Справа № 2а-15071/10/0470
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/58800/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка
С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
Головного управління Державного
казначейства України у
Дніпропетровській області, третя особа
- Головне управління Державного
казначейства України у м. Києві, про
визнання протиправним та скасування
рішення та стягнення надмірно
сплачених коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" звернулось до суду з позовом
до Дніпропетровської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державного казначейства України у
Дніпропетровській області, третя особа
- Головне управління Державного
казначейства України у м. Києві, про
визнання нечинним рішення
Дніпропетровської митниці про
визнання митної вартості товарів
№ 113000006/2010/000367/1 від 13.05.2010
року;

скасувати видану Дніпропетровською
митницею картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№113050000/0/00563 від 13.05.2010 року;

повернути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області на користь
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" кошти на відшкодування шкоди
у вигляді надмірно сплаченого податку
на додану вартість у розмірі 4312,28 грн.;

повернути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області на користь
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" кошти на відшкодування шкоди
у вигляді надмірно сплаченого ввізного
мита у розмірі 1026,73 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.11.2011 року, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.07.2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Публічне акціонерне товариство
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" подало до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12.02.2010 року між
позивачем та фірмою «Alderston GB Limited» м.
Лондон укладено зовнішньоекономічний
контракт № 0212-SG02/10, в межах якого
позивачем на митну територію України
ввезено вантаж: жаробетонна суміш
КОТСЖА Т07А-19000 кг, виробник «КЕРЯАКО
Б.Я.О.», Словаччина.

З метою здійснення митного контролю та
митного оформлення зазначеного
товару позивачем подано вантажно митну
декларацію №113050000/2010/003821 від 12.05.2010
року.

Митний орган із визначенням митної
вартості товарів у зазначеній
вантажній митній декларації не
погодився, посилаючись на те, що митна
вартість ввезеного товару значно
відрізнялась від рівня митної вартості
ідентичних товарів, імпортованих на
митну територію України. У зв'язку з цим
та згідно з п.11 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження» від
20.12.2006 року №1766, були витребувані
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:
прайс-лист фірми виробника товару;
калькуляцію фірми виробника товару,
копію ВМД країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, шляхом здійснення
відповідного запису у графі «Для
відміток митного органу» декларації
митної вартості. Декларанта 13.05.010
ознайомлено з цим записом під підпис.

Декларантом було надано прайс-листи на
2010 рік та копія експортної ВМД країни
відправника товарів та листи, які
містять комерційні пропозиції перед
укладенням контракту. Інших,
запропонованих до надання для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості товарів, документів
надано не було.

За результатами розгляду зазначеної
декларації відповідачем прийнято
оскаржуване рішення про визначення
митної вартості товарів №113000006/2010/000367/1
на підставі якого митна вартість
товарів визначена з використанням
резервного методу відповідно до
положень ст.273 Митного кодексу України
та оформлено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №113050000/0/00563 якою
зазначено, що товари не підлягають
митному оформленню з причини
коригування митної вартості митним
органом.

В результаті розбіжностей між даними
ВМД №113050000/2010/003821 від 12.05.2010 року та ВМД
№113050000/2010/003855 від 13.05.2010 року утворилась
різниця нарахованого та сплаченого
позивачем податку на додану вартість у
розмірі 4312,28 грн. та ввізного мита у
розмірі 1026,73 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що дії митниці в частині
визначення митної вартості товару,
відповідно до договору№0212-SG02/10 від
12.02.2010 року за методом оцінки №6 є
правомірними і такими, що відповідають
вимогам чинного законодавства,
оскільки митниця не мала правових
підстав визначати митну вартість
товару за другим, або третім методом, на
підставі наявної інформації про митне
оформлення ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митна вартість
яких визначалась за шостим методом,
крім того при митному оформленні не
було подано банківського платіжного
документу або іншого бухгалтерського
документу про сплату товару.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на таке.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України ( в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(частина 1 статті 260 Митного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262
Митного кодексу України).

Пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 (далі -
Порядок), визначено, що для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до ст. 265 Митного кодексу
України, митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості,
дотримуючись процедури, встановленої
законодавством.

Відповідно до п. 11 Порядку, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів, це можуть бути:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій щодо обґрунтованості
сумнівів митного органу у
достовірності поданих декларантом
відомостей, оскільки, відповідно до
положень ст.264 Митного кодексу України,
заявлена декларантом митна вартість
товарів та подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, які піддаються
обчисленню.

У відповідності до ст. 266 Митного
Кодексу України визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом, згідно з
положеннями статті 267 митного кодексу
України, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. В ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

При визначенні митної вартості товарів
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу. Якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267-272 Митного кодексу України, в
такому випадку митна вартість
визначається за резервним методом.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що
митним органом було проведено
процедури консультації з декларантом
та належним чином мотивовано
неможливість застосування жодного
методу, окрім резервного.

За наведених вище обставин колегія
суддів суду касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
правомірність визначення митної
вартості товарів за резервним методом
згідно статті 273 Митного кодексу
України та про правомірність
оскаржених рішень, у зв'язку з чим
позовні вимоги щодо скасування
вказаних рішень є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: