Справа № 2а-2922/09/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/68901/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Малинської міжрайонної державної
податкової інспекції

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2011

у справі №2а-2922/09/0670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Малинської міжрайонної державної
податкової інспекції

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2011, позов задоволено частково.
Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Малинському
районі від 22.04.2009 №/1 в частині
донарахування зобов?язання з податку
на додану вартість за основним
платежем в сумі 166 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 83 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції в частині
задоволених позовних вимог, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Підставою для прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
стали висновки акта планової
документальної виїзної перевірки
№18-222/17/НОМЕР_1 від 05.02.2009 та
позапланової документальної
перевірки від 16.04.2009 №57-222/17/НОМЕР_1 про
порушення позивачем вимог пп.7.3.1 п.7.3,
пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» внаслідок
віднесення до складу податкового
кредиту у 2006 році податку на додану
вартість в розмірі 22899 грн. за
операціями з реалізації будівельних
матеріалів ПП ОСОБА_3, який не був
платником податку на додану вартість,
та включення до складу податкового
кредиту у червні 2006 року ПДВ в сумі 166
грн. за операціями з придбання
будівельних матеріалів на загальну
суму 1000 грн., які не призначались для
використання в господарській
діяльності платника податку.

Суд першої інстанції, з доводами якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позовних
вимог в частині скасування
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення в сумі 166 грн.
основного платежу та 83 грн. штрафних
(фінансових) санкцій. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

Постановлені у справі рішення
оскаржуються виключно в частині
задоволених позовних вимог. Відповідно
до ст.220 КАС України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4
ст.7 цього Закону, сума податку,
сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Разом з тим, доводи податкового органу
щодо віднесення позивачем до
податкового кредиту в червні 2006 року
ПДВ в сумі 166 грн. за операціями з
придбання будівельних матеріалів, які
не призначені для використання в
господарській діяльності, жодним чином
не підтверджено, відповідачем ні під
час перевірки, ні в суді не наведено
первинних документів, оформлених за
наслідками цих операцій, що стали
підставою для таких висновків.

Пунктом 1.4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, затвердженого наказом ДПА
України від 11.06.2004 № 326 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), встановлено, що за
результатами проведеної
документальної перевірки складається
акт документальної перевірки (далі -
Порядок).

Загальне поняття акта перевірки
наведене у п.п.1.5, 1.6, 1.7 Порядку згідно
яких акт документальної перевірки
повинен містити систематизований
виклад виявлених у ході перевірки
фактів порушень, зокрема, норм
податкового та валютного
законодавства, а також невиконання
платником податків законних вимог
посадової особи податкових органів,
яка проводила перевірку. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності суб'єкта підприємницької
діяльності, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового
та валютного законодавства. Факти
виявлених порушень податкового та
валютного законодавства викладаються
в акті документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів.

Невиконання контролюючим органом
наведених вимог, позбавляє суд
можливості перевірити правомірність
висновків відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, підстав для
скасування постановлених у справі
судових рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Малинської
міжрайонної державної податкової
інспекції відхилити, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун