Справа № 2а-1506/11/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Справа №
63002/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Ляховича Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2011 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
(далі Коломийська ОДПІ) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення
Коломийської ОДПІ форми «Р» №
від 7.04.2011 року в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 66415 грн., в тому
числі 53132 грн. за основним платежем та
13283 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2011 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Коломийської ОДПІ форми «Р» №
від 7.04.2011 року про визначення 66 415 грн. -
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Коломийська ОДПІ, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.1 та пп. 7.4.4 п. 7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого завищено
суму податкового кредиту, тому
податкове повідомлення-рішення №
від 7.04.2011 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість було
прийнято правомірно.

Апелянт просить скасувати рішення
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 10.06.2011 року
та прийняти нову постанову про відмову
в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, представника
позивача, який просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований фізичною
особою-підприємцем 11.09.2002 року (а.с.32),
перебуває на обліку в Коломийській
ОДПІ та є платником податку на додану
вартість (а.с. 11, 99).

У 2008-2010 роках ОСОБА_3 був платником
єдиного податку, підтвердженням чого є
копії відповідних свідоцтв (а.с. 33-35).

В періоди з 2.11.2010 року по 12.11.2010 року та
24.12.2010 року по 27.12.2010 року відповідачем
проводилася планова виїзна
документальна перевірка дотримання
позивачем податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 1.10.2008
року по 30.09.2010 року.

У період, що перевірявся, ОСОБА_3
здійснював лісопильне та стругальне
виробництво, просочування деревини,
виробництво дерев'яних будівельних
конструкцій та столярних виробів.

Перевіркою встановлено порушення
ОСОБА_3 п. 4.1 ст.4, пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 чинного
на час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме: заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 65225 грн. Зокрема,
позивач завищив суму податкового
кредиту в листопаді 2008 року на 37604 грн.
ПДВ внаслідок придбання будівельних
матеріалів у ТзОВ
«Українсько-німецький будівельний
консорціум», завищив суму податкового
кредиту в грудні 2008 року на 11667 грн. ПДВ
внаслідок придбання фрезерного
верстату в ПП «Імекс», відніс до
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
3861 грн. згідно податкових накладних,
оформлених неналежним чином. У зв'язку
з виявленими порушеннями складено акт
перевірки № 5613/172/НОМЕР_2 від 27.12.2010 року.

На підставі акта перевірки від 27.12.2010
року податковим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 11.01.2011 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
97836 грн., в тому числі 65224 грн. за
основним платежем та 32612 грн. за
штрафними санкціями.

Позивач оскаржив податкове
повідомлення-рішення № від 11.01.2011
року до ДПА в Івано-Франківській
області, яка рішенням від 1.04.2011 року №
906/10/25-019/96/247 скасувала його в частині 16306
грн. штрафних (фінансових) санкцій, в
іншій частині залишила без змін.

За результатами розгляду скарги
позивача, Коломийською ОДПІ 7.04.2011 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
ОСОБА_3 визначено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 65224 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 16306 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення в частині
збільшення грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
66415,00 грн. (53132,00 грн. основного платежу
та 13283,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій оскаржив позивач в судовому
порядку.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач 27.02.2007 року уклав з
Березівською сільською радою
Тисменицького району договір оренди
земельної ділянки загальною площею 0,7737
га з метою будівництва та
обслуговування міні-заводу з переробки
деревини.

18.07.2007 року виконавчий комітет
Березівської сільської ради продав
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 7262 м2 для обслуговування
виробничих приміщень, підтвердженням
чого є копія нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 18.07.2007
року, на підставі якого 4.03.2008 року
позивачем оформлено Державний акт на
право власності на земельну ділянку.

На виконання договору №7452 від 30.08.2005
року про створення науково-технічної
продукції ОСОБА_3 отримав від ВАТ
«Український
проектно-конструкторський
технологічний інститут лісової
промисловості» робочий проект
лісопильно-деревообробного
виробництва, який передбачає наявність
сушильних камер із навісом та
лісопильний цех із оциліндрувальним
верстатом.

Для реалізації даного проекту позивач
уклав в листопаді 2008 року договір з
ТзОВ «Українсько-німецький
будівельний консорціум» про поставку
будівельних матеріалів.

На виконання даного договору, ТзОВ
«Українсько-німецький будівельний
консорціум» 25.11.2008 року за видатковою
накладною № И-2/9 передало позивачу
будівельні матеріали (цеглу, панелі,
полоси, труби) на суму 225 624 грн. з ПДВ та
видало податкову накладну № 18 від
25.11.2008 року на суму вказаної поставки
(а.с. 58-59). За поставлені товари
позивачем проведено розрахунок з ТзОВ
«Українсько-німецький будівельний
консорціум» в повному обсязі.

22.12.2008 року ОСОБА_3 укладено договір № 21
з ПП «Імекс» про купівлю фрезерного 3-х
стороннього верстату моделі ВФ-3,
верстату для замка моделі ВЗ-1.

На виконання договору № 21, ПП «Імекс»
за видатковою накладною № 1203 від 24.12.2008
року передало позивачу фрезерний 3-х
сторонній верстат моделі ВФ-3 за ціною
70000 грн. з ПДВ та видало податкову
накладну № 1203 від 24.12.2008 року на суму
покупки (а.с. 61-62)

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відсутність порушень позивачем
порядку формування податкового
кредиту з ПДВ, тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
відповідача в частині визначення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 66415 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 1.7 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про податок на додану вартість» (тут і
далі у відповідній редакції),
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

За положеннями пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього ж
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 цього ж
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 цього ж Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Аналізуючи вищевказані положення
Закону України «Про податок на додану
вартість», слід прийти до висновку, що
позивач має право на включення до
податкового кредиту звітного періоду
сум податків, нарахованих (сплачених)
ним протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: права власності на нерухоме
майно.

Отже, законодавством України при
реєстрації права власності на нерухоме
майно не розмежовано його належність
фізичній особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності.

Колегія суддів вважає помилковими
висновки податкового органу щодо
неможливості віднесення до складу
податкового кредиту позивача витрат на
придбання виробничого обладнання та
будівельних матеріалів, які
використовуються для зведення і роботи
міні-заводу, який буде власністю ОСОБА_3
як фізичної особи, та які правомірно
використовуються у його господарській
діяльності, оскільки це суперечить
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Крім того, перевіркою було встановлено
порушення позивачем пп. 7.2.1 п. 7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме: віднесення ним до
складу податкового кредиту суми ПДВ в
розмірі 3861 грн. згідно накладних, які
було оформлені неналежним чином (в
жовтні 2008 року - 731 грн., І квартал 2009
року - 1333 грн., ІІ квартал 2009 року - 869
грн., ІІІ квартал 2009 року - 562 грн., ІV
квартал 2009 року 366 грн.).

Суд першої інстанції встановив, що
Лисенький РЕМ ВАТ
«Прикарпаттяобленерго» згідно
договору № 677 від 22.05.2008 року продавав
позивачу активну електроенергію.

На виконання договору № 677 від 22.05.2008
року продавцем надавалися позивачу
податкові накладні № 1078/29 від 31.10.2008
року, № 517/29 та № 518/29 від 31.03.2009 року, №
728/29 від 30.04.2009 року, № 1081/29 та № 1082/29 від
30.06.2009 року, № 782/29

та № 783/29 від 31.07.2009 року, № 1168/29 та № 1169/29
від 30.09.2009 року, № 1077/29 від 31.10.2008 року, №
721/29 від 30.11.2008 року (а.с. 80, 82-92).

Дані податкові накладні не містять
індивідуального податкового номера
покупця, а в податковій накладній від
16.02.2009 року, наданій позивачу ПП
«Ясиниліс» на виконання угоди про
купівлю позивачем лісодеревини,
відсутній номер накладної (а.с. 121-123).

Як видно з матеріалів справи,
відповідач не заперечує, що сума ПДВ 3861
грн., яка включена позивачем до складу
податкового кредиту, відповідає
вищевказаним податковим накладним.
Недоліки податкових накладних не
перешкоджають ідентифікації особи, яка
видала податкову накладну, містять
відомості про придбані товари (роботи,
послуги), їх вартість, дату здійснення
операції та відповідну суму податку на
додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що незначні недоліки
податкових накладних, які були
одержані позивачем від постачальників,
не можуть бути підставою для не
включення позивачем понесених витрат
до складу податкового кредиту. Доводи
податкового органу про
неправомірність включення цих сум до
складу податкового кредиту позивача є
помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що податковий
кредит позивача підтверджений
вищевказаними податковими накладними.

З огляду на те, що позивачем не порушено
порядок формування податкового
кредиту з ПДВ, відсутні підстави для
застосування до нього штрафних санкцій
в розмірі 13283 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку
про неправомірність податкового
повідомлення-рішення Коломийської
ОДПІ форми «Р» № від 7.04.2011 року в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на 66415 грн. та необхідність
його скасування.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2011 року у справі №2а-1506/11/0970 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський