Справа № 825/2454/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2454/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.
В. Суддя-доповідач: Кузьменко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участі
секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Ядутинського
сільського споживчого товариства
Борзнянської райспоживспілки до
Бахмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області, третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ашер» про
скасування податкових
повідомлень-рішень, за апеляційною
скаргою Бахмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Бахмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській від 10.07.2014 №
, № .

Вимоги мотивував тим, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесене податковим органом із
порушенням чинного законодавства
України, ґрунтується на неправильному
застосуванні норм податкового
законодавства, а тому, підлягає
скасуванню. Вказує, що взаємовідносини
між позивачем та контрагентом ТОВ
«Ашер» мали реальний характер,
документи бухгалтерського та
податкового обліків за цими операціями
були оформлені у відповідності до
вимог податкового законодавства.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та винести нове рішення, яким позов
залишити без задоволення в повному
обсязі.

В судове засідання з'явились учасники
процесу. Представник апелянта
підтримав апеляційну скаргу, просив
задовольнити. Представники позивача
та представник третьої особи просили
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, письмові
заперечення, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
позивачем підтверджені належними
первинними і розрахунковими
документами господарські відносини з
контрагентом, договірні
взаємовідносини були укладені з метою
настання реальних обставин, а тому,
висновки викладені в Акті перевірки є
помилковими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
Бахмацькою ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
Ядутинського ССТ Борзнянської РСС з
питань взаємовідносин з платником
податків - постачальником ТОВ «Ашер» за
липень 2013 року.

За результатами перевірки складений
акт від 25.06.2014 № 345/22-01775855, на підставі
якого Бахмацькою ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області прийнято податкові
повідомлення-рішення від 10.07.2014, а саме:
№ , яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
організацій і підприємств споживчої
кооперації, кооперативів та
громадських об'єднань у сумі 2580,00 грн, в
т.ч. за основним платежем у сумі 2064,00 грн
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 516,00 грн та № , яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів у сумі
2715,00 грн, в т.ч. за основним платежем у
сумі 2172,00 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 543,00
грн.

Встановлено, що між Ядутинським ССТ
Борзнянської РСС та ТОВ «Ашер» було
укладено договір поставки № 9710 від
13.05.2011, відповідно до якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар - пиво, безалкогольні напої,
мінеральну воду, соки, чіпси та інше
(усе в асортименті). Договір підписано
директорами підприємств та скріплено
печатками.

На підставі виписаних податкових
накладних, у перевіряємий період
сплачена позивачем в ціні вартості
товару сума податку на додану вартість
була включена до податкового кредиту.

Так, пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
визначено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до законодавства
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, наприклад,
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість, якщо
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
зокрема, у випадку не здійснення самих
операцій.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011
року, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясувати, зокрема, рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Виконання договору позивача
підтверджується дослідженими судом
належним чином оформленими первинними
документами, які повністю відповідають
вимогам, встановленим ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року - містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
скріплені печатками контрагентів.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують первинні
документи: товарно-грошові звіти,
накладні, рахунки 631, квитанції,
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні.

На момент складання податкових
накладних контрагент позивача був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні, в свою чергу, податкові
накладні, на підставі яких позивач
формував податковий кредит, та копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Крім того, на підтвердження продажу у
роздрібну торгівлю товарів ТОВ «Ашер»
суду надано копії фіскальних
товарно-грошових звітів за липень 2013
року.

Тобто, позивачем надано суду як
первинні бухгалтерські, так і інші
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

За наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Дана правова позиція викладена в
постанові ВАСУ від 14.11.2012 року №
К/9991/50772/12.

Крім того, як зазначено в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби", якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Зазначена правова позиція повністю
відповідає рішенню Європейського суду
з прав людини від 22.01.2009 року у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), згідно якого Європейський суд з
прав людини визнав, що "справедливий
баланс" не додержується, коли платника
ПДВ позбавляють права на податковий
кредит (бюджетне відшкодування) за
відсутності доказів його залучення до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування, чи доказів того, що йому
було відомо про таку діяльність його
постачальників.

Відтак, відповідачем не надано жодних
доказів, які б свідчили про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди - як-то безтоварний
характер здійснених операцій, а тому
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження включення відповідних
витрат до складу валових витрат
підприємства та права на отримання
податкового кредиту.

Таким чином, з'ясувавши характер та
зміст спірних операцій, дослідивши усі
первинні документи, наявність у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів, необхідних для
вчинення відповідних операцій з
поставки, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Апелянтами не було надано доказів на
підтвердження вимог апеляційної
скарги, а висновки суду першої
інстанції є такими, що відповідають
вимогам закону і доводами апеляційної
скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційних скарг,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позову, через що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Бахмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
у справі за адміністративним позовом
Ядутинського сільського споживчого
товариства Борзнянської
райспоживспілки до Бахмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ашер» про
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 30.09.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
30.09.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.