Справа № 808/2004/14
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2014 рокусправа № 808/2004/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Уханенка С.А.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2014 р. по справі за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання права
позивача на залишення на посаді,
визнання протиправною та скасування
пропозиції щодо подальшого
працевлаштування, визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на посаді, зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею переважне право на залишення на
посаді, яку вона займала до
реорганізації ДПА в запорізькій
області; визнати протиправною та
скасувати пропозицію щодо подальшого
працевлаштування у зв'язку з
реорганізацією ДПА в запорізькій
області; визнати протиправним та
скасувати наказ № 4-о від 03.02.12 ДПС у
Запорізькій області щодо призначення в
порядку переведення на тимчасову
посаду; визнати протиправним та
скасувати наказ № 100-о від 30.03.12 ДПС у
Запорізькій області «Про звільнення
ОСОБА_1 у зв'язку із закінченням
трудового договору, згідно з п.2 ст.36
КЗпП України»; поновити її на займаній
посаді; зобов'язати ГУ Міндоходів у
Запорізькі області виплатити середній
заробіток на час вимушеного прогулу за
період часу з 30.03.12 по 30.03.13.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
р. адміністративний позов задоволено у
повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1
переважне право на залишення на посаді
головного державного податкового
інспектора ведення банку даних
обласного рівня управління
інформатизації процесів оподаткування
ДПА в Запорізькій області (нині -
Головне управління Міндоходів у
Запорізькій області), яку позивач
займала до реорганізації ДПА в
Запорізькій області. Визнано
протиправною та скасовано пропозицію
щодо подальшого працевлаштування у
зв'язку з реорганізацією ДПА в
Запорізькій області, згідно з якою
ОСОБА_1 було запропоновано призначення
в порядку переведення на посаду
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю ДПС у Запорізькій
області, на період відсутності
основного працівника ОСОБА_2, яка
перебувала у соціальній відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Визнано протиправним
та скасовано наказ №4-о від 03.02.2012 ДПС у
Запорізькій області щодо призначення в
порядку переведення ОСОБА_1 на
зазначену тимчасову посаду. Визнано
протиправним та скасовано наказ №100-о
від 30.03.2012 ДПС у Запорізькій області
"Про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із
закінченням строку трудового договору,
згідно з п.2 ст.36 КЗпП України".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного
державного податкового інспектора
управління інформаційних технологій
та обліку платників ГУ Міндоходів у
Запорізькій області. Зобов'язано
Головне управління Міндоходів у
Запорізькій області виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період часу з 30.03.2012 по 30.03.2013
у сумі 46 621 (сорок шість тисяч шістсот
двадцять одну) гривню 98 копійок.

Не погодившись з постановою суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що у
зв'язку з проведенням, на виконання
Указу Президента України від 09.12.2010
року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»,
реорганізації Державної податкової
адміністрації у Запорізькій області
було проведено скорочення штатної
чисельності у кількості 75 штатних
одиниць. Під вивільнення підпала і
посада головного державного
податкового інспектора відділу
ведення банку даних обласного рівня
управління інформатизації процесів
оподаткування ДПА в Запорізькій
області, яку на той час обіймала ОСОБА_1

18.01.2012 року відбулося засідання комісії
з проведення реорганізації ДПА в
Запорізькій області, в ході якого
розглядалися переважні права на
залишення на роботі при скороченні
чисельності штату працівників ДПА в
Запорізькій області. За результатами
даного засідання складено протокол №1
від 18.01.2012 року. Так, відповідно до п.13
вказаного протоколу начальник
управління персоналу ДПА в Запорізькій
області Громак Г.Г. повідомила комісію
з проведення реорганізації про
переважні права працівників
управління інформатизації процесів
оподаткування і відділу реєстрації та
обліку платників податків (тодішнє
місце роботи Позивачки), які були
закріплені в додатку №13 до даного
протоколу. За результатами засідання
комісії з реорганізації ДПА в
Запорізькій області була отримана
письмова згода її членів на
вивільнення ОСОБА_1, як такої, що не мала
переважного права на залишення на
посаді в даному управлінні.

Відповідно до наказу від 03.02.2012 року №
4-о ОСОБА_1 призначено в порядку
переведення з 03 лютого 2012 року на
посаду головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу перевірок великих підприємств
управління податкового контролю, на
період відсутності основного
працівника ОСОБА_2, яка перебувала у
соціальній відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Відповідно до наказу від 30.03.2012 року
№100-о ДПС у Запорізькій області ОСОБА_1
було звільнено з посади у зв'язку із
закінченням строку трудового договору,
згідно з п.2 ст.36 КЗпП України", оскільки
працівниця ОСОБА_2, яку вона тимчасово
заміщувала, вийшла з декретної
відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку щодо
наявності у позивача переважного
права, в розумінні ст.42 КЗпП України, на
залишення на займаній до переведення
посаді, а відповідно накази про
переведення та звільнення були
незаконні.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
виходячи з наступного.

Так, предметом апеляційного перегляду
в даній справі є постанова
Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року.

Одночасно з апеляційною скаргою на
постанову суду від 17.04.2014 року
відповідачем була подана апеляційна
скарга на ухвалу Запорізького
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2014 року, якою відмовлено в
задоволенні клопотання відповідача
про залишення позовної заяви без
розгляду у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження у зв'язку з тим, що вказана
ухвала окремому оскарженню не
підлягає, а відповідно до положень ч. 2
ст. 185 КАС України заперечення щодо неї
можуть бути викладені в апеляційній
скарзі на постанову суду першої
інстанції.

З огляду на зазначене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне доводи
апеляційної скарги на ухвалу
Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року врахувати як заперечення щодо
цієї ухвали під час розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
від 17 квітня 2014 року.

Так, строк звернення позивача із
зазначеним позовом відповідно до
положень ст. 99 КАС України,
встановлюється у один місяць.

Суд першої інстанції під час вирішення
питання про відкриття провадження у
справі надав оцінку доводам позивача
щодо пропуску строку та ухвалою від
24.03.2014 року задовольнив клопотання
позивачки про поновлення строку
звернення до суду.

Відповідач, в апеляційній скарзі на
постанову суду, заперечень на ухвалу
від 24.03.2014 року щодо безпідставності
прийняття доводів позивачки про
наявність поважних причин пропуску
строку звернення до суду не зазначив,
тому з огляду на положення ст. 195 КАС
України суд апеляційної інстанції не
приймає доводи заявника апеляційної
скарги щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду.

Так, предметом спору у даній справі є
визнання протиправними та скасування
наказів №4-о від 03.02.2012 року про
переведення та №100-о від 30.03.2012 року про
звільнення позивача, поновлення її на
посаді, зобов'язання виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Зазначення позивачем в позовній заяві
в якості вимог визнання її права на
залишення на посаді, визнання
протиправною та скасування пропозиції
щодо подальшого працевлаштування, за
висновком суду апеляційної інстанції
не є самостійними вимогами, оскільки з
огляду на зміст позовної заяви є
обґрунтуваннями щодо вимог про
скасування наказів щодо проходження та
звільнення з публічної служби, а крім
того охоплюються вказаними вимогами.

Так, на виконання Указу Президента
України від 09.12.2010 року № 1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» було
проведено реорганізацію ДПА у
Запорізькій області, за наслідком якої
відбулося скорочення штатної
чисельності обласного апарату з 469 осіб
на 394 особи.

ОСОБА_1 була попереджена про наступне
вивільнення, з яким вона ознайомилася
23.11.2011 року (т. 2 а.с. 2) та їй була
запропонована в порядку переведення
посада головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу перевірок великих підприємств
управління податкового контролю на
період відсутності (перебування в
соціальній відпустці) основного
працівника ОСОБА_2, на яку ОСОБА_1
погодилася (т. 2 а.с. 3), написавши
власноруч відповідну заяву (т. 2 а.с. 30).

Наказом від 03.02.2012 року № 4-о ОСОБА_1
призначено в порядку переведення з 03
лютого 2012 року на посаду головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю, на період
відсутності основного працівника
ОСОБА_2, яка перебувала у соціальній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, вимоги ст. 492 КЗпП України
відповідачем були виконані. Положення
вказаної статті не визначають заборони
переведення працівника в разі
вивільнення на посаду, яка зайнята
основним працівником, що знаходиться в
соціальній відпустці (перевід на
роботу з безстрокового трудового
договору на строковий трудовий
договір).

Щодо доводів позивача про наявність в
неї переважного права залишення на
роботі суд апеляційної інстанції не
приймає їх з огляду на наступне.

Позивачка працювала головним
державним податковим інспектором
відділу ведення банку даних обласного
рівня, який входив до управління
інформатизації процесів оподаткування
ДПА у Запорізькій області. Вказане
управління складалося з двох відділів
та двох секторів із загальної
чисельністю по штату 17 осіб.

Після проведення реорганізації в
управлінні інформатизації процесів
оподаткування ДПС у Запорізькій
області відбулося приєднання відділу
реєстрації та обліку платників
податків, який до реорганізації був
відокремленим, а також були об'єднанні
у відділ обробки податкової звітності,
технічної підтримки та обміну
податковою інформацією наступні
підрозділи: відділ ведення банку даних
обласного рівня, сектор інформаційних
технологій та обміну податковою
інформацією, сектор ведення та захисту
податкової звітності. Загальна
кількість штатних осіб по управлінню
стала 19 осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про фактичність
вивільнення працівників під час
проведення реорганізації ДПА у
Запорізькій області.

Згідно інформації про працівників
управління інформатизації процесів
оподаткування, яка була заслухана на
засіданні комісії з проведення
реорганізації ДПА в Запорізькій
області, в ході якого розглядалися
переважні права на залишення на роботі
при скороченні чисельності штату
працівників ДПА в Запорізькій області
міститься інформація про кількість
безперервного стажу роботи в органах
ДПС, сімейного стану та кількості
утриманців, відсутність в сім'ї інших
працівників з самостійним заробітком.

Так, серед працівників відділу ведення
банку даних обласного рівня (5 осіб)
лише головний державний податковий
інспектор Турок О.І. мав менший, в
порівнянні з позивачем, стаж роботи в
органах ДПС, але в нього на утриманні
знаходилося двоє неповнолітніх дітей.

Інформація щодо кваліфікації та
продуктивності праці працівників
управління на засіданні комісії з
проведення реорганізації ДПА в
Запорізькій області не розглядалася, а
тому за висновками суду апеляційної
інстанції кваліфікація працівників
приймалася як рівна.

Щодо інших працівників управління
інформатизації процесів
оподаткування, то лише четверо з
працівників управління мали менший
стаж роботи в органах ДПС, проте, вони
були працівниками секторів
інформаційних технологій та обміну
податковою інформацією та ведення та
захисту податкової звітності, які,
відповідно до посадових інструкцій,
затверджених до реорганізації, мали
інші, ніж ОСОБА_1, кваліфікаційні вимоги
та відповідно обов'язки, пов'язані з
обслуговуванням операційних систем,
локальних мереж, систем керування
даними.

Крім того, доцільність залишення на
посаді працівника іншого підрозділу,
що знаходився в межах одного
управління з іншими кваліфікаційними
вимогами є дискрецією органу, в якому
проходив публічну службу позивач, а
надання оцінки визначення посад з
певними кваліфікаційними вимогами під
час реорганізації не входе до
повноважень суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність у
ОСОБА_1 переважного права залишення на
роботі.

Також суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити щодо
правомірності звільнення позивача
відповідно до Наказу № 100-о від 30.03.12 ДПС
у Запорізькій області згідно з п.2 ст.36
КЗпП України у зв'язку із закінченням
строку трудового договору, оскільки
Наказом від 03.02.2012 року № 4-о ОСОБА_1 було
призначено на посаду головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю, на період
відсутності основного працівника
ОСОБА_2, тобто трудовий договір було
укладено на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін, що
підтверджується відповідною заявою
позивача. Тому, саме із закінченням
визначеного строку (виходом основного
працівника на роботу) і було прийнято
Наказ № 100-о від 30.03.12 ДПС у Запорізькій
області «Про звільнення ОСОБА_1.» із
займаної посади, у зв'язку із
закінченням строку трудового договору.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити,
постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
р. - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту її
виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена
02.10.2014 року.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим