Справа № 875/238/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м.
Київ права №А/800/211/14 (875/238/14)

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого суддіМороз Л.Л.
(доповідач),СуддівГорбатюка С.А. Шведа
Е.Ю.,

за участі

секретаря судового засідання
Загородньої М.О.,

позивача ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Чернюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Центральної виборчої комісії на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Центральної виборчої комісії про
визнання протиправною та скасування
постанови Центральної виборчої
комісії від 30 вересня 2014 року № 1385 у
частині та зобов'язання вчинити певні
дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з
урахуванням уточнення позовних вимог)
до Центральної виборчої комісії (далі -
ЦВК) про визнання протиправною та
скасування постанови ЦВК від 30 вересня
2014 року № 1385 про відмову в реєстрації
кандидатів у народні депутати України
ОСОБА_4 та інших (далі - постанова ЦВК №
1385) у частині відмови у реєстрації
кандидата в народні депутати України
ОСОБА_4 та зобов'язання ЦВК
зареєструвати кандидатом у народні
депутати України ОСОБА_4 в
одномандатному виборчому окрузі № 213
на позачергових виборах народних
депутатів України від 26 жовтня 2014 року.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано постанову
ЦВК № 1385 у частині відмови ОСОБА_4 у
реєстрації кандидатом у народні
депутати України в одномандатному
виборчому окрузі № 213.

Зобов'язано ЦВК зареєструвати ОСОБА_4
кандидатом у народні депутати України
в одномандатному виборчому окрузі № 213
на позачергових виборах до Верховної
Ради України, які будуть проводитись 26
жовтня 2014 року, на підставі поданих ним
документів.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, ЦВК звернулась до
Вищого адміністративного суду України
із апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення Київським
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати оскаржуване
судове рішення та постановити нове,
яким у позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що позивач, у
порушення вимог закону, не подав до ЦВК
заяву про самовисування, що
передбачена статтею 55 Закону України
від 17 листопада 2011 року № 4061-VI «Про
вибори народних депутатів України»
(далі - Закон), а поданий ним документ з
ідентичною назвою не відповідає
законодавчо встановленим вимогам.

Крім того, реєстрація кандидатів у
народні депутати України віднесена до
повноважень ЦВК, тому відповідна
позовна вимога задоволена судом
необґрунтовано.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, не погодився з
доводами ЦВК та просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав та просив задовольнити її у
повному обсязі; представник позивача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 25
вересня 2014 року ОСОБА_4 подав до ЦВК
документи для проведення реєстрації
його кандидатом у народні депутати
України в одномандатному виборчому
окрузі № 213 на позачергових виборах
народних депутатів України 26 жовтня 2014
року.

Постановою ЦВК № 1385 ОСОБА_4 відмовлено
у реєстрації кандидатом у народні
депутати України у зв'язку з
відсутністю у його заяві про
самовисування зобов'язання у разі
обрання депутатом припинити
діяльність, яка відповідно до
Конституції України та законів України
несумісна з мандатом народного
депутата України. Тому відповідач
дійшов висновку, що поданий позивачем
документ не є заявою про самовисування
кандидатом у народні депутати у
розумінні пункту 1 частини другої
статті 55 Закону, що відповідно є
підставою, передбаченою пунктом 2
частини першої статті 60 цього закону,
для відмови в реєстрації позивача
кандидатом у депутати.

Задовольняючи позовні вимоги,
Київський апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
ЦВК не довела наявність обставин,
передбачених пунктом 2 частини першої
статті 60 Закону, як підстава для
відмови у реєстрації кандидата у
депутати.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками Київського
апеляційного адміністративного суду з
огляду на таке.

За змістом частини другої статті 55
Закону Центральна виборча комісія
реєструє кандидата у депутати, який
балотується в одномандатному окрузі в
порядку самовисування, за умови
пред'явлення ним особисто одного із
документів, передбачених пунктами 1 або
2 частини третьої статті 2 цього Закону,
та отримання нею документів,
зазначених у цій статті.

Згідно з наявною у матеріалах справи
довідкою про прийняття документів,
виданою ЦВК на підставі частин другої,
четвертої статті 55 Закону, 25 вересня 2014
року для реєстрації кандидатом у
народні депутати України ОСОБА_4
подано, а ЦВК прийнято, зокрема, заяву
про самовисування кандидатом у народні
депутати України, автобіографію
кандидата в депутати та інші,
передбачені законом документи.

При цьому, заява про самовисування
ОСОБА_4 містить зобов'язання у разі
обрання народним депутатом України
протягом місяця після офіційного
оприлюднення результатів виборів
передати в управління іншій особі
належні підприємства та корпоративні
права у порядку, встановленому законом.

Також, у заяві ОСОБА_4 про самовисування
міститься запис про те, що він
будь-якого іншого представницького
мандата, який відповідно до
Конституції України та законів України
несумісний з мандатом народного
депутата, не має.

Докази того, що цей запис не відповідає
дійсності у справі відсутні.

Отже, ОСОБА_4 не може бути зобов'язаний
до вчинення дій, які виключаються
внаслідок не настання події, що
породжує певний обов'язок вчинити такі
дії.

Приписи статті 60 Закону містять
вичерпний перелік підстав для відмови
ЦВК у реєстрації кандидатів у депутати.

При цьому, Закон, прямо передбачаючи
таку підставу для відмови у реєстрації
кандидатом у народні депутати як
відсутність документів, зазначених у
частині другій статті 55 цього Закону,
не містить приписів щодо можливості
відмови у реєстрації за наявності
помилок і неточностей, виявлених у
поданих кандидатами на реєстрацію
документів.

Крім того, частиною 3 статті 60 Закону
прямо передбачено право виправити
помилки і неточності, виявлені у
поданих кандидатами на реєстрацію
документів, зазначаючи, що наявність
останніх не є підставою для відмови у
реєстрації кандидата у депутати. Проте,
ЦВК не скористалась приписами такої
норми.

Отже, враховуючи, що позивачем було
подано до ЦВК всі, передбачені частиною
другою статті 55 Закону документи,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність у відповідача підстав
для відмови у реєстрації ОСОБА_4
кандидатом у народні депутати України
згідно пункту 2 частини 1 статті 60
Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про скасування постанови № 1385 у
частині відмови у реєстрації
кандидатом у народні депутати України
ОСОБА_4 та зобов'язання ЦВК
зареєструвати останнього кандидатом у
народні депутати України, враховуючи
імперативність норми частини 7 статті
113 Закону, з огляду на положення частини
2 статті 11, частини 1 статті 177 КАС
України.

За таких обставин колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись статтями 172, 177, 195, 196, 198, 200, 205,
206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Центральної
виборчої комісії залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Центральної виборчої комісії про
визнання протиправною та скасування
постанови Центральної виборчої
комісії від 30 вересня 2014 року № 1385 у
частині та зобов'язання вчинити певні
дії залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді: