Справа № 820/15601/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді - Волошина Д.А.,
за участю секретаря судового засідання
представників : позивача - Ситніка О.О.,
відповідача - не прибув
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові справу за адміністративними
позовом Державного підприємства
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення ,-
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Державне підприємство
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
, з адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів , в якому просить суд, з
урахуванням зменшених позовних вимог,
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 01.07.2014 р. про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ в розмірі 13710,74 грн.
і застосування штрафних санкцій у
розмірі 6855,37 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що висновки
податкового органу про вчинення ним
порушень є помилковими, не доведеними
належними доказами і спростовуються
первинними документами підприємства,
наполягав на правильності обчислення
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Відповідач, Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в письмових запереченнях
та представник відповідача в судових
засіданнях проти позову заперечував з
посиланням на матеріали перевірки та
стверджував, що оскаржуване рішення
винесене у відповідності до норм
діючого законодавства, є такими, що
відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки спірні податкові
накладні не зареєстровані в Єдиному
реєстрі податкових накладних та просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позов просив
задовольнити з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, заперечень та клопотань не
надав.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, встановив наступне.

Позивач, Державне підприємство
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
зареєстрований у встановленому
законом порядку, як юридична особа, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи,
набув правового статусу суб'єкта
господарювання - юридичної особи, як
платник податків, зборів (обов'язкових
платежів), знаходиться на обліку в
Спеціалізованій державній податковій
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів та є платником податку на
додану вартість, що підтверджується
матеріалами справи.

Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка правомірності нарахування
Державним підприємством «Харківський
машинобудівний завод «ФЕД» () від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних звітних
(податкових) періодів за березень 2014р.,
про що складено акт №190/28-09-46-17/14310052 від
16.06.2014 року.

На підставі висновків акту перевірки
Державною податковою інспекцією у
Київському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби було винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 01.07.2014 р. про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ в
розмірі 13710,74 грн. і застосування
штрафних санкцій у розмірі 6855,37 грн.

Як з'ясовано судовим розглядом,
фактичною підставою для винесення
податкового повідомлення рішення
слугували відображені в акті перевірки
висновки відповідача про порушення
позивачем п.п. "г" п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201, п.
198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України внаслідок чого завищено
податковий кредит на 13710,74 грн. за
період березень 2014 року та п.п. "г" п. 201.1.
201.4. 201.6 ст. 201, п. 198.1, 198.3. 198.6 ст. 198, п. 200.3,
абз. а 200.4 ст. 200 ПКУ внаслідок чого
відповідно завищено суму бюджетного
відшкодування на 13710,74 грн. за період
березень 2014 року.

Перевіряючи вказані висновки
відповідача, а відтак і прийняте на їх
підставі спірне податкове
повідомлення-рішення, на відповідність
вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд
виходить з такого.

З акту перевірки та з наданої до суду
податкової декларації з ПДВ за
березень 2014 року, вбачається, що
Державним підприємством "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" до складу
податкового кредиту були включені
податкові накладні виписані ТОВ "НВП
"Пластополімер" та ТОВ "УТК Пласт".

Факт складання вказаних податкових
накладних, пов'язаний з придбанням
товару у ТОВ "НВП "Пластополімер"
договір постачання товару укладений на
підставі частини 1 статті 181
Господарського кодексу України у
спрощений спосіб шляхом підтвердження
прийняття до виконання замовлень щодо
отримання товарів (продукції), оплатою
їх вартості та подальшого використання
їх у господарській діяльності
компанії. Проведення господарських
операцій та відображення їх в
податковому обліку підтверджується
первинними документами: податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками фактурами, прибутковими
ордерами, вимогами, платіжними
дорученнями щодо оплати товару,
лімітними картками, подорожним листом
щодо доставки товару, сертифікатами
якості на товар. (а.с. 61-75)

Транспортування товару від продавця до
покупця підтверджується подорожним
листом (а.с. 77).

З матеріалів справи вбачається, що
транспортування товару здійснювалось
транспортом Газель 2705 АХ 01-52 АТ, що
передано позивачу в тимчасове
користування на підставі договору
найму транспорту №220 Ф/09 від 07.10.2009 року
укладеному між ВАТ "ФЕД" (як
наймодавець) та ДП "Харківський
машинобудівний завод ФЕД" (як наймач).
(а.с. 177-178)

Крім того, факт перебування
уповноважених осіб (Грецького
Олександра Сергійовича, Нестерерової
Тетяни Петрівни) у м. Сімферополі з
24.03.2014 року по 26.03.2014 року
підтверджується посвідченнями про
відрядження, звітами про використання
коштів, виданих на відрядження, які
наявні в матеріалах справи.

Отримання товару здійснювала
уповноважена на те особа за
довіреністю, що була зареєстрована в
журналі реєстрації довіреностей, що
міститься в матеріалах справи. (а.с.
171-175)

Факт оприбуткування товару на складі
та подальшого використання в
господарській діяльності
підтверджується приходним ордером,
вимогами та лімітними картками.

Твердження податкового органу про
сумнівність реальності фактичного
відвантаження товару у ТОВ НВП
"Пластополімер" з огляду на той факт, що
його фактична адреса: м. Сімферополь,
вул. Будьоного 24, корп.1, а отримано
товар, за адресою: м. Сімферополь, вул.
Будьоного 32, спростовується
матеріалами справи, оскільки фактичне
місцезнаходження ТОВ НВП
"Пластополімер" м. Сімферополь, вул.
Будьоного 32, що зазначено в анкеті
контрагента, за підписом заступника
генерального директора ТОВ НВП
"Пластополімер" та в рахунку - фактурі. З
письмових пояснень представника
позивача, судом встановлено, що
складання такої анкети обумовлено
наказом ДК "Укроборонпром", що є
уповноваженим суб'єктом
господарювання з управління ДП "ХМЗ
"ФЕД".

Щодо відносин з придбанням товару у
ТОВ "УТК Пласт" судом встановлено, що
договір постачання товару укладений на
підставі частини 1 статті 181
Господарського кодексу України у
спрощений спосіб шляхом підтвердження
прийняття до виконання замовлень щодо
отримання товарів (продукції), оплатою
їх вартості та подальшого використання
їх у господарській діяльності
компанії. Проведення господарських
операцій та відображення їх в
податковому обліку підтверджується
первинними документами: податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками фактурами, прибутковими
ордерами, вимогами, платіжними
дорученнями щодо оплати товару
подорожними листами щодо доставки
товару (а.с.81- 167)

Представник позивача пояснив, що
перевезення товару здійснювалось
ручною поклажею робітником заводу.

Дослідивши паспорт на скоби важільні,
судом встановлено що габаритні розміри
товару185 мм., отже вантаж є
малогабаритний, що узгоджується з
поясненнями позивача (а.с. 168)

Отримання товару здійснювала
уповноважена на те особа за
довіреністю, що була зареєстрована в
журналі реєстрації довіреностей, що
міститься в матеріалах справи. (а.с.
171-175)

Оплата за товар проведена в повному
обсязі. Факт оприбуткування товару на
складі та подальшого використання в
господарській діяльності
підтверджується приходними ордерами,
вимогами та лімітними картками, які
містяться в матеріалах справи.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо -безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи за своєю формою та
змістом відповідають вимогам чинного
законодавства, наявності недоліків
(дефектів форми, змісту або походження),
які б згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення)
спричиняли втрату означеними
накладними юридичного статусу
первинних документів судом не виявлено
та актом перевірки не встановлено.

Правила обрахування розміру
податкового кредиту з податку на
додану вартість регламентовані п.198.1.
ст. 198 Податкового кодексу України, яким
передбачено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

Згідно з п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг;або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України забороняється
включення до складу податкового
кредиту сум податку, не підтверджених
належним чином оформленими
податковими накладними.

Норми п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України
встановлюють, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) податкову накладну в
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця, яка є підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі
перелічені суми податкового кредиту
підтверджені відповідними податковими
накладними. В свою чергу, ці податкові
накладні складені на підставі рахунків
- фактур, видаткових накладних,
платіжних доручень про сплату коштів
та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що постачальники
товару, щодо яких відповідачем
оспорюється право позивача на
податковий кредит з ПДВ на момент
здійснення господарських операцій
були зареєстровані в установленому
законом порядку, знаходились на обліку
в податковому органі, мали статус
платника ПДВ, свідоцтво платника ПДВ не
було анульовано на момент укладання та
виконання угод, в ході перевірки таких
обставин не встановлено та докази що
спростовують ці обставини
відповідачем до суду не надано.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував проти
правильності оформлення всіх
податкових накладних, які виписувалися
контрагентами позивача та на підставі
яких позивач скористався правом на
формування податкового кредиту.

В ході перевірки відповідачем не
встановлено у позивача наміру отримати
за названими договорами поставки та
послуг (робіт) іншого результату, ніж
придбання товару, послуг (робіт) .
Досліджуючи витребувані та приєднані
до справи документи, суд відзначає, що
матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентами при укладанні і
виконанні договорів взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 Кодексу адміністративного
судочинства України не виявлено. При
цьому, суд бере до уваги, що доказів, які
б вказували на відсутність реальності
господарської операції за цими
договорами, за правилами ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідач до суду не подав, а
судом самостійно таких доказів не
виявлено.

Факт придбання товару підтверджується
документально первинними
бухгалтерськими документами, що були
надані до суду а саме: видатковими,
податковими накладними, подорожним
листом, прибутковими ордерами,
рахунками фактурами, вимогами,
лімітними картками, платіжними
дорученнями, щодо проведених
розрахунків, сертифікатами якості.

Судом встановлено, що придбання
позивачем товару здійснювалось саме в
межах господарської діяльності,
оскільки згідно довідки АА №744989 з
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
видами діяльності позивача є ремонт і
технічне обслуговування повітряних і
космічних літальних апаратів;
виробництво залізничних локомотивів і
рухомого складу; дослідження й
експериментальні розробки у сфері
інших природничих і технічних наук ;
постачання пари, гарячої води та
кондиційованого повітря; діяльність
засобів розміщування на період
відпустки та іншого тимчасового
проживання

Судом не встановлено невідповідності
даних податкових накладних фактичним
обставинам.

Ст. 16 Податкового кодексу України
передбачає, що особами,
відповідальними за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, за нарахування,
утримання та сплату (перерахування)
податку до бюджету, та за повноту та
своєчасність його внесення до бюджету
є платники податку.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу
України, відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків.

При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів

Законом не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах з
підстав викладених відповідачем, за
умови, що такий продавець
зареєстрований платником податку на
додану вартість, за наявності належним
чином оформлених податкових накладних,
та за наявності фактичного здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг). Окрім того порушення, допущені
одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Ця позиція узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського Суду з прав людини, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином формування податкового
кредиту платника ПДВ по
взаємовідносинам з ТОВ "НВП
"Пластополімер" та ТОВ "УТК Пласт"
здійснено відповідно до п.п.198.3 , 198.4 ст.
198 Податкового кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про
безпідставність висновку податкового
органу стосовно порушення ДП
"Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
вимог п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. "г" п. 201.1, 201.4,
201.6 ст. 201Податкового кодексу України,
що призвело до завищення податкового
кредиту за вказаними податковими
накладними.

За приписами п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

В судовому засіданні сторонами не
заперечувалось, що в ході проведення
перевірки не було встановлено
будь-яких зауважень щодо фактичної
сплати податку на додану вартість при
декларуванні бюджетного
відшкодування. Оскільки висновок
податкового органу про завищення
податкового кредиту за березень 2014
року не знайшов свого підтвердження
суд вважає необґрунтованим твердження
відповідача, що вказане порушення
призвело до завищення бюджетного
відшкодування за березень 2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не
довів правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на додану
вартість, суд приходить до висновку про
відсутність підстав застосування
штрафної (фінансової) санкції
передбаченої п.п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

З огляду на викладене, вимога позивача
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 01.07.2014
р. обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись Податковим кодексом України,
ст.ст. 7-11, 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного
підприємства "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати повністю податкове
повідомлення - рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
01.07.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова,
код 37999628, банк ГУДКСУ в Харківській
області, МФО 851011) на користь Державного
підприємства "Харківський
машинобудівний завод "ФЕД" (, адреса: м. Харків, вул. Сумська б.
132) судові витрати у розмірі 182,70 (сто
вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 01
жовтня 2014 року.

Суддя
Волошин Д.А.