Справа № 872/17391/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 рокусправа № 808/7068/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Запорізької митниці
Міндоходів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2013 року у справі №808/7068/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейдспецсервіс
ЛТД» до Запорізької митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трейдспецсервіс
ЛТД» 23 серпня 2013 року звернулось до
суду з позовом до Запорізької митниці
Міндоходів згідно якого просить суд
визнати протиправним та скасувати
прийняте посадовою особою ОСОБА_1
рішення №901000003/2012/00456/2 від 27.06.2012 року
про коригування заявленої митної
вартості товарів.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що митний орган безпідставно
не погодився із заявленою декларантом
митною вартістю товарів, визначеною за
ціною договору (контракту), та
незаконно направив запит про надання
додаткових документів та прийняв
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
другорядного - резервного методу
визначення митної вартості товарів.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів № 112050000/2013/000513/1
від 18.06.2013 року.

Постанова суду мотивована тим, що
встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що в процесі митного
оформлення товару позивача,
відповідачем було порушено норми
митного законодавства України.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року та прийняти нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити.

Посилається на правомірність вимог
митного органу щодо надання додаткових
документів у зв'язку з наявними
розбіжностями у документах наданих
позивачем до митного оформлення.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на
необґрунтованість доводів відповідача
викладених в апеляційній скарзі просив
у її задоволені відмовити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
який підтримав доводи апеляційної
скарги, пояснення представника
позивача який заперечував щодо її
задоволення, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що 29.04.2013 року між
спільним підприємством відкрите
акціонерне товариство «Гомельський
електротехнічний завод» Республіка
Білорусь та товариством з обмеженою
відповідальністю «Трейдспецсервіс
ЛТД» укладено зовнішньоекономічний
договір (контракт) № 56, за яким позивач
придбав у спільного підприємства ВАТ
«Гомельський електротехнічний завод»
товар, а саме гарнітуру електропривода
для стрілочного переводу 16738-00-00 Р50.
Вартість товару, зазначеного у
контракті (договорі), складає 7 410
доларів США.

18.06.2013 року позивачем заявлено до
митного оформлення вантажну митну
декларацію №112050000/2013/015355.

На підтвердження митної вартості
товару позивач надав митному органу
пакет таких документів: договір від
29.04.2013 № 56, із специфікацією № 1,
облікову картку суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності, лист
«Спільного підприємства ВАТ
«Гомельський електротехнічний завод»»
від 14.06.2013 року, товарно-транспортну
накладну № 1912845 від 11.06.2013 року та
міжнародну товарно-транспортну
накладну № 26 від 11.06.2013 року.

На етапі перевірки митної вартості
товару інспектор митниці відмовив
позивачу у визнанні митної вартості
товарів за першим методом /за ціною
договору/ у зв'язку з тим, що на його
думку, подані декларантом документи
містять розбіжності.

18.06.2013 року митницею винесено рішення
про коригування митної вартості
товарів №112050000/2013/000513/1.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідач приймаючи спірне
рішення діяв не на підставі, та не у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені митним законодавством
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України
передбачено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право
надавати митному органу (за наявності)
додаткові відомості у разі потреби
уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Судом першої інстанції встановлено, що
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товару була наявність в
поданих документах розбіжностей.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів №901000003/2012/00456/2
від 27.06.2012 року містить наступні
обставини та розбіжності:

- платіжне доручення в іноземній валюті
№ 1 від 23.05.2013 року не містить посилання
на додаток № 1 від 29.04.2013 року до
контракту № 56 від 29.04.2013 року та не
містить посилання на рахунок-фактуру №
1912845 від 27.05.2013 року, що не дає
можливості однозначно ідентифікувати
дану поставку товару;

- рахунок-фактура № 1912845 від 27.05.2013 року,
не містить посилання на додаток № 1 від
29.04.2013 року до контракту № 56 від 29.04.2013
року, що не дає можливості одночасно
ідентифікувати цю поставку товару;

- реквізити банку продавця в контракті
№ 56 від 29.04.2013 року (р/р для USD №557)
не відповідають реквізитам банку
продавця в рахунку-фактурі № 1912845 від
27.05.2013 року (р/р для USD № 616).

Між тим, як вірно встановлено судом
першої інстанції відповідно до
Постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 р. «Про
затвердження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті» посилання в
платіжній вимозі, дорученню та
розрахунку-фактурі на додаток до
договору не є обов'язковою вимогою, а
тому не є порушенням.

Крім того в матеріалах справи
міститься запит позивача до ВАТ
«Гомельський електротехнічний завод»,
в якому останнім було пояснено, що в
рахунку-фактурі № 1912845 зазначено
розрахунковий рахунок підприємства у
Білоруських рублях, а в розрахунку на
передоплату зазначено розрахунковий
рахунок у доларах США, отже твердження
відповідача щодо наявності
розбіжностей в реквізитах банку
продавця в контракті «р/р для USD №
557 та в реквізитах банку
продавця в рахунку-фактурі № 1912845 від
27.05.2013 року р/р для USD №616» є
необґрунтованими.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
безпідставність дій відповідача з
витребування у позивача додаткових
документів та як наслідок висновку
митниці про неможливість визначення
митної вартості товару за першим
основним методом - за ціною контракту.

У відповідності з частиною 2 статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідачем протягом розгляду
справи не довів у процесуальний спосіб
правомірність ухваленого рішення про
визначення митної вартості товарів.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі №808/7068/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
30 вересня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко