Справа № 802/3268/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 вересня 2014 р.
Справа № 802/3268/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: Рєпін
М.В.

відповідача 1: Попова
О.В., Високогляд А.І.

відповідача 2: не
прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікант"

до: Вінницької митниці Міністерства
доходів і зборів України (відповідач 1),

головного управління Державної
казначейської служби у Вінницькій
області (відповідач 2)

про: визнання протиправним та
скасування рішення, стягнення надміру
сплачених платежів, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2014 товариство з обмеженою
відповідальністю "Вікант" (далі - ТОВ
"Вікант") звернулося до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі -
Вінницька митниця, відповідач 1)
Головного управління Державної
казначейської служби у Вінницькій
області (далі - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, відповідач 2) про визнати
протиправними і скасування рішення про
коригування митної вартості від 28.11.2013
№401000003/2013/000206/1 та про відмову у
визнанні заявленої декларантом митної
вартості товару від 19.02.2014 № 870/02-80-52, а
також стягнути з Державного бюджету
України на користь ТОВ "Вікант" надміру
сплачені митні платежі у розмірі 70010,87
грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що на
підставі зовнішньоекономічного
контракту № 143 від 23.10.2013 на адресу ТОВ
"Вікант" від ВАТ "Молдавський
металургійний завод" надійшов товар
(прокат періодичного профілю з
арматурної сталі, який має ребра
створені під час прокатування АРМ ПР DIN
488 ГОСТ Р 52544-2006) на умовах поставки СРТ UA
ст. Вінниця. Декларантом на
підтвердження заявленої митної
вартості товару було подано всі
документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України (далі - МК України).
Митна вартість товару заявлена
декларантом за основним методом, тобто
за ціною контракту на рівні 0,575 дол.
США/кг. При здійсненні митного контролю
відповідачем без зазначення будь-яких
розбіжностей в обов'язкових документах
наданих декларантом, було запитано
додаткові документи, які однак не
можуть підтвердити всі складові митної
вартості товару. Такий запит
відповідача ТОВ "Вікант" вважає
безпідставним, виданим із перевищенням
наданих законодавством повноважень та
таким, що суперечить способу
здійснення митного контролю. В
подальшому відповідачем винесено
рішення про коригування митної
вартості товарів від 28.11.2013 №
401000003/2013/000206/1, згідно з яким визначено
митну вартість товару за другорядним
методом - за резервним на рівні 0,65 дол.
США/кг. При цьому, в графі 33 зазначеного
рішення вказано, що джерелом числового
значення митної вартості товару є МД №
209120000/3/844677 від 27.11.2013. Також
відповідачем було прийнято рішення про
оформлення товару під гарантійні
зобов'язання в розмірі 70010,87 грн., що
були сплачені позивачем в повному
обсязі. При цьому, позивач посилається
на те, що обмін наявною інформацією для
вибору методу визначення митної
вартості товарів не відбувся і
відповідачем не було надано жодних
консультацій з метою обґрунтування
вибору резервного методу визначення
митної вартості товару. Крім того, для
забезпечення митного оформлення
товару позивач надав запитувану
Вінницькою митницею документацію та
звернувся із проханням винести
письмове рішення щодо визнання
заявленої декларантом митної вартості
товару за основним методом, скасування
рішення про коригування заявленої
митної вартості та повернення
фінансових гарантій. Однак, відповідач
прийняв рішення про відмову у
визначенні заявленої декларантом
митної вартості товару за основним
методом з формальних підстав. Звертає
увагу на те, що відповідач не довів, що
митну вартість товару визначено
декларантом невірно, відтак митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з обґрунтуваннями, наведеними у
позовній заяві. Просив суд
задовольнити адміністративний позов.

Представники відповідача Вінницької
митниці в судовому засіданні вимоги
позивача заперечили з підстав
наведених у письмових запереченнях на
адміністративний позов (а.с. 93-93).
Зазначають, що відділом митної
вартості, класифікації товарів та
заходів регулювання ЗЕД у
відповідності до положень ч. 6 ст. 54 та
ч. 1 ст. 55 МК України прийняте та
винесене рішення про коригування
митної вартості від 28.11.2013
№401000003/2013/000206/1. Крім того, консультації
із позивачем з метою вибору методу
визначення митної вартості
проводились в усному порядку. Обмін
інформацією щодо митної вартості
ідентичних товарів не є обов'язковим
для митного органу, при цьому, від
позивача не надходило письмової вимоги
про проведення обміну інформацією щодо
митної вартості ідентичних товарів.
Також зазначають, що відповідь
Вінницької митниці № 870/02-80-52 від 19.02.2014
року на скаргу позивача не є рішенням
суб'єкта владних повноважень, а відтак
правомірність її винесення не може
бути предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства. Крім
того, питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Таким чином дії та рішення відповідача
були проведені на виконання наданих
державою повноважень, у відповідності
до вимог законодавства, а тому в
задоволені адміністративного позову
слід відмовити.

Відповідач Головне управління
Державної казначейської служби
Вінницькій області у судове засідання
не з'явився, поважність причин неявки
суду не повідомив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення.
Заперечень на позов від відповідача до
суду не надходило, заяви щодо
неможливості розгляду справи у його
відсутності чи відкладення розгляду
справи через неможливість його
прибуття в судове засідання також не
подавалися.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши інші
докази, які є у справі, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що позивач ТОВ "Вікант" як
юридична особа зареєстроване 10.10.2003
року ().

23.10.2013 між ВАТ "Молдавський
металургійний завод" та ТОВ "Вікант"
укладено зовнішньоекономічний договір
№ 143 поставки металопрокату (а.с. 19-26).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору
постачальник зобов'язується поставити
продукцію власного металургійного
виробництва відповідно до
найменування та асортименту, вказаних
у специфікаціях, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
поставлений товар.

Згідно з п. 2.1 та п. 5.1. цього договору
умови поставки товару та ціна товару за
одну метричну тонну зазначаються у
специфікаціях.

Так, згідно із специфікацією № 1 від
23.10.2013 до договору поставки № 143 від
23.10.2013 ВАТ "Молдавський металургійний
завод" зобов'язується поставити для ТОВ
"Вікант" арматурний прокат класу АТ
800/28С №№ 12-16 мм кількістю 390 т. за ціною
635 доларів США, загальною вартістю 247650,00
грн. та арматурний прокат класу А 500С
№№ 10-16 мм кількістю 585 т. за ціною 575
доларів США, загальною вартістю 336375,00
грн. Умови поставки товару в редакції
Інкотермс 2000: СРТ станція Вінниця,
Південно-Західна залізниця.

ТОВ "Вікант" отримало від ВАТ
"Молдавський металургійний завод"
товар (прокат періодичного профілю з
арматурної сталі, який має ребра
створені під час прокатування АРМ ПР DIN
488 ГОСТ Р 52544-2006) на умовах поставки СРТ UA
ст. Вінниця.

Митна вартість товару заявлена
декларантом за основним методом, тобто
за ціною контракту на рівні 0,575 дол.
США/кг.

Під час контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
Вінницькою митницею було виявлено
розбіжності у документах, які було
надано декларантом для підтвердження
митної вартості відповідно до ст. 53 МК
України, а також було встановлено, що
документи надані декларантом не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару.

У зв'язку з чим, митним органом було
направлено декларанту електронне
повідомлення з вимогою надати
додаткові документи для визначення
митної вартості товару, зокрема:
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги виробника товару,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару, висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, інформація біржових
організацій про вартість сировини,
інші документи за бажанням (а.с. 96),
однак позивач відмовився надати такі
додаткові документи.

28.11.2013 Вінницькою митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 401000003/2013/000206/1 (а.с.
9-10), згідно з яким визначено митну
вартість товару за другорядним методом
- за резервним на рівні 0,65 дол. США за кг.
При цьому, в графі 33 зазначеного
рішення вказано, що митну вартість
товару не може бути визначено за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)
відповідно до вимог ст. 58 МК України в
зв'язку з тим, що документи надані
декларантом для підтвердження митної
вартості не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів,
декларант відмовився від надання всіх
документів , що вимагалися митним
органом відповідно до п. 3 ст. 53 МК
України, а також в зв'язку з
невідповідністю даних в частині
заявленої митної вартості та вартості
операції з такими ж товарами, які було
продано на експорт в Україну у
максимально наближений період 27.11.2013.
Було проведено процедуру консультацій
відповідно до п. 5 ст. 55 МК України та
встановлено, що заявлені декларантом
відомості про митну вартість товару та
обраний метод її визначення не
відповідають наявній у митного органу
інформації про вартість товару,
відповідно митна вартість буде
визначена за другорядним методом
відповідно до вимог ст.. 64 МК України.
Митна вартість товару не може бути
визначеною відповідно до ст.. 58 МК
України, у зв'язку з тим, що декларантом
не надано жодного документа, що
вимагались органом доходів та зборів, а
також у зв'язку з наявністю у органу
доходів та зборів інформації про митну
вартість такого ж товару оформленого у
митному відношенні за резервним
методом. Митна вартість товару не може
бути визначеною за другорядними
методами (ст. 59 МК України) та (ст. 60 МК
України) по причині відсутності у
органу доходів та зборів інформації
про ідентичні та подібні (аналогічні)
товари, що були оформлені у митному
відношенні за основним методом.
Визначити митну вартість за
другорядними методами (ст. 62 МК України)
та (ст. 63 МК України) не можливо з причин
відсутності у органу доходів та зборів
та декларанта вартісної основи для
розрахунку митної вартості. Джерелом
числового значення митної вартості
товару є митна декларація № 209120000/3/844677
від 27.11.2013.

ТОВ "Вікант" заявлено та митним органом
оформлено вказаний товар на підставі
митних декларацій №401090000/2013/025548 від
28.11.2013, № 401090000/2013/027085 від 10.12.2013, №
401090000/2013/025586 від 29.11.2013, № 401090000/2013/026381
від 09.12.2013, №401090000/2013/025606 від 29.11.2013 під
гарантійні зобов'язання в розмірі 70010,87
грн., що були сплачені позивачем в
повному обсязі.

Листом за № 112 від 06.02.2014 позивач надав
Вінницькій митниці документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару за основним методом,
зокрема:

1. Експертний висновок
Торгово-промислової палати України №
0075 від 11.12.2013.

2. Прайс-лист продукції ВАТ "Молдавський
металургійний завод" виробництва
листопад-грудень 2013 року.

3. Комерційну пропозицію від ВАТ
"Молдавський металургійний завод" №
2037-975 від 22.10.2013.

4. Каталог ВАТ "Молдавський
металургійний завод".

5. Платіжні доручення від 27.11.2013 №4569, від
28.11.2013 №4582, від 29.11.2013 №4607, від 02.12.2013
№4617, від 09.12.2013 №4715, від 16.12.2013 №4798.

Крім того, позивач звернувся до
Вінницької митниці із проханням
винести письмове рішення щодо визнання
заявленої декларантом митної вартості
товару за основним методом, скасувати
рішення про коригування заявленої
митної вартості від 28.11.2013
№401000003/2013/000206/1 та повернути сплачені за
митними деклараціями фінансові
гарантії в розмірі 70010,87 грн.

Однак, відповідач листом за № 870/02-80-52
від 19.02.2014 повідомив про неможливість
застосування заявленої ТОВ "Вікант"
митної вартості та перегляду рішень
про коригування митної вартості
Вінницької митниці № 401000003/2013/000206/1 від
28.11.2013.

Не погоджуючись із таким рішенням,
10.04.2014 року ТОВ "Вікант" оскаржило його в
адміністративному порядку до
Міністерства доходів і зборів України
(а.с. 63-65), за результатами розгляду
скарги товариства повідомлено, що
оскільки ТОВ "Вікант" не подало
документів у повному обсязі, у
Міністерства доходів і зборів України
відсутня можливість надати відповідь
по суті (а.с. 66-67).

Враховуючи надану відповідь, позивач
повторно звернувся з аналогічною
скаргою від 13.06.2014 №460. Однак,
Міністерство доходів і зборів України
листом від 14.07.2014 №12697/6/99-99-24-02-06-15 надало
ідентичну відповідь про відсутність
можливості надати відповідь по суті.

Надаючи їм правову оцінку, суд виходить
з таких мотивів.

Відповідно до ст. 49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VІІІ цього
Кодексу та цією главою. При цьому,
згідно з ч. 2 цієї статті декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Судом встановлено, що митна вартість
товару (арматурний прокат класу А 500С
№№ 10-16 мм), поставленого для ТОВ
"Вікант", визначена за основним методом,
тобто за ціною, вказаною у специфікації
№ 1 до зовнішньоекономічного договору
№ 143 від 23.10.2013, на рівні 0,575 дол. США/кг.

Такий зовнішньоекономічний договір з
додатками до нього згідно з п. 2 ч. 2 ст. 53
МК України є документами, що
підтверджують митну вартість товару.

Разом з тим, відповідач стверджує, що
такі документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, а саме у рахунку-фактурі № 3211
від 22.11.2013 зазначено, що до ціни товару
включено упаковку, навантаження,
транспортні витрати, експортні
формальності, проте в жодному із
документів, наданих декларантом, не
зазначені значення вищезазначених
складових митної вартості.

Водночас суд не приймає до уваги такі
доводи митного органу, оскільки з умов
вищевказаного договору № 143 від 23.10.2013
(п. 7.3, 10.5, 14.1) вбачається, що вищевказані
витрати включені до складу ціни товару
та повинні бути сплачені покупцем ТОВ
"Вікант".

Відтак, представлені декларантом
документи є достатніми для
підтвердження числових значень
складових митної вартості товару, не
містять будь-яких розбіжностей чи
ознак підробки, та мали б бути взяті
митним органом до уваги для визначення
заявленої митної вартості товару за
основним методом.

Однак, відповідач нівелює значення
зовнішньоекономічного договору з
додатками до нього та необґрунтовано
зобов'язує позивача надати додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товару.

В результаті здійсненого митного
контролю відповідачем на підставі
інформації про раніше визнану органом
доходів і зборів митну вартість такого
ж товару виявлено, що ціна подібного
товару, визначена на підставі митної
декларації № 209120000/3/844677 від 27.11.2013, є
вищою та становить 0,65 дол. США/кг. Ціна
подібного товару визначена Львівською
митнецею за 6 методом при оформлені
митної декларації № 209120000/3/844677 від
27.11.2013. Таким чином, митний орган
прийшов до висновку про заниження
заявленої митної вартості товару,
поставленого для ТОВ "Вікант", та
необхідності її коригування.

Частиною 1 ст. 55 МК України визначено, що
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

При цьому, згідно ч. 8, 9, 10 ст. 55 МК
України протягом 80 днів з дня випуску
товарів декларант або уповноважена ним
особа може надати органу доходів і
зборів додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються. У
разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом. Якщо орган доходів і зборів
протягом строку, зазначеного у частині
дев'ятій цієї статті, не надає
обґрунтованої відмови у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом.

Обґрунтовуючи рішення про коригування
митної вартості товарів № 401000003/2013/000206/1
від 28.11.2013 відповідач зазначив, що
декларант не надав жодного документу
(окрім МД країни відправлення), що
вимагалися митним органом та
відмовився від надання інших
документів для підтвердження митної
вартості товару.

Судом встановлено, що позивач під час
митного оформлення не подав лише ті
документи, які були відсутні на момент
митного оформлення, у зв'язку з
необхідністю часу на їх отримання та
оформлення. При цьому, такі документи
були надані позивачем протягом
передбаченого статтею 55 МК України
80-денного строку із відповідними
заявами.

Зокрема, товариством листом за № 112 від
06.02.2014 були надані Вінницькій митниці
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товару за основним
методом, зокрема: експертний висновок
Торгово-промислової палати України №
0075 від 11.12.2013, прайс-лист продукції ВАТ
"Молдавський металургійний завод"
виробництва листопад-грудень 2013 року,
комерційну пропозицію від ВАТ
"Молдавський металургійний завод" №
2037-975 від 22.10.2013, каталог ВАТ
"Молдавський металургійний завод",
платіжні доручення від 27.11.2013 № 4569, від
28.11.2013 № 4582, від 29.11.2013 № 4607, від 02.12.2013 №
4617, від 09.12.2013 № 4715, від 16.12.2013 № 4798.

Вищевказані документи додатково
підтверджують заявлену декларантом
митну вартість товару на рівні 0,575 дол.
США/кг.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3
Цивільного Кодексу України (далі - ЦК
України) свобода договору є однією із
загальних засад цивільного
законодавства, яка передбачає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627).

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Сторони за договором № 143 від 23.10.2013
домовились про ціну товару на рівні 0,575
дол. США/кг, відтак визначення
відповідачем митної вартості на цей
товар з урахування митної вартості на
такий ж товар на підставі митної
декларації № 209120000/3/844677 від 27.11.2013, є
некоректним та суперечить принципу
свободи договору.

Суд також зауважує, що митний орган при
здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованих інформаційних базах
Держмитслужби України, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті митним органом відповідних
рішень. Та обставина, що в
автоматизованих інформаційних базах
Держмитслужби України є інформація про
те, що товар, який задекларовано однією
особою, іншими особами задекларований
та розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Відповідно до пункту 1 Загального
вступного коментарю до Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року
(набула чинності для України 16.05.2008
року) первинною основою для митної
вартості за цією Угодою є "контрактна
вартість", як це визначено у статті 1
даної Угоди. Статті від 2 до 7
передбачають методи визначення митної
вартості у випадках, коли вона не може
бути визначена згідно з положеннями
Статті 1.

Частиною другою статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

За приписами статті 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів та
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: 1) фізичні характеристики; 2)
якість та репутація на ринку; 3) країна
виробництва; 4) виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари.

У разі якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо ідентичних
товарів, для визначення митної
вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

Отже, аналізуючи наведені вище норми,
суд приходить до висновку, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Як встановлено судом, заявлена митна
вартість товару та її складові були
підтверджені позивачем всіма
необхідними документами, зазначеними у
частини другій статті 53 МК України,
водночас митний орган не навів жодного
обґрунтованого пояснення та не надав
жодного доказу, які б свідчили про
наявність розбіжностей, що не дають
можливість підтвердити числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про правильність визначення
декларантом митної вартості товарів за
основним методом, а отже про
безпідставність застосування
відповідачем резервного методу
визначення митної вартості.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 57 МК України
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
№ 598 від 24.05.2012, також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

У графі 33 рішення Вінницької митниці
про коригування митної вартості товару
№ 401000003/2013/000206/1 від 28.11.2013 року
зазначено, що процедура консультацій
проведена та вказані причини, через які
не може бути застосований основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до товариства не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь-якої спрямованості
на діалог з декларантом з метою
визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товарів не зафіксовані
результати проведеної консультації, а
лише вказані причини через які не
можуть бути застосовані попередні
методи визначення митної вартості
товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів. Так, Верховний
Суд України зазначає, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару він відповідно до
вимог ст. 266 МК України зобов'язаний
провести процедуру консультацій, у
ході яких мав би дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів
(постанови Верховного Суду України від
14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у
справі № 21- 56а10, від 07.02.2011 у справі №
21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від
06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у
справі № 21-197а12).

Відтак, суд не бере до уваги посилання
відповідача на те, що ним проведені
консультації із декларантом з метою
обґрунтування вибору методу
визначення митної вартості товару.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що рішення Вінницької
митниці про коригування митної
вартості товару № 401000003/2013/000206/1 від
28.11.2013 є безпідставним, прийнятим без
урахування усіх обставин, що мали
значення для його прийняття, а відтак
визначається судом протиправним та
підлягає скасуванню.

Також, оскільки позивачем, у строк
встановлений ч. 8 ст. 55 МК України було
надано митному органу додаткові
документи, які підтверджують
правомірність заявлення митної
вартості товару за основним методом, то
останній згідно з вимогами ч. 9 ст. 55 МК
України повинен був винести письмове
рішення щодо визнання такої митної
вартості та скасування рішення про
коригування митної вартості або ж
надати обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів.

Разом з тим, відповідач листом за №
870/02-80-52 від 19.02.2014 повідомив ТОВ "Вікант"
про неможливість застосування
заявленої товариством митної вартості
та перегляд рішення Вінницької митниці
про коригування митної вартості
товарів № 401000003/2013/000206/1 від 28.11.2013.

Однак, такий документ не може вважатися
рішенням митного органу про відмову у
визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів в
розумінні ч. 9 ст. 55 МК України.

З огляду на викладене підстав для
задоволення адміністративного позову
в частині визнання протиправним та
скасування рішення Вінницької митниці
№ 870/02-80-52 від 19.02.2014 суд не вбачає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача суми митних платежів у
розмірі 70010,87 грн., суд констатує
наступне:

Частиною першою статті 301 Митного
кодексу України визначено, що
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті Митного кодексу
України, помилково та/або надміру
зараховані до державного бюджету суми
митних платежів повертаються з
державного бюджету в порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої
статті 45 Бюджетного кодексу України,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок взаємодії територіальних
органів Міністерства доходів і зборів
України, місцевих фінансових органів
та територіальних органів Державної
казначейської служби України у процесі
повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, затверджений
Наказом Міністерством доходів і зборів
України від 30.12.2013 №882/1188 (далі - Порядок
№ 882/1188, який набрав чинності 25.02.2014).

Згідно з пунктом 5 вказаного вище
Порядку, повернення помилково та/або
надміру сплачених сум грошових
зобов'язань у випадках, передбачених
законодавством, здійснюється виключно
на підставі заяви платника податку.

Пунктом 7 Порядку № 882/1188 передбачено,
що орган Міндоходів на підставі даних
особових рахунків платників готує
висновок. Орган Міндоходів не пізніше
наступного робочого дня від дати
отримання висновку, погодженого
місцевим фінансовим органом, передає
його згідно з Реєстром висновків за
платежами, належними місцевим
бюджетам, та платежами, які підлягають
розподілу між державним та місцевими
бюджетами, відповідному органу
Казначейства.

На підставі отриманих висновків
відповідний орган Казначейства
здійснює повернення платникам
податків помилково та/або надміру
сплачених сум грошових зобов'язань у
визначеному законодавством порядку
(пункт 10 Порядку № 882/1188).

Норми тотожного змісту містив і чинний
до 25.02.2014 наказ Державної митної служби
України, Державного казначейства
України від 20.07.2007 № 611/147 «Про
затвердження Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи».

Відтак, позовні вимога щодо стягнення з
Державного бюджету України надміру
сплачених обов'язкових платежів не
підлягають задоволенню, оскільки,
приймаючи рішення стягнути суму
надміру сплачених митних платежів,
фактично визначається митна вартість
ввезеного товару, чим підміняється
митний орган.

Вказана позиція визначена Верховним
Судом України у постанові від 17.12.2013 у
справі № 21-439а13 про визнання
протиправним і скасування рішення про
визначення митної вартості та
стягнення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість.

Зокрема, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України зазначила, що суди, в разі
встановлення протиправності рішень
митного органу про визначення митної
вартості за тим чи іншим методом, не
вправі підміняти митний орган,
стягуючи з державного бюджету надмірно
сплачену з такої вартості суму податку
на додану вартість, фактично визнаючи
при цьому інший метод обчислення
митної вартості.

Отже, позовні вимоги позивача про
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплачених митних платежів
задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши
усі обставини справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного здобутого
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
переконання про наявність підстав для
часткового задоволення
адміністративного позову ТОВ "Вікант",
а саме у частині визнання протиправним
і скасування рішення Вінницької
митниці про коригування митної
вартості товару № 401000003/2013/000206/1 від
28.11.2013. У задоволенні решти позовних
вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у справі, суд враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 3 статті 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять
майновий характер, а позов підлягає
частковому задоволенню, на користь
позивача необхідно стягнути
відповідну частину понесених ним і
документально підтверджених судових
витрат у даній адміністративній
справі, а саме 60,90 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості товару
№401000003/2013/000206/1 від 28.11.2013 року.

3. У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікант"
(ідентифікаційний код 32633572) судовий
збір у розмірі 60 (шістдесят) грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна