Справа № 2702/1000/12(2а/2702/802/12)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/42584/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Лиска Т.О.,
Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Гагарінському районі м. Севастополя на
постанову Гагарінського районного
суду м.Севастополя від 10.12.2012 та
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Гагарінському районі м. Севастополя
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача здійснити з 01.11.2011
перерахунок пенсії із застосуванням
показника у розмірі 3-х прожиткових
мінімумів відповідно до Закону України
«Про підвищення престижності
шахтарської праці» та виплатити
недоплачену частину пенсії.

Постановою Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 10.12.2012, яка
змінена постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату пенсії
за період з 01.11.2011 із застосуванням
показника у розмірі 3-х прожиткових
мінімумів передбачених Законом
України «Про Державний бюджет України»
за відповідний період, з врахуванням
проведених раніше виплат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З такими рішеннями суду першої та
апеляційної інстанцій не погодився
відповідач, подав касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 1 Закону
України «Про підвищення престижності
шахтарської праці» (в редакції станом
на час виникнення спірних відносин) дія
цього Закону поширюється на
працівників, що видобувають вугілля,
залізну руду, руди кольорових і
рідкісних металів, марганцеві та
уранові руди, працівників
шахтобудівних підприємств, які зайняті
на підземних роботах повний робочий
день (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

В ході розгляду справи судами
встановлено, що позивач працювала на
будівництві підземних споруд та
тунелів з повним робочим днем на
підземних роботах з 20.08.1966 по 01.08.1969, з
14.08.1972 по 02.04.1973 - підземним змінним
маркшейдером, з 02.04.1973 по 02.02.1976 -
підземним дільничним маркшейдером.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
з чим погодився суд апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивач
відноситься до працівників
шахтобудівних підприємств, а тому має
право на отримання пенсії відповідно
до статті 8 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці».

Змінюючи рішення суду першої інстанції
шляхом виключення з резолютивної
частини конкретної суми підвищення
пенсії, апеляційний суд виходив з того,
що визначення конкретної суми пенсії
належить до повноважень управління
Пенсійного фонду України.

Поряд з тим, судами не враховано, що
стаття перша Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» містить вичерпний перелік
категорій працівників за Списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, на яких поширюється дія
цього Закону, і норми щодо поширення
його на працівників зайнятих на
підземних роботах по будівництву
тунелів відсутні.

Крім того, відповідно до Списку №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах (затв. постановою КМ
України від 16.01.2003р. №36) посада, яку
займала позивач, передбачена пунктом
1.2б, який віднесено до розділу 2
«Підземні роботи на будівництві,
реконструкції, технічному
переозброєнні і капітальному ремонті
гірничих виробок: метрополітенів,
підземних каналів, тунелів та інших
підземних споруд».

В свою чергу, посади працівників
шахтобудівних підприємств передбачено
розділом 1 «Підземні роботи в шахтах,
рудниках і копальнях на видобуванні
корислих копалин, в геологорозвідці, на
дренажних шахтах, на будівництві шахт,
рудників і копалень».

Крім того, суди не врахували, що за
правилами пункту 3 Порядку
застосування Списків N 1 і N 2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах
(затв. наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від
18.11.2005р. №383) при визначенні права на
пенсію за віком на пільгових умовах
застосовуються Списки, що чинні на
період роботи особи.

Таким чином, до спірних правовідносин
застосуванню підлягали Списки,
затверджені постановою Ради Міністрів
СРСР від 22.08.1956р. №1173, однак і за його
нормами посади, які займала позивач не
віднесено до робіт на шахтобудівних
підприємствах.

За таких обставин висновки судів щодо
наявності підстав для призначення
позивачу пенсії за правилами Закону
України «Про підвищення престижності
шахтарської праці» не можна визнати
обгрунтованими.

Відповідно до статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судові
рішення підлягають скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Гагарінському районі м. Севастополя
задовольнити.

Постанову Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 10.12.2012 та
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013 у даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Гагарінському районі м. Севастополя
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
Т.О. Лиска

І.В.Штульман