Справа № 826/14316/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2014 року №
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовом ОСОБА_1до відповідача
Святошинської районної в м. Києві
Державної адміністраціїтретя
особаПублічне акціонерне товариство
«Холдингова компанія
«Київміськбуд»провизнання
протиправними дій та зобов'язання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в
Окружний адміністративний суд міста
Києва з позовом до відповідача
Святошинської районної в м. Києві
Державної адміністрації, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«Холдингова компанія «Київміськбуд»,
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.
адміністративного суду міста Києва від
18.09.2014 р. суддею Добрянською Я.І. було
відкрито провадження в
призначено справу до судового розгляду
В судовому засіданні 30.09.2014 р.
представник позивача заявлені у
позовній заяві позовні вимоги
підтримав повністю та просив суд:
- визнати протиправними дії
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо відмові в
прийнятті рішення про приватизацію
- зобов'язати Святошинську районну в м.
Києві державну адміністрацію прийняти
рішення щодо приватизації квартири
АДРЕСА_1 та видати ОСОБА_1 та членам його
сім'ї свідоцтво про право власності на
квартиру на підставі наявного ордеру.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що у відповідності до наявних
матеріалів справи та положень ст. 5, 6
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», ОСОБА_1, як
квартиронаймач за адресою: АДРЕСА_1
(ордер № 260 від 21.07.1994 р. на право
зайняття житлового приміщення), має
право на безоплатну приватизацію
займаної ним однокімнатної квартири,
проте як внаслідок протиправних дій
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації, позивачу було
незаконно відмовлено у прийнятті
рішення про приватизацію ним
зазначеної квартири АДРЕСА_1.

Відповідачем, у свою чергу, до
матеріалів справи були надані письмові
заперечення проти позову, та в судовому
засіданні 30.09.2014 р. представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог позивача також
заперечив повністю з тих підстав, що
ордер № 260 від 21.07.1994 р. на право
зайняття житлового приміщення
надавався позивачу АТ ХК
«Київміськбуд» на зайняття останнім
жилого приміщення (квартири АДРЕСА_1) в
сімейному гуртожитку для тимчасового
проживання у зв'язку з роботою у даній
організації, проте як вказаний ордер не
дає позивачу права на приватизацію
житла, оскільки останній виданий для
тимчасового проживання у зв'язку з
роботою в АТ ХК «Київміськбуд», а на
сьогоднішній день вказаний будинок
АДРЕСА_1 має статус житлового будинку, а
не сімейного гуртожитку.

Третя особа ПАТ «Холдингова компанія
«Київміськбуд» в судове засідання
30.09.2014 р. не прибула та не скерувала
свого представника, хоча остання
належним чином була повідомлена про
дату, час та місце судового засідання,
докази чого наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття третьої особи, що була
повідомлена належним чином, в судове
засідання 30.09.2014 р., суд ухвалив
продовжити розгляд даної
адміністративної справи № 826/14316/14 в
порядку письмового провадження, без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, проти чого також не
заперечили представники позивача та
відповідача.

Про перехід до розгляду справи №
826/14316/14 в порядку письмового
провадження, третю особу було належним
чином повідомлено листом від 30.09.2014 р.,
докази чого містяться в матеріалах
справи.

За наслідками переходу судом до
розгляду адміністративної справи №
826/14316/14 в порядку письмового
провадження, станом на 10.10.2014 р. інших
документів з приводу даного спору від
сторін по справі до канцелярії суду не
надходило.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, рішенням адміністрації
профспілкового комітету Державного
комунального будівельно-монтажного
тресту «Київміськбуд-3» № 2 від 07 лютого
1994 року позивачу ОСОБА_1 було видано
ордер № 260 від 21 липня 1994 року на право
зайняття жилого приміщення в сімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний ордер було затверджено
Ленінградською (нині Святошинською)
районною державною адміністрацією м.
Києва (копія ордеру міститься в
матеріалах справи).

На підставі зазначеного ордеру,
позивач разом із його сім'єю у складі:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зайняли житлове
приміщення за вказаною адресою, площа
якого складала 18, 5 кв. м.

28.10.2013 року позивач, разом із
зареєстрованими в квартирі членами
його сім'ї, звернулися до Відділу
приватизації державного житлового
фонду Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації з відповідним
пакетом документів, з метою
приватизації займаної житлової площі
(копія звернення та опис, яким
підтверджується повнота пакету
документів надані до матеріалів
справи), та до переліку таких
документів у відповідача зауваження
були відсутні.

Однак, у відповідь на вказане звернення
відповідач листом від 18.11.2013 р.
повідомив позивача, що розпорядженням
Виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) від 10.12.2010 р. № 1112 будинок
АДРЕСА_1 був переданий до сфери
управління Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації в
статусі «житловий будинок», та при
передачі будинку від ПАТ ХК
«Київміськбуд» до комунальної
власності Святошинського району м.
Києва відповідно до вищевказаного
розпорядження, такий будинок
знаходився в статусі «житловий
будинок», а інформації про наявність в
будинку житлових приміщень в статусі
«сімейний гуртожиток» або
«гуртожиток» у вказаному
розпорядженні не значилось, а тому,
оскільки до Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації не
надходила інформація, що в період з 1994
року по 2002 рік було змінено статус
житлового приміщення позивача з
«сімейного гуртожитку» на «житловий
будинок», то відповідно позивачу було
відмовлено у приватизації займаного
ним разом із його сім'єю приміщення.

З огляду на таке, та вважаючи зазначені
дії відповідача щодо відмови у
прийнятті рішення про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 - протиправними,
позивач звернулася за захистом своїх
порушених прав та інтересів в судовому
порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог позивача, зважаючи
зокрема на наступне.

Відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», метою приватизації державного
житлового фонду є створення умов для
громадян на вільний вибір способу
задоволення потреб у житлі, залучення
громадян до участі в утриманні і
збереженні існуючого житла та
формування ринкових відносин.

В силу статті 2 зазначеного Закону, до
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Передача квартир (будинків) у власність
громадян здійснюється на підставі
рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках у власність
громадян з доплатою, безоплатно чи з
компенсацією відповідно до статті 5
цього Закону оформляється свідоцтвом
про право власності на квартиру
(будинок), житлове приміщення у
гуртожитку, яке реєструється в органах
приватизації і не потребує
нотаріального посвідчення.

Органи приватизації, що здійснюють
приватизацію державного житлового
фонду, миють право на діяльність по
оформленню та реєстрації документів
про право власності на квартиру
(будинок), житлове приміщення у
гуртожитку.

Державний житловий фонд, який
знаходиться у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
державних підприємств, організацій та
установ, за їх бажанням може
передаватись у комунальну власність за
місцем розташування будинків з
наступним здійсненням їх приватизації
органами місцевої державної
адміністрації та місцевого
самоврядування згідно з вимогами цього
Закону.

Як підтверджується наявними
матеріалами справи, розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації № 966 від 15.05.2002 року «Про
передачу житлового фонду, зовнішніх
інженерних мереж та об'єктів
комунального призначення комунальної
власності громади міста Києва»,
відповідно до рішення Київської
міської ради від 21.10.1999 р. № 75/577 «Про
передачу житлового фонду та зовнішніх
інженерних мереж і споруд комунальної
власності територіальної громади
міста Києва» та відповідно до рішення
Київської міської ради від 31.11.2000 р. №
106/1083 «Про впорядкування прийняття до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва відомчого
житлового фонду та інженерних мереж»
було передано житловий фонд та
службове житло комунальної власності
територіальної громади міста Києва, що
належало на праві повного
господарського відання Акціонерному
товариству холдинговій компанії
«Київміськбуд» до комунальної
власності територіальних громад
Дніпровського, Святошинського,
Оболонського та Дарницького району у м.
Києві, в переліку якого є будинок, в
якому на підставі ордеру проживає
позивач, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1 (копія розпорядження міститься
в матеріалах справи).

Таким чином, в порядку ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», державний житловий
фонд, який знаходився у повному
господарському віданні або
оперативному управлінні ПАТ
«Холдингова компанія «Київміськбуд»,
було передано у комунальну власність
за місцем розташування будинку, що
надало право у наступному здійснювати
приватизацію житлових приміщень у
будинку органами місцевої державної
адміністрації та місцевого
самоврядування згідно з вимогами цього
Закону.

Згідно зі ст. 5, 6 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз. Незалежно
від розміру загальної площі безоплатно
передаються у власність громадян
займані ними однокімнатні квартири.

Враховуючи наведені обставини та норми
чинного законодавства, на переконання
суду, позивач, як квартиронаймач, має
право на безоплатну приватизацію
займаної ним однокімнатної квартири,
зважаючи також на наступне.

Згідно з п. 17, п. 18 «Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян», затвердженого
наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 р. № 396, (надалі по
тексту - Положення), громадянин, який
виявив бажання приватизувати займану
ним і членами його сім'ї на умовах найму
квартиру (будинок), жиле приміщення в
гуртожитку, кімнату в комунальній
квартирі (як це є у даному випадку),
звертається в орган приватизації.

Як було зазначено вище та
підтверджується наявними матеріалами
справи, з урахуванням вказаних вимог п.
18 Положення, 28.10.2013 року позивач, разом
із зареєстрованими в квартирі членами
його сім'ї, звернулися до Відділу
приватизації державного житлового
фонду Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації з відповідним
пакетом документів, з метою
приватизації займаної житлової площі.
До переліку документів у відповідача
зауваження були відсутні.

Проте у відповідь на вказане звернення,
відповідач листом від 18.11.2013 р.
повідомив позивача, що розпорядженням
Виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) від 10.12.2010 р. № 1112 будинок
АДРЕСА_1 був переданий до сфери
управління Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації в
статусі «житловий будинок», та при
передачі будинку від ПАТ ХК
«Київміськбуд» до комунальної
власності Святошинського району м.
Києва відповідно до вищевказаного
розпорядження, такий будинок
знаходився в статусі «житловий
будинок», а інформації про наявність в
будинку житлових приміщень в статусі
«сімейний гуртожиток» або
«гуртожиток» у вказаному
розпорядженні не значилось, а тому,
оскільки до Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації не
надходила інформація, що в період з 1994
року по 2002 рік було змінено статус
житлового приміщення позивача з
«сімейного гуртожитку» на «житловий
будинок», то відповідно позивачу було
відмовлено у приватизації займаного
ним разом із його сім'єю приміщення.

З метою з'ясування вищезазначеного
питання, а саме: зміни статусу
займаного житлового приміщення та
упорядкування або зміни ордеру, 28.02.2014
року позивач письмово звернувся до ПАТ
«Холдингова компанія «Київміськбуд»,
на що отримав відповідь (№ 01501/0/2-14 від
14.03.2014 р.), що розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
06.04.1998 року № 713 «Про використання за
цільовим призначенням житлової площі в
будинках, які належать холдингової
компанії «Київміськбуд» (надалі
«Розпорядження № 713») було скасовано
рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 14.12.1987 р. № 1198 «Про
реєстрацію будинку для малосімейних по
АДРЕСА_1 (надалі «Рішення № 1198») як
сімейного гуртожитку для тимчасового
забезпечення житлом малих сімей
працівників Головкиївміськбуду» в
частині будинку для малосімейних по
АДРЕСА_1 (п. 9 Додатку до розпорядження).

З урахуванням вищезазначеного та
зважаючи, що вказаний будинок був
переданий до комунальної власності
територіальної громади м. Києва разом з
відповідною документацією, ПАТ
«Київміськбуд» відмовив позивачу у
заміні ордеру, оскільки відсутній
необхідний обсяг повноважень.

Згідно п. 2 Розпорядження № 713, районні у
м. Києві державні адміністрації за
місцезнаходженням сімейних
гуртожитків мали надати жилі
приміщення громадянам, які в них
проживають, а отже і здійснити заміну
існуючих ордерів, з у рахуванням зміни
статусу будинку.

Зважаючи на таке, з метою досудового
вирішення спору, 02.07.2014 року позивач
звернувся до Відділу обліку та
розподілу житлової площі
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації з вимогою
здійснити заміну існуючого ордеру або
видати новий з відповідною зміною
статусу будинку (копія заяви міститься
в матеріалах справи).

У відповідь на вказане звернення
позивач отримав лист № 23/17ц від 29.07.2014
року та лист № 107-107/ОП/Б-1317-1827 від 28.07.2014
року, з яких вбачається, що у зв'язку з
відсутністю подання холдингової
компанії «Київміськбуд» відсутні
підстави для заміни ордеру та
приватизації житлової площі.

Таким чином вищезазначені організації,
відсилаючи позивача один до іншого, не
створюють умов для використання
позивачем та членами його сім'ї
законного права на вільний вибір
способу задоволення потреб у житлі та
порушують право позивача на
приватизацію державного житлового
фонду, що у кінцевому результаті
призвело до відмови позивачу у
передачі квартири у приватну
власність.

Однак, таку відмову відповідача у
прийнятті рішення про приватизацію
позивачем квартири АДРЕСА_1 суд вважає
необгрунтованою та протиправною, з
огляду на таке.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», органи приватизації, органи
місцевого самоврядування не мають
права відмовити мешканцям квартир
(будинків, житлових приміщень у
гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
п. 2 ст. 2 Закону, а саме: квартири-музеї;
квартири (будинки), житлові приміщення
у гуртожитках, розташовані на
територіях закритих військових
поселень, підприємств, установ та
організацій, природних та біосферних
заповідників, національних парків,
ботанічних садів, дендрологічних,
зоологічних, регіональних ландшафтних
парків, парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва,
історико-культурних заповідників,
музеїв; квартири (будинки), житлові
приміщення у гуртожитках, що
перебувають в аварійному стані (в яких
неможливо забезпечити безпечне
проживання людей); квартири (кімнати,
будинки), віднесені у встановленому
порядку до числа службових, а також
квартири (будинки), житлові приміщення
у гуртожитках, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення.
забрудненій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в
приватизації квартири є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Тобто, з наявних матеріалів справи
вбачається, що такий перелік підстав
для відмови в приватизації квартири на
спірну квартиру позивача не
розповсюджується.

З огляду на вказані обставини та
відповідно до приписів наведеного
законодавства вбачається, що позивач
та члени його сім'ї мають право на
приватизацію жилого приміщення
(однокімнатної квартири АДРЕСА_1), в
якій останні проживають відповідно до
ордеру № 260 від 21 липня 1994 року на право
зайняття жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст.328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична
особа або юридична особа може набути
право власності у разі приватизації
державного майна, що є в комунальній
власності.

Враховуючи те що, відповідно до ст. 59
Житлового кодексу України, ордер на
квартиру в гуртожитку недійсним в
судовому порядку визнаним не був,
відповідач не спростував факт того, що
ордер дійсно видавався, а тому
відповідач не мав права відмовляти
позивачу у приватизації займаного ним
житла саме з підстав відсутності
подання холдингової компанії
«Київміськбуд», зважаючи на існування
повної інформації, документів та
послідовних дій щодо зміни статусу
будинку.

Отже, такі дії відповідача є
протиправними та порушують
конституційні права позивача, зокрема
право на приватизацію житла.

Таким чином, враховуючи, що позивач та
члени його сім'ї, вселені до квартири на
законних підставах, незаконність
проживання ніхто не оспорював, та
оскільки неможливо здійснити заміну
ордеру у зв'язку з відсутністю подання
холдингової компанії «Київміськбуд»,
яке на даний час ПАТ «Холдингова
компанія «Київміськбуд» не може
підготувати у зв'язку з відсутністю
повноважень, позивач позбавлений
можливості реалізувати своє право на
приватизацію квартири.

Враховуючи, що у позивача є всі
необхідні документи для проведення
приватизації вищезазначеного
житлового приміщення, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до наявних
матеріалів справи, що також не
заперечувалося відповідачем, позивач
та його сім'я не мають власного житла
(не використовували житлові чеки на
приватизацію державного житлового
фонду), та майже 20 років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у вищевказаному житловому
приміщенні та фактично проживають в
ньому (копія довідки форми № 3 додана до
матеріалів справи).

Згідно ст. 58 Житлового кодексу УРСР, на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

В даному випадку, в користування
передавалося приміщення не державного
або громадського житлового фонду, а
відомчого житлового фонду, і підставою
для заселення у квартиру був ордер № 260
від 21 липня 1994 року на право зайняття
жилого приміщення, який було видано на
підставі рішенням адміністрації
профсоюзного комітету Державного
комунального будівельно-монтажного
тресту «Київміськбуд-3» № 2 від 07 лютого
1994 року.

Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають
право на приватизацію квартири
державного житлового фонду, які
перебувають у власності
територіальних громад.

Вказаний документ є достатнім для
підтвердження права позивача на
користування житловим приміщенням.
Вказана квартира у встановленому
законом порядку до фонду житла для
тимчасового проживання не відноситься,
не відноситься до об'єктів, які не
підлягають приватизації, а тому, за
таких обставин, відмова у здійсненні
приватизації такої квартири не може
бути визнана судом обґрунтованою.

Таким чином, наведені вище обставини,
наявні матеріали справи та норми
зазначеного законодавства свідчать
про обґрунтованість позовних вимог
позивача, що не було допустимими
доказами по справі спростовано
відповідачем.

На підставі частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не було
доведено суду правомірності його дій,
щодо відмови позивачу у прийнятті
рішення про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на підставі наявного ордеру №
260 від 21 липня 1994 року на право зайняття
жилого приміщення (однокімнатної
квартири).

Натомість позивач надав суду
відповідні обґрунтування, що
підтверджуються допустимими доказами
у справі, щодо протиправності відмови
відповідачем у прийнятті рішення про
приватизацію квартири АДРЕСА_1 на
підставі наявного ордеру № 260 від 21
липня 1994 року на право зайняття жилого
приміщення (однокімнатної квартири).

В позовній заяві та в судовому
засіданні позивач не заявляв позовної
вимоги щодо відшкодування йому судових
витрат із сплати судового збору. Тому
суд не вирішував питання, в порядку ст.
94 КАС України, щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо відмові в
прийнятті рішення про приватизацію
квартири АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Святошинську
районну в м. Києві державну
адміністрацію прийняти рішення щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1 та
видати ОСОБА_1 та членам його сім'ї
свідоцтво про право власності на
квартиру на підставі наявного ордеру.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 10.10.2014 р.