Справа № 802/1352/14-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1352/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. , Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницького обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до селянського
(фермерського) господарства ВІА
"Прогрес" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені , -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду із
позовом до селянського (фермерського)
господарства ВІА "Прогрес" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, неправильного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлялися належним чином, що
підтверджується матеріалами справи. До
початку розгляду справи до суду
надійшла заява відповідача, в якій він
просив розглянути справи без участі
його представника.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, селянське (фермерське)
господарство ВІА "Прогрес" подало до
відділення Фонду звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
форми №10-ПІ, згідно з яким
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу СФГ ВІА
"Прогрес" становить 50 осіб (рядок 1),
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, становить 0 осіб (рядок 2),
сума коштів
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 44264,00
грн. (рядок 6). Кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 2 особи (а.с.4)

Оскільки відповідачем не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 2 осіб, до останнього
застосовано
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі середньомісячної заробітної
плати штатного працівника на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, та
пеня, які відповідачем не сплачені, що
стало підставою для звернення з
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач вжив залежних від
нього заходів для забезпечення
нормативу робочих місць з метою
працевлаштування інвалідів, а тому
адміністративно-господарські санкції
застосовані до нього необґрунтовано,
що вказує на відсутність підстав для
стягнення таких санкції та пені.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) встановлено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи
до державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленою Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень частини 3 статті
18-1 Закону Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного Закону
виходить, що на суб'єктів
господарювання покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів і
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів. При цьому,
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця. Водночас,
законодавець зобов'язує підприємства
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та
фізичними особами, що використовують
найману працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону
України "Про зайнятість населення" (із
змінами та доповненнями) державні
органи забезпечують публікацію
статистичних даних та інформаційних
матеріалів про пропозиції та попит на
робочу силу, можливості
працевлаштування, професійної
підготовки і перепідготовки,
професійної орієнтації і
соціально-трудової реабілітації, в
тому числі інвалідів.

Судом першої інстанції об'єктивно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем
виконані вимоги постанови Кабінету
Міністрів України № 70 від 31 січня 2007
року "Про реалізацію статей 19 та 20
Закону України " Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
подання щомісячної інформації про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів до центру зайнятості.

Відповідно до ст.20 Закону
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки за весь її строк.

Необхідно звернути увагу, що
адміністративно-господарська
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону, за своєю правовою природою є
господарсько-правовою
відповідальністю. Підставою для
застосування такої відповідальності
учасника господарських відносин,
згідно частини 1 статті 218 ГК України, є
вчинене роботодавцем правопорушення в
сфері господарювання. Відповідно до
частини другої зазначеної статті
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, матеріалами справи не
підтверджується вина відповідача у
порушенні порядку працевлаштування
інвалідів, що є обов`язковою складовою
господарського правопорушення; ним
здійснені всі залежні від нього заходи
по недопущенню господарського
правопорушення, зокрема, відповідачем
подавалися щомісячні звіти за формою
3-ПН про наявність вакансій, подавався
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у 2013 році
за формою № 10-ПІ, а також інформація про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів щомісячно
(а.с.9-16), кадровий працівник
підприємства брав участь у
відповідному семінарі в центрі
зайнятості, а працевлаштування не
відбулося з незалежних від відповідача
обставин

Крім того, судами досліджено наказ СФГ
ВІА "Прогрес" від 06.02.2013 року "Про
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів ІІ та ІІІ
групи" (а.с. 29) та лист СФГ ВІА "Прогрес"
№21 від 06.02.2013 року, направлений
Козятинському РЦЗ, про створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, та прохання про направлення
інвалідів ІІ, ІІІ групи в кількості 2
осіб для працевлаштування на посаду
токаря та сторожа МТФ. Однак, в обох
випадках констатовано відмову особи.
Факт відмови роботодавця у
працевлаштуванні інвалідів за 2013 рік
позивачем не встановлено

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що підстави для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених статтею 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в
Україні",відсутні.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.