Справа № 2а/2570/440/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/55605/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Чернігівської митниці та Державної
митної служби України на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної митної служби України,
Чернігівської митниці про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на роботі і стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Просив визнати
протиправними та скасувати накази
Державної митної служби України від 30
грудня 2011 року № 2763-к, Чернігівської
митниці від 30 грудня 2011 року № 956-к,
поновити його на посаді інспектора
сектору митного оформлення № 1 митного
поста «Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці, стягнути з Чернігівської
митниці середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Посилався на те, що Присяги державного
службовця не порушував, звільнення
проведено з порушенням процедури та
порядку.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
серпня 2012 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано наказ Державної митної
служби України від 30 грудня 2011 року №
2763-к та наказ Чернігівської митниці від
30 грудня 2012 року № 956-к в частині
припинення перебування ОСОБА_4 на
державній службі в митних органах
України, поновлено позивача на посаді
інспектора сектору митного оформлення
№ 1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці з 30 грудня 2011
року, зобов'язано Чернігівську митницю
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 грудня 2011 року по 21 лютого
2012 року. Постанову суду в частині
поновлення ОСОБА_4 на посаді та
нарахування і виплати середнього
заробітку у межах суми стягнення за 1
місяць допущено до негайного
виконання. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах, встановлених статтею 220
КАС України, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно наказу
Державної митної служби України від 30
грудня 2011 року № 2763-к припинено
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_4 за
порушення Присяги державного
службовця відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу».

На підставі вказаного наказу 30 грудня
2011 року Чернігівська митниця видала
наказ № 956-к про припинення перебування
на державній службі в митних органах
України позивача відповідно до п. 6 ч. 1
ст. 30 Закону України «Про державну
службу» за порушення Присяги
державного службовця з 30 грудня 2011
року.

Вказані накази видані на підставі
подання начальника Чернігівської
митниці на адресу голови Державної
митної служби України про припинення
перебування на державній службі
позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу» у зв'язку
з незадовільним відношенням
останнього до виконання службових
обов'язків, розпоряджень керівництва
митниці, систематичним порушенням
вимог нормативних актів з питань
митної справи та порушенням Закону
України «Про єдиний збір, який
справляється у пунктах пропуску через
державний кордон України».

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що звільнення позивача відбулося
з порушенням встановленого порядку,
без дотримання обов'язкової процедури,
яка передує звільненню, тобто
відповідачами не було встановлено у
передбаченому законом порядку факт
порушення позивачем службової
дисципліни, не зазначено, які саме дії
чи бездіяльність позивача є порушенням
Присяги державного службовця.

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України,
Митним кодексом України, а в частині, що
ним не регулюється, Законом України
«Про державну службу». Тобто
дисциплінарна відповідальність
посадових осіб митної служби
врегульована спеціальним
законодавством, у тому числі й нормами
Закону України «Про дисциплінарний
статут Державної митної служби
України» (чинного на час виникнення
спірних відносин; далі - Статут).
Положення Закону України «Про державну
службу» можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту. Оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону України «Про державну службу»
є крайнім заходом відповідальності
державного службовця за порушення
службової дисципліни, який виходить за
межі дисциплінарної відповідальності,
то неможливість застосування до
посадової особи митної служби
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу має бути
мотивовано.

Розділом 4 Статуту визначено види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, чітко врегульована
процедура їх застосування, внаслідок
чого забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань про притягнення
їх до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є
ретельне службове розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією про порядок організації та
проведення службового розслідування і
службової перевірки в митній службі
України, затвердженою наказом
Державної митної служби України від 13
серпня 2010 року № 918. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення може
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності й не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постановах від 22
квітня та 1 липня 2014 року (справи №
21-90а14, 21-267а14 відповідно).

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, оскільки відповідачами
не доведено, що позивач як державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків.

Крім того, відповідачами не проведено
службового розслідування, яке повинно
передувати звільненню державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстав припинення державної служби за
порушення Присяги. А відтак, суди
правомірно визнали протиправними та
скасували накази про звільнення
позивача, поновили його на раніше
займаній посаді та стягнули середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційних скарг
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційні
скарги необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Чернігівської
митниці та Державної митної служби
України залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк