Справа № 810/2624/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2624/14
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.

за участю секретаря:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Державної фінансової інспекції
у Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції у Київській області до
Підприємства «Березаньтепломережа»
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у
Київській області (далі - Позивач)
звернулась до суду із адміністративним
позовом до Підприємства
«Березаньтепломережа» (далі -
Відповідачі) у якому просила
зобов'язати відповідача виконати
вимогу про усунення порушень,
виявлених ревізією від 23.12.2013 року №
10-16/2243.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Підприємство «Березаньтепломережа» є
юридичною особою, що зареєстрована
25.05.1998 виконавчим комітетом
Березанської міської ради Київської
області. Відповідно до довідки з ЄДР
організаційно-правова форма
підприємства - комунальне
підприємство.

На виконання плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції в Київській області
на ІІІ квартал 2013 р. Баришівською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією в період з 16.09.2013 по 26.11.2013
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Підприємства «Березаньтепломережа» за
період з 01.03.2011 по 31.08.2013, а за її
результатами 26 листопада 2013 р. складено
Акт № 10-25/76 (далі по тексту - Акт
ревізії).

Листом від 23.12.2013 №10-16/2243 позивачем
направлено вимогу про усунення
порушень із зазначенням кінцевого
терміну її виконання - до 10.01.2014. В
оскаржуваних пунктах вимоги зазначено
наступне:

Забезпечити відшкодування (п.2):

- зайво отриманих з державного бюджету
коштів з різниці в тарифах на послуги
теплопостачання, наданих населенню на
суму 455189,16 грн., внаслідок завищення
фактичної собівартості теплової
енергії та обсягу заборгованості
минулих років, та різниці в тарифах на
послуги постачання населенню на суму
4283,26 грн. в результаті віднесення до
фактичної собівартості теплової
енергії для населення інших
операційних витрат, які не входять до
собівартості реалізованої продукції,
чим порушено вимоги п.7 Порядку
перерахування у 2011-2012 роках субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися або погоджувалися
відповідними органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.05.2011 №503, від
11.06.2012 №517 та ст.34 Закону України від
23.12.2010 №2857-VІ «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», п. 18 Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги», п.7 ст.8, п.8
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»
від 16.07.1999 № 996-XIV та п.2.14 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 №291 (п.2.1);

- недотриманої пені та штрафних
санкцій за несвоєчасно сплачену
орендну плату на загальну суму 34433,62
грн., що виникли у зв'язку з
недотриманням умов договорів оренди,
та порушення вимог п.3 ст.18 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» від 10.04.92 №2269-ХІІ
(п.2.2);

- переплати заробітної плати внаслідок
завищення посадових окладів на
загальну суму 25809,61 грн. та зайвої
сплати внесків до фондів на суму 9565,04
грн. у зв'язку з безпідставним
введенням штатним розписом посади
головного економіста, чим порушено
вимоги п.5 «Типових норм чисельності
працюючих на підприємствах
комунальної теплоенергетики»,
затверджених Державним комітетом
будівництва, архітектури та житлової
політики України 02.07. 2001, вимоги ст. 15
Закону України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 р. №108/95-ВР. Вивести зі
штатного розпису посаду головного
економіста та ввести до штатного
розпису посаду економіста (п.2.3);

- переплати заробітної плати внаслідок
завищення посадового окладу на
загальну суму 2164 грн. та зайвої сплати
внаслідок внеску до фондів на суму
801,97 грн. у зв'язку з порушенням вимог
контракту, ст.65 Господарського кодексу
України, п.1,3,5 постанови Кабінету
Міністрів України від 19.05.99 №859 «Про
умови і розміри оплати праці
керівників підприємств, заснованих на
державній, комунальній власності, та
об'єднань державних підприємств», ст.8
Закону України «Про оплату праці»
від 24 березня 1995 р. №108/95-В (п.2.4);

- зайвої виплати доплати
електрогазозварникам за молоко на суму
3479,5 грн. у зв'язку з тим, що атестація
робочих місць із шкідливими умовами
праці на підприємстві не
проводилась, чим порушено вимоги п.6 та
п.7 «Порядку проведення атестації
робочих місць за умовами праці»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.1992 №442 та п.1.4,
1.6 «Методичних рекомендацій для
проведення атестації робочих місць за
умовами праці», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.09.1992 №41, п.4 розділу 6 Колективного
договору, п.1,3 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV
(п.2.5);

- переплати відпускних на суму 1165,26 грн.,
та як наслідок зайво перераховано
внесків до фондів на суму 431,84 грн., яка
виникла в результаті виплат, чим
порушено п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про
порядок визначення середньої
заробітної плати» (п.2.6);

- переплати заробітної плати за
невідпрацьований час спеціалістами
підприємства без табелів обліку
робочого часу на суму 10845,04 грн. та
відповідно зайво перераховано внесків
до фондів на суму 4019,15 грн., а також
переплата референту без акта виконаних
робіт на суму 8177,54 грн. та відповідно
внесків до фондів на суму 2837,60 грн., які
нараховані та виплачені з порушенням
вимог ст.1 Закону України «Про оплату
праці», п. 1 ст.3, п.1,3 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.99,
п. 2. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88 (п.2.7);

- переплати заробітної плати за
збільшений обсяг робіт працівникам
бухгалтерії та водіям на суму 25082,91 грн.
та відповідно зайво перераховано
внесків до фондів на суму 9294,45 грн., які
нараховані та виплачені з порушенням
вимог Додатку №4 Галузевої угоди, та
Колективного договору, вимог п.2
Постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.81
№1145 «Про порядок і мови суміщення
професій (посад)", п.1 Інструкції щодо
застосування постанови №1145 від 14.05.82
№53-ВЛ, які на разі є чинними на підставі
постанови Верховної Ради України від
12.09.91 №1545-12 «Про порядок тимчасової дії
на території України окремих актів
законодавства Союзу PCP», листа
Міністерства праці та соціальної
політики України від 27.07.2009 №424/13/84-09
«Щодо доплати за розширення або
збільшення обсягу виконуваних робіт
водію», ст. 15 Закону України «Про оплату
праці», п. 1 ст. З, п.1,3 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.99
(п.2.8);

- переплати матеріальних допомог,
доплат начальнику підприємства ОСОБА_3
на суму 12308,96 грн. та відповідно зайво
перераховано внесків до фондів на суму
4561,43 грн. у зв'язку з тим, що матеріальна
допомога до ювілейної дати не
визначена колективним договором, а
матеріальна допомога на оздоровлення
та доплата до заробітної плати
нарахована без погодження власника
підприємства, а також матеріальна
допомога на оздоровлення видана при не
наданні основної відпустки, всі
зазначені заохочувальні виплати
виплачені за рахунок фонду оплати
праці, а не за рахунок прибутку, як
визначено контрактом, чим порушено
вимоги п.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV,
ст.15 Закону України «Про оплату праці»,
колективного договору, контракту (п.2.9);

- переплати премій на суму 3180,50 грн. та
як наслідок зайво перераховано внесків
до фондів на суму 1178,69 грн., яка виникла
в результаті виплати премій в
порушення Положення про преміювання, а
також виплата премій, не передбачених
Колективним договором, чим порушено
вимоги п.2 ст.3, п.8 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ,
ст.15 Закону України «Про оплату праці»,
Колективний договір, Положення про
преміювання (п.2.10);

- коштів за безпідставне списання
паливно-мастильних матеріалів на суму
26771,47 грн., яке виникло внаслідок
списання пального без шляхових листів
та актів на списання, безпідставне
списання пального в період перебування
водія у відпустці, понаднормове
списання пального, чим порушено вимоги
п.2 ст.3, п.1,3 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV,
п. 2.1 наказу Міністерства фінансів
України від 24.05.95 №88 «Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (п.2.11);

- коштів, перерахованих ПП «Велідіт»
без отримання товарів, робіт та послуг
на суму 132310,62 грн., а саме списання
коштів підприємства на витрати без
отримання товарів та послуг, чим
порушено вимоги п.2.ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV,
п.5 ст.75 Господарського кодексу України
(п.2.12);

- забезпечити повернення основних
засобів, переданих іншим юридичним
особам без отримання прибутку на суму
87894,56 грн., а саме: передача трактора та
причепа юридичній особі комунальному
підприємству «Березанський комбінат
комунальних підприємств» в постійне
користування, без отримання прибутку,
чим порушено вимоги п.2.ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 №996-ХІV, п.5 ст.75 Господарського
кодексу України (п.3).

- головному бухгалтеру забезпечити:
приведення бухгалтерського обліку у
відповідність до вимог п.2 ст.3, п.6,7 ст.8,
п.1,5,8 ст.9, п.1 ст.10 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ,
п.16 П(С)БО №7, в частині несвоєчасного
оприбуткованих матеріальних активів
та ТМЦ, збільшення вартості активів
внаслідок їх дооцінки на суму 66965,14 грн.,
а саме не оприбуткування вартості
робочих проектів, вартості списаних
труб, вартості ТМЦ, придбаних в ТОВ
«Тарекс»; дотримання законодавства в
частині укладання договорів оренди
майна та проведення розрахунків
розміру орендної плати лише за умови
проведення незалежної оцінки майна
відповідно до вимог п.п.7,8 «Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна»,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.95 №786; при
нарахуванні заохочувальних виплат за
рахунок коштів профспілки своєчасно та
в повному обсязі проводити утримання
та перерахування єдиного внеску з
нарахованих заохочувальних виплат за
рахунок коштів підприємства при
відсутності утриманих профспілкових
внесків (п.3).

Винесену Державною фінансовою
інспекцією у Київській області вимогу
Підприємством «Березаньтепломережа»
добровільно не виконано, у зв'язку з чим
позивач з посиланням на пункт 10 статті
10 Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" звернувся до суду в
інтересах держави для зобов'язання
відповідача виконати цю вимогу.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
обмеження автономії волі особи або
втручання органів державної влади у
вільне здійснення особою належних їй
цивільних прав є неприпустимим і
протиправним.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади
здійснення фінансового контролю в
України визначаються Законом України
від 26.01.1993 №2939-ХІІ «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» (далі по тексту -
Закон №2939-ХІІ).

Відповідно до ст. 2 Закону №2939-ХІІ
головним завданням органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється)
державне чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Згідно із ст.10 Закону №2939-ХІІ органу
державного фінансового контролю
надається право: 1) перевіряти в ході
державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо); 2)
безперешкодного доступу в ході
державного фінансового контролю на
склади, у сховища, виробничі та інші
приміщення, що належать підприємствам,
установам та організаціям, що
контролюються; зупиняти в межах своїх
повноважень бюджетні асигнування,
зупиняти операції з бюджетними коштами
в установленому законодавством
порядку, а також застосовувати та
ініціювати застосування відповідно до
закону інших заходів впливу у разі
виявлення порушень законодавства; 3)
залучати на договірних засадах
кваліфікованих фахівців відповідних
органів виконавчої влади, державних
фондів, підприємств, установ і
організацій для проведення
контрольних обмірів будівельних,
монтажних, ремонтних та інших робіт,
контрольних запусків сировини і
матеріалів у виробництво, контрольних
аналізів сировини, матеріалів і
готової продукції, інших перевірок; 4)
вимагати від керівників
підконтрольних установ проведення
інвентаризацій основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
і розрахунків, у разі відмови у
проведенні таких інвентаризацій -
звернутися до суду щодо спонукання до
проведення таких інвентаризацій, а
до ухвалення відповідного рішення
судом - у присутності понятих та
представників зазначених підприємств,
установ і організацій, щодо яких
проводиться ревізія, опечатувати каси,
касові приміщення, склади та архіви на
термін не більше 24 годин з моменту
такого опечатування, зазначеного в
протоколі. 7) пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; 9) накладати у випадках,
передбачених законодавчими актами, на
керівників та інших службових осіб
підконтрольних установ,
адміністративні стягнення; 10)
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів; 13) при виявленні збитків,
завданих державі чи підприємству,
установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку;
15) порушувати перед керівниками
відповідних органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.

Відповідно до ч.2 і 3 ст. 12 Закону
№2939-ХІІ працівники органу державного
фінансового контролю зобов'язані у
випадках виявлення зловживань і
порушень чинного законодавства
передавати правоохоронним органам
матеріали ревізій, а також повідомляти
про виявлені зловживання і порушення
державним органам і органам,
уповноваженим управляти державним
майном. При вилученні документів у
зв'язку з їх підробкою або виявленими
зловживаннями працівник органу
державного фінансового контролю
зобов'язаний негайно повідомити про це
в правоохоронні органи. Вилучені
документи зберігаються до закінчення
ревізії. Після цього вони повертаються
відповідному підприємству, установі
або організації, якщо відповідно до
кримінального процесуального закону
не прийнято рішення про виїмку цих
документів.

Відповідно до ст. 15 Закону №2939-ХІІ,
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Підпунктами 18, 21 пункту 6 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 №499/2011, передбачено,
що Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
порушувати перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених із порушенням законодавства,
у судовому порядку стягувати у дохід
держави кошти, отримані
підконтрольними установами за
незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства; порушувати
перед керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях; при виявленні
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо безпідставного
твердженнями відповідача про те, що
підприємство не належить до державної
власності, не є комунальним унітарним
підприємством, не використовує коштів
державного і місцевого бюджетів, а тому
у позивача відсутні підстави для
втручання у господарську діяльність
підприємства. Оскільки за статутом
відповідач є комунальним
підприємством, то позивачем правомірно
проведено ревізію окремих питань його
фінансово-господарської діяльності.

В силу вимог ч.1 ст. 113 Бюджетного
кодексу України (далі по тексту - БК
України) до повноважень органів
державного фінансового контролю з
контролю за дотриманням бюджетного
законодавства належить здійснення
контролю за: 1) цільовим та ефективним
використанням коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів
(включаючи проведення державного
фінансового аудита); 2) цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії; 3)
достовірністю визначення потреби в
бюджетних коштах при складанні
планових бюджетних показників; 4)
відповідністю взятих бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів відповідним бюджетним
асигнуванням, паспорту бюджетної
програми (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі); 5) веденням
бухгалтерського обліку, а також
складанням фінансової і бюджетної
звітності, паспортів бюджетних програм
та звітів про їх виконання (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі),
кошторисів та інших документів, що
застосовуються в процесі виконання
бюджету; 6) станом внутрішнього
контролю та внутрішнього аудита у
розпорядників бюджетних коштів.

Приписами ст. 120 Бюджетного кодексу
України врегульовано питання
зупинення операцій з бюджетними
коштами, яке полягає у зупиненні
будь-яких операцій із здійснення
платежів з рахунку порушника
бюджетного законодавства. Механізм
зупинення операцій з бюджетними
коштами визначається Кабінетом
Міністрів України.

Надаючи оцінку підставам звернення
позивача до суду із вказаною позовною
вимогою суд бере до уваги наступне.
Суб'єкт владних повноважень має право
звернутися до суду лише у випадках
встановлених законом, що передбачено
ст. 17 КАС України. Переважно таке право
пов'язується з необхідністю в
обмеженні прав, свобод чи законних
інтересів фізичних або юридичних осіб
за вимогою суб'єкта владних
повноважень, коли суб'єкт владних
повноважень без рішення суду не може
реалізувати надані законом
повноваження, або ж у справах про
притягнення фізичних осіб чи юридичних
осіб до передбаченої законом
відповідальності.

В даній справі предметом позову є
зобов'язання відповідача до вчинення
певних дій - виконання пунктів вимоги,
які адресовані керівнику та головному
бухгалтеру підприємства з приводу
усунення виявлених ревізією порушень і
недоліків, які викладено без точного
юридичного змісту дій, які зобов'язана
вчинити підконтрольна установа, тобто
є неконкретними і не можуть вважатися
такими, що містять чіткий імперативний
припис.

Вимога про забезпечення відшкодування
матеріальної шкоди (збитків) з
працівників підприємства позивача є
спонуканням підконтрольної установи
вчинити певні дії у власному
юридичному інтересі.

Вимога, яка стосується контролю за
належним утриманням і перерахуванням
єдиного внеску, про зайво проведені
нарахування єдиного соціального
внеску стосується виконання
підприємством обов'язків
страхувальника в системі обов'язкового
державного соціального страхування та
в залежності від періоду вчинення тих
чи інших порушень відноситься до
повноважень органу Пенсійного фонду
України чи податкового органу щодо
здійснення контролю за сплатою єдиного
внеску.

Суд також бере до уваги, що у часовому
вимірі вимоги органу державного
фінансового контролю випливають з
оцінок подій (фактів), які відбулись у
минулому, а за змістом спрямовані на
спонукання позивача як юридичної особи
до вчинення певних юридично значимих
дій у власних інтересах та в інтересах
соціальних фондів, державного чи
місцевого бюджету.

Оцінюючи вказані обставини та
зазначені правові норми, органи
державного фінансового контролю
наділено повноваженнями пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства.

Із аналізу Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
підпункту 15 пункту 6 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
вбачається, що вимога керівникам
підконтрольних установ щодо усунення
виявлених порушень законодавства може
стосуватися припинення дійсного
триваючого порушення і має на меті його
припинення та запобігання у
подальшому.

Ці положення кореспондуються з
приписами пунктів 45, 46 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 №550, якими
передбачено, що в міру виявлення
ревізією порушень законодавства
посадові особи служби, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому. Якщо вжитими в період
ревізії заходами не забезпечено повне
усунення виявлених порушень, органом
служби у строк не пізніше ніж 10 робочих
днів після реєстрації акта ревізії, а у
разі надходження заперечень
(зауважень) до нього - не пізніше ніж 3
робочих дні після надіслання висновків
на такі заперечення (зауваження)
надсилається об'єкту контролю письмова
вимога щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства із
зазначенням строку зворотного
інформування.

Із аналізу пункту 7 статті 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" та підпункту 15 пункту 6
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, пунктів 45, 56 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
вбачається, що вимога керівникам
підконтрольних установ щодо усунення
виявлених порушень законодавства може
стосуватися припинення дійсного
триваючого порушення і має на меті його
припинення та запобігання у
подальшому. Отже, вимога не може
стосуватися подій чи фактів, які
відбулись у минулому, адже не можна
усунути те, що вже відбулось.

Позивач в обґрунтування своїх
повноважень на зазначення саме
вказаних у позові вимог посилається на
пункт 10 статті 10 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні", який
передбачає його право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Колегія суддів апеляційної інстанції
під час дослідження змісту
вищезазначеного та з урахуванням
висновку суду першої інстанції, вважає
за необхідне звернути увагу позивача,
що зазначена правова норма передбачає
лише право на звернення до суду у
певному випадку, та не визначає предмет
позову і зміст позовних вимог при
реалізації цього права.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що ця норма може
застосовуватися лише у поєднанні з
іншими нормами Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та з
нормами, що містяться у главі 18
Бюджетного кодексу України, а
звернення органу державного
фінансового контролю до суду у такому
випадку повинно бути з іншим предметом
позову.

Дотримуючись принципів законності та
юрисдикції, визначеної Конституцією та
законами України, суд не має права
перебирати на себе повноваження інших
органів державної влади, зокрема у
питанні реалізації органом державного
фінансового контролю встановленої
Законом України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» компетенції
вимагати від підконтрольних установ
усунення порушень, виявлених ревізією.

Стосовно вимог органу державного
фінансового контролю щодо вчинення
певних дій в інтересах державного
бюджету та в інтересах самого позивача
(відшкодувати збитки, пред'явити позови
до інших осіб, забезпечити
відшкодування коштів з працівників)
суд зазначає, що відповідно до статті 12
Цивільного кодексу України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Матеріально-правовому принципу
автономії волі кореспондує
процесуальний принцип
диспозитивності, відповідно до якого
ніхто не може бути примушений до
пред'явлення позову проти своєї волі
(nemo invitus agree cogitur).

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
В.Ю. Ключкович

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.