
участі прокурора м. Харкова про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулося до суду із
позовом до Державної податкової
інспекції, у якому заявлено вимоги
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
08.06.2010 № /0, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість (далі - ПДВ) у
розмірі 2 711 134,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить у задоволенні
скарги відмовити через її
необґрунтованість.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що підставою для
прийняття оспорюваного позивачем
податкового повідомлення-рішення були
висновки, викладені у акті від 27.05.2010
про результати позапланової виїзної
перевірки позивача з питань
правомірності декларування від'ємного
значення ПДВ за березень 2010 року та
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ за
березень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось за лютий 2010 року, про
завищення Підприємством суми
бюджетного відшкодування у розмірі 2 711
134,00 грн.

Такий висновок державного податкового
органу вмотивовано тим, що пп. 7.7.2 п. 7.7
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 168/97-ВР), передбачена тільки
одна умова для реалізації права
платника податків на бюджетне
відшкодування - фактична сплата. Тому
розрахунки з комісіонером за отримані
комісійні послуги у межах укладених
договорів комісії, проведені шляхом
утримання комісіонером вартості
комісійної винагороди з сум платежів,
що надходили від третьої особи, з яким
комісіонером було укладено угоди в
інтересах комітента (позивача), не
можна вважати фактичною оплатою.

У цій справі, суди, аналізуючи норми
Закону № 168/97-ВР, дійшли висновку, що
однією з підстав виникнення як
податкового зобов'язання, так і права
на податковий кредит є зарахування
(списання) грошових коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг). Тому, з
рахуванням того, що фактична оплата
комісійної винагороди з рахунку
позивача на користь комісіонера не
здійснювалась, а була самостійно
відрахована комісіонером від суми, що
надійшла до нього від покупця
продукції на користь комітента
(позивача), Підприємство не має права на
відшкодування ПДВ у розмірі 2 711 134,00 грн.

Так, Законом № 168/97-ВР встановлено
сальдовий метод визначення податкових
зобов'язань із цього податку, який
передбачає необхідність врахування як
надходжень сум податку разом із
вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку, так і
витрат цього платника на сплату сум ПДВ
у складі ціни товарів (послуг), що
придбані ним з метою використання у
господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 цього Закону).

Згідно положення пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг).

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
поділяє позицію судів попередніх
інстанцій стосовно того, що приписи пп.
7.7.1, пп. 7.7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР однією з
вимог виникнення права на бюджетне
відшкодування визначають фактичну
сплату ПДВ. Разом з тим, суди не
звернули уваги, що вказані норми не
ставлять виникнення такого права в
залежність від рахунку, з якого
надійшов податок.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та обставин, встановлених
попередніми судовими інстанціями,
спірні відносини виникли у зв'язку із
виконанням договору комісії, який за
своєю правовою природою є відплатним.
Водночас, під час розгляду справи
судами не встановлено відповідність
здійсненого розрахунку, який відбувся
між позивачем у якості комітента та
контрагентом - комісіонером та
підтверджує фактичну сплату ПДВ як
одну із необхідних умов для виникнення
права на бюджетне відшкодування цього
податку, умовам договорів комісії.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

З огляду на викладене рішення судів
першої і апеляційної інстанцій
підлягає скасуванню, а матеріали
справи - направленню на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Казенного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О.Морозова"
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 у
справі № 2а-7821/10/2070 скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко