Справа № 806/577/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/29067/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С., Пасічник С.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2014р. у
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Житомирі про
стягнення витрат,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області звернулося до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Житомирі з
вимогами про відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій за
липень-вересень 2013 року в сумі 12412,67 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2014р.,
позов задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Житомирі на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період липень, серпень,
вересень 2013 року у розмірі 7814,30 грн. В
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області з
посиланням на порушення норм
матеріального права, допущених судами
першої та апеляційної інстанцій,
просить скасувати судові рішення в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та в цій частині ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині неприйнятих до заліку
пенсійних виплат за період
липень-вересень 2013 року, виплачених
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 1037,76
грн., суди попередніх інстанцій на
підставі досліджених у справі
документів, дійшли обґрунтованого
висновку, що вказані суми включені до
заліку відповідачем у кінці 2013 року.

Правильним є і висновок судів щодо
необґрунтованості позовних вимог про
відшкодування відповідачем витрат на
виплату пенсій ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
оскільки нещасний випадок з вказаними
особами стався в період їх навчання в
професійно-технічному училищі, а
згідно з вимогами Порядку
відшкодування витрат, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. № 5-4/4,
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві особам, зазначеним у п.2 ст.
8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", не передбачено.

Разом з тим, не можна погодитись із
висновком судів щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування відповідачем витрат по
виплаті пенсій пов'язаних із трудовим
каліцтвом громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, оскільки суди виходили з того,
що наявні у пенсійній справі акти про
нещасні випадки свідчать про
відсутність вини підприємства у
отриманні травм вказаними особами.

При цьому суди зазначили, що особи
отримали травми в період до
запровадження Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (до 2001року), а
підприємства до запровадження
обумовленого Закону не здійснювали
відшкодовування шкоди, тому Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
пенсійним фондом названим особам.

Такі висновки судів є суперечливими з
огляду на наступне.

Задовольняючи позов в частині
відшкодування витрат по виплаті пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, зокрема, по
особовій пенсійній справі ОСОБА_14, суди
зазначили, що наявність акта Н-1 або
виписки з акта огляду МСЕК у якому
зазначено, що причиною інвалідності є
трудове каліцтво, є підставою для
призначення та виплати відповідної
пенсії і як наслідок відшкодування
відповідачем понесених витрат на її
виплату.

Як вбачається із матеріалів справи,
нещасний випадок стався із ОСОБА_14 в
січні 1988 року, тобто до 2001 року, та
згідно із випискою акта огляду МСЕК
йому встановлено безстроково ІІ групу
інвалідності, причина інвалідності
зазначено трудове каліцтво.

Аналогічна ситуація і по особовій
справі ОСОБА_9, згідно з виписки акта
огляду МСЕК ОСОБА_9 встановлено
безстроково ІІ групу інвалідності,
причина інвалідності зазначено
трудове каліцтво. При цьому нещасний
випадок стався із ОСОБА_9 в лютому 1995
року, тобто теж до 2001 року.

Однак, суди дійшли висновку про відмову
у відшкодуванні понесених витрат по
особовій справі ОСОБА_9

Оскільки обставини у справі судами не
повно з'ясовані і висновки в цій
частині рішення є суперечливими,
оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, суди попередніх інстанцій не
перевірили дотримання позивачем
строку звернення до суду, зважаючи на
наступне.

Статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що для
звернення до адміністративного суду
встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської
області 05.02.2014р. звернулось до суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Житомирі
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій за період з липня по
вересень 2013 року в розмірі 12412,67 грн.

Проте суди не надали цій обставині
правової оцінки в контексті дотримання
позивачем встановленого ст. 99 КАС
України строку звернення до суду з
позовом про відшкодування сум
виплачених пенсій по кожному місяцю
окремо.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості перевірити правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та правової оцінки
обставин у справі, оскільки в силу
вимог ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області задовольнити
частково.

Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
03.03.2014р. та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12.05.2014р. скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

К.С. Винокуров

С.С. Пасічник