Справа № 1316/4347/12, 2а-450/40/13
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6087/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представника відповідача
Фентісової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області на постанову Пустомитівського
районного суду Львівської області від
22 березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області (далі - УПФУ в Пустомитівському
районі) в якому просив визнати
незаконними дії відповідача щодо
відмови у здійсненні перерахунку
пенсії позивача та зобов'язати
відповідача перерахувати трудовий
стаж з врахуванням пільгового
обчислення за період роботи у
місцевості, прирівняній до умов
Крайньої Півночі.

Постановою від 22 березня 2013 року
Пустомитівський районний суд
Львівської області позов задовольнив
та ухвалив визнати дії управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області щодо відмови пільгового
перерахунку трудового стажу ОСОБА_2 з
врахуванням роботи у місцевості,
прирівняній до умов Крайньої Півночі, -
незаконними.

Також суд зобов'язав управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області здійснити перерахунок
трудового стажу ОСОБА_2 з врахуванням
пільгового обчислення за період роботи
у місцевості, прирівняній до Крайньої
Півночі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, УПФУ у
Пустомитівському районі подало
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
відповідно до п. 5 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", період роботи до 1 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 1 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

На запит управління № 12814/03-20 від
04.12.2008р. до ВАТ
"Славнафто-Мегіоннафтогазгеологія"
отримано уточнюючу довідку, де вказано,
що позивач працював з 24.05.1983 року по
18.05.1986 року дизелістом-мотористом,
строковий трудовий договір не
укладався і пільги, передбачені Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960
року і від 26.09.1967 року на позивача не
розповсюджуються, в зв'язку з чим у
позивача відсутнє право на пільгове
обчислення страхового стажу за
вказаний період.

Враховуючи викладене, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, що відповідно до
приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належать до задоволення з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 24 травня 1983 року по 18 травня 1986
року позивач працював (за переведенням)
дизелістом у Східно-Мегіонській
нафтогазорозвідувальній експедиції м.
Мегіон Нижньо-Вартівського району
Тюменської області РСФСР, тобто у
місцевості, прирівняній до районів
Крайньої Півночі.

Згідно Довідки № 4-775 від 25.02.2005 року
позивачу має здійснюватись пільгове
нарахування стажу відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» та від 26 вересня 1967 року «Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

Відповідно до довідки ВАТ
«Славнефть-Мегионнефтегазгеология»
від 22 січня 2009 року, що уточнює
особливий характер роботи або умови
праці, необхідні для дострокового
призначення трудової пенсії,
зазначено, що оскільки з ОСОБА_2
строковий трудовий договір не
укладався, пільги, передбачені указами
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року,
на нього не розповсюджуються.

В травні 2009 року позивач звернувся в
управління пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області з проханням здійснити
перерахунок його трудового стажу з
врахуванням пільгового обчислення
страхового стажу за період роботи у
місцевості, прирівняній до Крайньої
Півночі.

26.06.2009 р. ОСОБА_2 отримав відповідь з
відмовою у перерахунку його трудового
стажу управлінням пенсійного фонду
України у Пустомитівському районі
Львівської області. Відмова мотивована
тим, що з позивачем у період його роботи
у місцевості, прирівняній до Крайньої
Півночі, не укладався строковий
трудовий договір, як це зазначено у
Указі Президії Верховної Ради Союзу
РСР від 10 лютого 1960 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», та Указі Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня
1967 року «Про розширення пільг для осіб,
як працюють в районах Крайньої Півночі
і в місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у відповідності до ч.1 ст. 71 КАС
України довів та обставини, що він
працював у районах Крайньої півночі чи
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального права та є вірними з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно статті 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», закону про
недержавне пенсійне забезпечення,
законів, якими встановлюються умови
пенсійного забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про пенсійне
забезпечення, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення»від 13 березня
1992 року, яка Україною підписана,
встановлено, що вона розповсюджує дію
угоди на пенсійне забезпечення
громадян, які встановлені чи будуть
установлені законодавством
держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі,
та в місцевостях, які прирівняні до
даних районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року,
дозволено обчислювати стаж за
нормами Закону Російської Федерації
«Про державні гарантії і компенсації
для осіб, працюючих і проживаючих в
районах Крайньої Півночі та
прирівняних місцевостях»від 19 лютого
1993 року яким дозволено застосовувати
пільгу про обчислення стажу незалежно
від факту наявності строкового
трудового договору, тим самим на рівні
міжнародних угод укладених між
Україною та Росією встановлено, що на
території України гарантується
пенсійне забезпечення громадян, які
працювали на території Росії в районах
Крайньої Півночі та прирівняних до них
місцевостях, і при цьому обов'язково
визначено, що обчислення стажу
здійснюється незалежно від факту
наявності строкового трудового
договору.

Відповідно до пункту 5 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» період роботи до
1 січня 1991 року в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР, а також на острові
Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР «Про
упорядкування пільг для осіб, що
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» від 10 лютого 1960 року
працівникам, що переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
місцевості, прирівняні до районів
Крайньої Півночі, з інших місцевостей
країни, за умови укладення ними
трудових договорів про роботу в цих
районах строком на п'ять років, а на
островах Північного Льодовитого
океану - два роки, надається додатково
пільга зараховувати один рік роботи в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, за один рік і шість
місяців роботи при численні стажу, що
надає право на отримання пенсії через
старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради
СРСР «Про розширення пільг на осіб, що
працюють у районах Крайньої Півночі і у
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року
№ 1908-VII передбачено скоротити
тривалість трудового договору, що дає
право на отримання пільг, передбачених
статтею 5 Указу Президії Верховної Ради
СРСР від 10 лютого 1960 року «Про
упорядкування пільг для осіб, що
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», з п'яти до трьох
років. Надавати зазначені пільги
особам, які прибули в ці райони і
місцевості з власної ініціативи, за
умови укладення ними трудових
договорів на строк три роки, а на
островах Північного Льодовитого
океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2
Інструкції про порядок надання пільг
особам, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, затвердженої
постановою Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з питань праці і
заробітної плати Президії Всесоюзної
Центральної Ради професійних спілок
від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги,
передбачені статтею 5 Указу від 10
лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26
вересня 1967 р., надаються додатково
працівникам, які прибули на роботу в
райони Крайньої Півночі і в місцевості,
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, з інших місцевостей країни
(включаючи осіб, які прибули з власної
ініціативи), при умові укладення ними
трудових договорів, про роботу в цих
районах і місцевостях на строк три
роки, а на островах Північного
Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 (далі -
Порядок), передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок
надання пільг особам, які працюють у
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі затвердженої
постановою Держкомпраці і Президії
ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року
період роботи у зазначених місцевостях
зараховувався до загального трудового
стажу у наступному порядку: за період з
01 березня 1960 року - один рік роботи
зараховувався за один рік і 6 місяців;
за період з 01 серпня 1945 року до 01
березня 1960 року один рік роботи
зараховувався за два роки, якщо
робітник мав право на пільги у
відповідності з Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945
року. Пільгове обчислення трудового
стажу відповідно до зазначених Указів
поширювалось лише на робітників, які
уклали письмові трудові договори про
роботу на Крайній Півночі та
прирівняних місцевостях, на підставі
документів (трудової книжки, довідки),
які б стверджували право на пільги.
Таким документом був і письмовий
договір, який укладався із робітниками
і службовцями, що прибували для
роботи на Крайню Північ.

Таким чином, законодавство визначає
достатнім надання одного з цих
документів: «трудової книжки, або
письмового трудового договору чи
довідки, де був зазначений період такої
роботи». Для здійснення пільгового
обчислення стажу роботи надання
письмового договору не є обов'язковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Постановою управління Пенсійного
фонду України від 25 листопада 2005 року №
2 затверджено новий порядок подання та
оформлення документів для призначення
перерахунку пенсій відповідно до
якого, за період роботи до 1 січня 1991 р.
на Крайній Півночі чи місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу РСР, а також
на острові Шпіцберген надаються
договори або інші документи, що
підтверджують право працівника пільги,
передбачені для осіб, які працювали в
районах Крайньої Півночі чи
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем для підтвердження
пільгового стажу у вказані періоди
відповідачеві було надано трудову
книжку, а також уточнюючу довідку про
особливий характер праці або умови
праці, необхідні для призначення
пільгової пенсії.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що ОСОБА_2 має право на перерахунок
його трудового стажу з врахуванням
пільгового обчислення за період роботи
позивача у місцевостях, прирівняних до
Крайньої Півночі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до переконання про те, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Пустомитівського районного
суду Львівської області від 22 березня
2013 року у справі № 1316/4347/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль

Ухвала в повному обсязі складена 22
вересня 2014 року.