Справа № 825/2287/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2287/14
інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Ніжинський
хліб» до Ніжинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство
«Ніжинський хліб» звернулося до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26
березня 2014 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у період з 18 лютого 2014 року
по 03 березня 2013 року працівниками
Ніжинської ОДПІ проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
Публічного акціонерного товариства
«Ніжинський хліб» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ «РТС
Україна», відображених в податковій
звітності з податку на додану вартість
за вересень 2012 року та з ТОВ
«Вторметекспорт», відображених в
податковій звітності з ПДВ за березень,
квітень 2013 року, червень 2013 року, за
результатами якої складено акт №
1228/22-00381054 від 11 березня 2014 року.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення ПАТ «Ніжинський хліб» п. 198.1
ст. 198, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, у результаті чого
встановлено заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті в
бюджет на загальну суму 79 993,52 грн., в
тому числі: за вересень 2012 року на суму
72 742,32 грн., за березень 2013 року на суму 2
770,00 грн., за квітень 2013 року на суму 2 111,20
грн., за червень 2013 року на суму 2 370,00
грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 26
березня 2014 року, яким ПАТ «Ніжинський
хліб» збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 119 990,28, з них 79 993,52 грн. основного
платежу та 39 996,76 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням та вважаючи
його протиправним, позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Публічне акціонерне товариство
«Ніжинський хліб» зареєстровано в
якості юридичної особи 29 липня 1997 року
виконавчим комітетом Ніжинської
міської ради Чернігівської області, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 № 355059.

Між ПАТ «Ніжинський хліб» (покупець) та
ТОВ «РТС Україна» (постачальник)
укладено договір поставки № 14052 від 14
травня 2012 року, за умовами якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти й оплатити
товар на умовах, що передбачені цим
договором. Кількість, асортимент, ціна
товару, терміни передачі й оплати
товару, місце постачання товару,
визначаються додатками до цього
договору, які є його невід'ємними
частинами.

Факт виконання укладеного договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи: видатковими накладними, актами
прийому-передачі товару, рахунками на
оплату та платіжними дорученнями

На суму сплаченого в ціні товару ПДВ,
ТОВ «РТС Україна» виписано податкові
накладні № 1 від 10 вересня 2012 року та №
13 від 28 вересня 2012 року.

Крім того, 25 січня 2013 року між позивачем
(комітент) та ТОВ «Вторметекспорт»
(комісіонер) укладено договір комісії
№ К01252, за умовами якого комітент
доручає, а комісіонер зобов'язується за
доручення комітента за плату здійснити
від імені та на рахунок комітента
реалізацію на експорт з України товар,
що належить комітенту. Найменування,
асортимент, кількість і ціна товару
визначається в додатках до договору.
Укладати експортні договори
купівлі-продажу, оформляти і
підписувати інші необхідні для
здійснення продажу документи в
інтересах комітента, а також діяти в
інтересах комітента в рамка уже
укладених зовнішньоекономічних
експортних контрактів. Укладати
договори (митного оформлення
продукції) з підприємствами
(брокерами), що мають свідоцтва про
визнання підприємства декларантом.
Вчиняти інші дії, пов'язані з
вищевикладеними операціями, необхідні
для виконання доручень комітента.

Згідно з додатком № 3 до договору
комісії від 29 березня 2013 року,
комісіонер від свого імені, але за
рахунок і на користь комітента продає
на експорт товар: соєві боби (для
технічних потреб) українського
походження, врожаю 2012 року.

Відповідно до акту прийому-передачі
товару на комісію № 1 від 29 березня 2013
року до додатка № 3, зафіксовано, що
комісіонер отримав товар в кількості 120
т.

Згідно з додатком № 4 до договору
комісії від 29 березня 2013 року,
комісіонер від свого імені, але за
рахунок і на користь комітента продає
на експорт товар: соєві боби (для
технічних потреб) українського
походження, врожаю 2012 року.

Відповідно до акту прийому-передачі
товару на комісію № 1 від 29 березня 2013
року до додатка № 4, зафіксовано, що
комісіонер отримав товар в кількості
87,120 т.

Згідно з додатком № 5 до договору
комісії від 29 квітня 2013 року,
комісіонер від свого імені, але за
рахунок і на користь комітента продає
на експорт товар: соєві боби (для
технічних потреб) українського
походження, врожаю 2012 року.

Відповідно до акту прийому-передачі
товару на комісію № 1 від 29 квітня 2013
року до додатка № 5, комісіонер отримав
товар в кількості 235 т.

Факт здійснення комісіонером своїх
зобов'язань підтверджується наявними в
матеріалах справи:
зовнішньоекономічними контрактами: С
8/2013 - V від 28 березня 2013 року, С 18/2013 - V від
23 травня 2013 року, вантажно-митними
деклараціями: № 508040000/2013/001183, №
508040000/2013/00118, 500060703/2013, фітосанітарними
сертифікатами, звітом комісіонера від
30 квітня 2013 року про повне виконання
робіт до додатку № 3 від 29 березня 2013
року та додатку № 4 від 29 березня 2013
року до договору комісії № 01252 від 25
січня 2013 року, звітом комісіонера про
повне виконання робіт до додатку № 5
від 29 квітня 2013 року до договору
комісії № 01252 від 25 січня 2013 року, а
також екологічними деклараціями № 41288.

За надані послуги комісії ТОВ
«Вторметекспорт» виставлено позивачу
рахунки на оплату, та між сторонами
складено акти наданих послуг комісії,
наявні в матеріалах справи.

На суму податкових зобов'язань з ПДВ
ТОВ «Вторметекспорт» виписано
податкові накладні № 25 від 30 квітня 2013
року та № 27 від 04 червня 2013 року.

Водночас, з акту перевірки вбачається,
що Ніжинська ОДПІ зробила висновки про
відсутність здійснення реальної
господарської операції між позивачем
та його контрагентами на підставі
висновків актів: ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві №
19361/22-01/30127924 від 18 листопада 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вторметекспорт» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 01 січня 2012
року по 30 вересня 2013 року»; ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №
2571/15-53-22-3/13903152 від 11 листопада 2013 року
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«РТС Україна» з питань дотримання
податкового законодавства при
здійсненні господарських відносин з
ТОВ «Ферко» за період з 01 вересня 2012
року по 31 грудня 2012 року».

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту, а, отже, і правомірність
відображення їх у податковій
звітності.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Тому колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача на акти про
неможливість проведення зустрічної
звірки та про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки платників податків -
контрагентів позивача, оскільки вони
не є допустимими доказами в розумінні
КАС України порушення позивачем
податкового законодавства, та не
підтверджують протиправності дій
позивача щодо формування суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

З приводу висновків податкового органу
в акті перевірки щодо нікчемності
правочинів колегія суддів зазначає, що
навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14 листопада 2012 року у
справі № К/9991/50772/12.

Крім того, твердження відповідача про
нікчемність укладених позивачем з
контрагентами правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних угод інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 08 січня 2013 року у
справі № К/9991/34364/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 26
березня 2014 року, оскільки суми
податкового кредиту за відповідний
період підтверджуються відповідними
первинними документами, оформленими у
відповідності до наведених
законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи, покладені податковим органом в
основу висновків акту перевірки та
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, є доволі
гіпотетичними та неприпустимо
спрощеними, висновки відповідача по
суті ґрунтуються на припущеннях та
недоведених обставинах, які, до того ж,
не забезпечені логічним зв'язком між
собою, з огляду на що висновки акту
перевірки не можуть бути підставою для
висновків про порушення позивачем
податкового законодавства за
відносинами із зазначеними
контрагентами та підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/12143/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Ніжинський хліб» до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
залишити без задоволення, постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.