Справа № 817/2420/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2420/14

08 жовтня 2014 року 09год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Довгалюк І. Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ФОП ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про скасування податкових
повідомлень-рішень. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що вважає
висновки податкового органу
безпідставними, оскільки завантаження,
транспортування, навантаження вантажу
без доставки транспортного засобу на
місце завантаження є неможливим, отже,
позивачем правомірно віднесено до
складу витрат суми сплачені при
придбанні пального, витраченого на
подачу автомобілів до пункту
завантаження при здійсненні
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні.
Як стверджує позивач, у ході проведення
перевірки податковим органом не надано
належної оцінки первинним документам,
які належним чином підтверджують
правомірність формування позивачем
валових витрат, вважає, що висновки
податкового органу побудовані на
припущеннях, а тому спірні податкові
повідомлення-рішення винесені
протиправно.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з наведених у ньому підстав,
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав суду
письмові заперечення обґрунтовуючи
тим, що за пробіг транспортного засобу
без вантажу (холостий пробіг) не
отримується дохід, тому до витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу, не відносяться витрати на
придбання дизельного паливо,
витраченого на холостий пробіг без
вантажу, оскільки воно не
використовується в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податків. З
наведених підстав відповідач спірні
податкові повідомлення-рішення вважає
правомірними, в задоволені позову
просив відмовити повністю за
безпідставністю вимог.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
аналогічні письмовим запереченням.

Заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
справи, перевіривши їх доказами,
дослідженими в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
належать до задоволення в повному
обсязі з таких підстав.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим
комітетом Рівненської міської Ради
26.04.2002р., номер запису про державну
реєстрацію № 0010413, на податковому
обліку в ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів
у Рівненській області перебуває з
30.04.2002р.

Відповідачем на підставі наказу № 499
від 27.06.2014р., була проведена планова
виїзна документальна перевірка
позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2013р. по 31.12.2013р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. за
результатами якої складено акт №
125//17-117 від 30.07.2014р.

Згідно з реєстраційними даними видами
господарської діяльності суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
визначено: надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального
користування (крім таксі), внутрішні та
міжнародні перевезення вантажів,
надання експедиційних послуг.

При здійсненні діяльності позивач
використовував орендовані вантажні
транспортні засоби, а саме: Mersedes-Benz ATEGO
81 - орендований згідно договору №б/н
від 28.01.2013р. у ФОП ОСОБА_3; Mersedes-Benz ATEGO 81 -
орендований згідно договору №б/н від
02.01.2013р. у ФОП ОСОБА_3; Mersedes-Benz ATEGO 1223L -
орендований згідно договору №б/н від
02.01.2013р. у ФОП ОСОБА_3 та власні вантажні
транспортні засоби: сідлові тягачі VOLVO
FH 12 та Renault Magnum з напівпричепами MERKER та
KOGEL.

Відповідно до висновків акта перевірки
позивачем порушено: п. 138.2, п.138.4 ст. 138, п.
177.4 ст. 177 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) (надалі ПК України) в
результаті чого донарахована сума з
податку на доходи фізичних осіб
складає 6007,68 грн.; п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», в
результаті чого донарахована за
результатами перевірки сума єдиного
внеску становить 29509,56 грн., в т.ч. за
2011р. в сумі 6144,66грн., за 2012р. в сумі
9467,24грн., за 2013р. в сумі 13897,67грн.; п.199.1
ст.199 ПК України в результаті чого
завищено податковий кредит за 2013р. на
суму 8010грн. в т.ч. за січень 2013р. на суму
705грн., за лютий 2013р на суму 854грн., за
березень 2013р на суму 471грн., за квітень
2013р на суму 451грн., за травень 2013 на суму
646грн., за червень 2013 на суму 397грн., за
липень 2013р на суму 568грн., за серпень 2013р
суму 588грн., за вересень 2013р на суму
1001грн., за жовтень 2013р на суму 819грн., за
листопад 2013р на суму 984грн., за грудень
2013р на суму 525грн ; п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4,
п.200.6, п.200.14 ст. 200 ПК України, що призвело
завищення залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
періоду наступного податкового
періоду по декларації з ПДВ за грудень
2013 року на 23997грн. та до заниження суми
бюджетного відшкодування на загальну
суму 17694грн. по декларації з ПДВ за -
січень 2013р. - 2197грн., квітень 2013р. -
2474грн., червень 2013р. - 1693грн., липень 2013р.
- 5722грн., жовтень 2013р. - 781грн., листопад
2013р. - 1522грн., грудень 2013р. - 3305грн.; п.199.1
ст.199, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4, п.200.6, п.200.14
ст. 200 ПК України що призвело до
нарахування податку на додану вартість
на суму 1181грн. в т.ч.: лютий 2013р. на суму
337грн., серпень 2013р. на суму 844грн., та до
завищення від'ємного значення за
грудень на 525грн.

На підставі висновку акту перевірки
податковим органом винесено податкові
повідомлення - рішення: № від
13.08.2014р. яким донараховано податок на
додану вартість за основним платежем у
сумі 1181 грн.00 коп. та штрафні (фінансові)
санкції у сумі 590 грн. 50 коп.; № від
13.08.2014р. яким донараховано податок з
доходів фізичних осіб за основним
платежем у сумі 6007 грн. 68 коп. та штрафні
(фінансові) санкції у сумі 3 003 грн. 84 коп.
№ від 13.08.2014р., яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
23997грн.

Донарахування податкових зобов'язань
по податку на додану вартість та
податку з доходів фізичних осіб, та як
наслідок зменшений розмір від'ємного
значення суми ПДВ, відповідно до
винесених податкових повідомлень -
рішень, було здійснено податковим
органом на підставі виключення з
валових витрат позивача витрат
понесених на подачу автомобілів до
пункту завантаження за 2013р. на суму
40050,88 грн., шляхом неприйняття частини
витрат на придбання дизельного палива,
що було використане для переміщення
транспортних засобів з одного пункту
до іншого.

Суд не погоджується із вказаними
висновками відповідача, викладених в
акті перевірки в силу наступних
обставин.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. ст.. 14
Податковий кодекс України (далі - ПК
України) встановлено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами;

За змістом визначення, наведеного в
Законі України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», господарська операція - це
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, як слідує з визначень
даних термінів, господарська операція
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі ресурсів підприємця, у
результаті минулих подій, виконання
яких, як очікується, призведе до
отримання економічних вигод у
майбутньому, та зобов'язань, у власному
капіталі суб'єкта господарювання.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам щодо віднесення
витрат на подачу автомобілів до пункту
завантаження, суд виходить з
наступного.

Як вбачається з господарської
діяльності позивача та
підтверджується наявними первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
рахунками, актами виконаних робіт
(наданих послуг), товарно-транспортними
накладними, CMR, платіжними документами,
шляховими листами, відомостями
нарахування та виплати заробітної
плати, авансовими звітами, тощо, до
складу валових витрат позивачем
віднесено суму сплачену при придбанні
пального, яке списане, як витрачене в
цілому на рух по маршруту, в тому числі
й на холостий пробіг транспортних
засобів.

Актом перевірки констатовано факт
здійснення позивачем в перевіряємий
період вантажних перевезень в межах
України та закордоном.

Факт здійснення вантажних перевезень
позивачем підтверджується копіями
подорожніх листів вантажного
автомобіля в міжнародному сполученні .

Як визначено у ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 3 Методичних
рекомендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
05.02.2001 року № 65, собівартість
перевезень (робіт, послуг) - це виражені
в грошовій формі поточні витрати
транспортних підприємств,
безпосередньо пов'язані з підготовкою
та здійсненням процесу перевезень
вантажів і пасажирів, а також
виконанням робіт і послуг, що
забезпечують перевезення.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті, до
виробничої собівартості перевезень
включаються: прямі матеріальні
витрати; прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати; загальновиробничі
витрати.

Пунктом 32 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті визначено,
що до статті калькуляції «Прямі
матеріальні витрати» включається
вартість усіх видів пально-мастильних
та інших матеріалів (включаючи
транспортно-заготівельні витрати), що
використані як безпосередньо на
виконання перевезень (робіт, послуг),
так і на технологічні операції в
процесі підготовки рухомого складу до
експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

Тобто, паливно-мастильні матеріали
використані на пробіг автомобіля без
вантажу в розрізі конкретного
перевезення є прямими витратами на
вказане перевезення.

Таким чином, позивачем правомірно до
складу валових витрат віднесено суми
сплачені при придбанні пального,
витраченого при виконанні перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

При цьому пальне на конкретний маршрут
списувалося згідно подорожніх листів в
повному обсязі як використане на
виконання замовлення на перевезення, а
замовники послуг проводили оплату
вантажних перевезень від пункту
навантаження до пункту розвантаження.

Слід зазначити, що вартість послуг є
договірною. Вартість перевезення
вантажу узгоджується з урахуванням
руху (подачі) транспортного засобу до
місця завантаження та/або з місця
розвантаження до гаража чи наступного
місця призначення, що є складовою
частиною послуги. Це відображається в
акті виконаних робіт.

Разом із тим, податковим органом не
заперечується факт необхідності
здійснення холостого пробігу для
належного виконання замовлення по
перевезенню вантажу та не доведено
того, що з урахуванням існуючих норм
позивачем списано пального більше, ніж
це було необхідно для надання послуг зі
здійснення вантажних перевезень.

Слід зазначити, що процес надання
автомобіля під завантаження,
транспортування вантажу,
розвантаження, та доставка автомобіля
від пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї з них,
господарська операція відбутись не
може.

Таким чином, оподаткуванню підлягають
всі дії: з пункту вибуття транспортного
засобу до пункту завантаження і до
моменту його повернення в пункт
зберігання або відбуття від пункту
розвантаження в інший пункт
завантаження для здійснення іншої
господарської операції.

Отже, пальне, використане під час руху
по маршруту транспортного засобу без
вантажу під навантаження або після
розвантаження слід вважати таким, що
використане у господарській
діяльності.

Господарські операції позивача по
перевезенню вантажів у міжнародному
сполученні підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, а відомості, які б
свідчили про завищення позивачем
валових витрат, у акті перевірки
відсутні.

Крім того, витрати понесені позивачем
на подачу автомобілів до пункту
завантаження пов'язані із
підприємницькою діяльністю з метою
отримання доходу. Доказів використання
позивачем пального, що не пов'язано із
господарською діяльністю не вказано в
акті перевірки.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Згідно з абзацом 11 ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

У відповідності до п.138.4. ст.138 ПК
України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
не розподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Так, згідно пп.14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Таким чином, визначальною ознакою
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

В силу пп. 139.1.9. п.139.1. ст. 139 ПК України
не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тим самим, за своїм змістом наведені
норми передбачають як підставу для не
включення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємця нереальних сум,
непідтверджених будь-якими
документами взагалі.

В свою чергу, як встановлено судом під
час розгляду справи по суті,
посадовими особами відповідача при
проведенні розрахунку витрат
пального включеного позивачем до
складу витрат було використано
виключно відстань, на яку
здійснювалось перевезення вантажів.

При цьому податковим органом не було
взято до уваги витрати пального на
подачу автотранспорту до пункту
навантаження (розвантаження) та
повернення його в зворотному
напрямку, що також на переконання суду
має прямий вплив на формування
собівартості наданих послуг та
пов'язано з господарською діяльністю
позивача.

Враховуючи наведені обставини, суд
приходить до переконання щодо
безпідставності висновків податкового
органу з приводу завищення позивачем
валових витрат на подачу транспортних
засобів до пункту навантаження
(розвантаження) та повернення їх в
зворотному напрямку.

Крім того, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що позивачем наведені обставини, які
підтверджуються достатніми доказами,
що свідчить про не обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень, а тому
такі підлягають скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню у повному обсязі.

Статтею 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
силу частини другої статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених підстав, суд дійшов
висновку, що відповідач не довів
правомірності прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень, а
позивач належними та допустимими
доказами довів обґрунтованість
позовних вимог, а відтак, позов
належить до задоволення в повному
обсязі.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача з Державного бюджету
України у відповідності до вимог ч.1
ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від 13
серпня 2014 року №, №, №
визнати протиправними та скасувати в
повному обсязі.

Присудити на користь позивача - ФОП
ОСОБА_1 із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 187,20 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.