Справа № 826/11656/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2014 року № 826/11656/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ю.С.А." до
Управління Укртрансінспекції у м.
Києві Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті провизнання протипровним
та скасування рішення О Б С Т А В И Н И С
П Р А В И:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ю.С.А.» звернулось до
суду з позовом до Управління
Укртарнсінспекції у м. Києві, Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті про визнання
протиправними дій щодо винесення
постанови від 17.03.2014 №042931, скасування
постанови від 17.03.2014 №042931, визнання
незаконними дії при прийнятті рішення
від 24.04.2014 №2102/8/15-14 за наслідками
розгляду скарги.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач безпідставно прийняв
оскаржувану постанову, оскільки
позивачем не було допущено порушень
вимог ст.60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", оскільки
згідно ст. 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» не віднесено
протокол перевірки та адаптації
тахографа до ТЗ до обов'язкових
документів для внутрішніх перевезень.

Крім того, позивач вказує, що рішення
від 24.04.2014 №2102/8/15-14 за наслідками
розгляду скарги винесено з пропуском
строку визначеного Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
№1567 «Про затвердження Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті».

Відповідач - Управління
Укртарнсінспекції у м. Києві -
заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи.

Відповідач - Державна інспекція
України з безпеки на наземному
транспорті - письмових пояснень по суті
позовних вимог суду не надала, явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечила, хоча була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст.
128 КАС України ухвалено про вирішення
справи в порядку письмового
провадження та надано сторонам час на
подачу письмових пояснень по суті
позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Укртарнсінспекції у м.
Києві проведено перевірку додержання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом, що належить ТОВ «Ю.С.А.» за
результатом якої складено акт №004608
(далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що під час
перевірки встановлено в автомобілі не
оформлено протокол перевірки та
адаптації тахографа до ТЗ, чим порушено
ст. 48 Закону України «Про автомобільний
транспорт» та наказ Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
№385.

На підставі акту перевірки
Управлінням Укртарнсінспекції у м.
Києві винесено постанову від 17.03.2014
№042931, якою за не оформлення протоколу
перевірки та адаптації тахографа до ТЗ
, за що передбачена відповідальність
абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» та накладено
штраф у розмірі 1 700 грн.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про автомобільний
транспорт", постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 №1567 «Про
затвердження порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті», наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
№385.

Відповідно до положень ст.6 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
реалізація державної політики у сфері
автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Згідно п.1 Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 р. №387/2011, (надалі - Положення №387/2011)
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.
Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування.

Пунктом 7 Положення №387/2011 передбачено,
що Укртрансінспекція реалізовує свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи - управління
в Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління.

Відповідно до Положення №387/2011,
Укртрансінспекція відповідно до
покладених на неї завдань, зокрема,
здійснює державний нагляд (контроль) за
додержанням вимог законодавства, норм
та стандартів на автомобільному,
міському електричному, залізничному
транспорті (пп.8 п.4 Положення №387/2011).

Укртрансінспекція у сфері
автомобільного та міського
електричного транспорту здійснює
державний контроль і нагляд за
дотриманням вимог нормативно-правових
актів щодо забезпечення безпеки на
автомобільному транспорті (пп.7 п.4.2
Положення №387/2011).

Укртрансінспекція для виконання
покладених на неї завдань має право в
установленому порядку у випадках,
передбачених законом, складати
протоколи про адміністративні
правопорушення, розглядати справи про
адміністративні правопорушення і
накладати адміністративні стягнення
(пп.5 п.6 Положення №387/2011).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржену постанову
прийнято уповноваженою особою.

Як зазначено вище,
адміністративно-господарська санкція
застосована до позивача у зв'язку з
неоформленням оформлення протоколу
перевірки та адаптації тахографа до ТЗ
, за що передбачена відповідальність
абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи,
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст.48 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з
використання контрольних пристрїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 №385 водій
транспортного засобу, обладнаного
тахографом: має при собі: протокол про
перевірку та адаптацію тахографа до
транспортного засобу; заповнені
тахокарти у кількості, що передбачена
ЄУТР, або картку водія чи роздруківку
даних роботи тахографа у разі
обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом.

Відповідно до норм 6.3. інструкції з
Наказу Міністерства транспорту та
зв'язку України "Про затвердження
Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів" від 07 червня 2010
року № 340 водій, що керує ТЗ, який не
обладнаний тахографом, веде
індивідуальну контрольну книжку водія
(додаток 3).

З системного аналізу викладеного
вбачається, що водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху або протокол
про перевірку та адаптацію тахографа
до транспортного засобу або
індивідуальну контрольну книжку водія.

Позивачем не надано суду наявності та
надання до перевірки ні протоколу про
перевірку та адаптацію тахографа до
транспортного засобу, ні
індивідуальної контрольної книжки
водія.

Крім того, позивачем не надано суду
доказу на підтвердження того, що водій
розпочав свій робочий день у ту саму
дату, коли проведено перевірку.

Суд зауважує, що позивачем не
заперечується наявність підстав для
проведення перевірки та дотримання
відповідачем порядку проведення
перевірки, отже дотримання
відповідачем порядку проведення
перевірки відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують додаткового
доказування.

З огляду на викладене, висновок
Управлінням Укртарнсінспекції у м.
Києві про порушення позивачем норм ст.
48 Закону України «Про автомобільний
транспорт» та наказ Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
№385 є обґрунтованим, що свідчить про
обґрунтованість та правомірність
постанови від 17.03.2014 №042931 та, як
наслідок, безпідставність позовних
вимог у вказаній частині.

Щодо позовної вимоги про визнання
незаконними дії при прийнятті рішення
від 24.04.2014 №2102/8/15-14 за наслідками
розгляду скарги суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 32. Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 №1567 «Про
затвердження Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті» (далі - Порядок) скарга на
постанову про застосування
адміністративно-господарських штрафів
може бути подана до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю.

Скарга на постанову подається протягом
10 днів після її винесення. У разі
пропуску зазначеного строку з поважних
причин за заявою уповноваженої особи
суб'єкта господарювання, щодо якого
винесена постанова, строк може бути
поновлений керівником органу
державного контролю за умови надання
заявником документів, що підтверджують
наявність поважних причин
несвоєчасного подання скарги в
установлений строк (тимчасова
непрацездатність, засвідчена в
установленому порядку, або перебування
у відрядженні).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем до Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті подано скаргу від 26.03.2014 №207
на вказану вище постанову.

Згідно із п. 34 Порядку під час розгляду
скарги на постанову перевіряється
законність і обґрунтованість її
винесення та у десятиденний строк
після надходження скарги приймається
одне з таких рішень: постанова
залишається без зміни, а скарга без
задоволення; постанова скасовується і
матеріали подаються на повторний
розгляд; змінюється розмір стягнення в
межах, передбачених Законом, проте не в
бік збільшення.

Пунктом 35 Порядку визначено, що копія
рішення по скарзі на постанову
видається у строк до трьох днів під
розписку уповноваженій особі суб'єкта
господарювання чи надсилається
рекомендованим листом із
повідомленням.

Листом від 24.04.2014 №2102/8/15-14 скаргу
позивача залишено без задоволення, а
постанову без змін.

Враховуючи, що рішення за скаргу від
26.03.2014 №207 прийнято 24.04.2014, отже
твердження позивача про порушення
відповідачем 10-жденного стоку
вирішення скарги є безпідставним.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що при вирішення скарги
позивача від 26.03.2014 №207 відповідач діяв
відповідно до норм згадуваного
порядку, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог у
вказаній частині.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
позивачем доказів, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ст.94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. ст. 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур