Справа № 2-а-42040/09/2070
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.Справа №
2-а-42040/09/2070Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Таран М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Західної об'єднаної Державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р.
по справі № 2-а-42040/09/2070

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Західної об'єднаної Державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
за текстом - ФОП ОСОБА_3, позивач)
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (далі за текстом - Західна ОДПІ
м. Харкова, відповідач), в якому просив
суд скасувати винесені відповідачем
податкові повідомлення-рішення від
30.04.2009 року № /0, яким визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 717764,0 грн., № /0, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
1374609,0 грн. (за основним платежем - 916406,0
грн., за штрафними санкціями - 458203,0 грн.),
а також податкові
повідомленні-рішення, що були винесені
10.06.2009 року за результатами їх
адміністративного оскарження №/1,
№/1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014 року
адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення: від 30.04.2009 року
№/0, №/0 та від 10.06.2009 року
№/1, №/1.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: п.п. 7.3.1 п.
7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.п. «а»,
«в» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», п.п.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Західна ОДПІ м. Харкова зазначає, що ФОП
ОСОБА_3 занижено податок з доходів
фізичних осіб, внаслідок не
підтвердження валових витрат
первинними документами, занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, з огляду на не
включення до складу податкових
зобов'язань сум ПДВ, визначених в
податкових накладних, виписаних
постачальникам послуг - ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_5 та сум ПДВ з оплат, які надходили
від ВАТ Харків СТО № 2, а також завищено
податковий кредит, що обґрунтовується
невідповідністю сум ПДВ в реєстрах
отриманих податкових накладних з
наявними податковими накладними.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали свої правові позиції
по справі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Ленінському районі м. Харкова була
проведена планова виїзна перевірка ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2006 року по
31.12.2008 року.

За результатами перевірки було
складено акт № 814/17-2018/НОМЕР_1 від 16.04.2009
року, яким зафіксовано наступні
порушення.

- п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» занижено податок на додану
вартість на загальну суму 916406,0 грн.

- п.п. «а», «в» п. 19.1, ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме заниження оподаткованого доходу у
сумі 717764,58 грн.

На підставі вказаних висновків Акту
перевірки податковим органом 30.04.2009
року були винесені податкові
повідомлення-рішення № /0, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 717764,0 грн., №
/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1374609,0 грн. (за
основним платежем - 916406,0 грн., за
штрафними санкціями - 458203,0 грн.).

Рішенням відповідача від 08.07.2009 року №
1459/Ф/25-203 вказані податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу позивача № 17/05/1 від 17.05.2009
року без задоволення, на підставі чого
10.06.2009 року були винесені податкові
повідомлення-рішення № /1, №
/1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності та необґрунтованості
нарахування позивачу грошових
зобов'язань, з огляду на наявність
документального підтвердження
правомірності формування валових
витрат, податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно п. 19.1 ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат у обсягах,
достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник
податку зобов'язаний цим Законом
подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення
надміру сплачених податків, у тому
числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Частиною 3 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» визначено, що до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Відповідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між
ФОП ОСОБА_3 (довіритель) та ФОП ОСОБА_5
(повірений) було укладено договори
доручення №06/02/2 від 06.02.2006 року, № 26/03/2
від 26.03.2007 року.

Між ФОП ОСОБА_3 (повірений) та ФОП
ОСОБА_5 (довіритель) укладено договори
доручення №06/02/1 від 06.02.2006 року, № 26/03/1
від 26.03.2007 року.

Крім того, між ФОП ОСОБА_3 (довіритель)
та ФОП ОСОБА_4 (повірений) було укладено
договір доручення №22/08/2 від 22.08.2005 року.

Також, між ФОП ОСОБА_3 (повірений) та ФОП
ОСОБА_4 (довіритель) було укладено
договір доручення №22/08/2 від 22.08.2005 року.

За умовами вищенаведених договорів
повірений зобов'язується від імені і за
рахунок довірителя укладати договори
купівлі-продажу товарів, наданих
довірителем, або укладати договори на
надання послуг, які надає довіритель, з
третіми особами.

За результатами виконання наведених
договорів доручення сторонами
укладались акти приймання-передачі
робіт з додатками (переліками
товарів/послуг) та податкові накладні.

Погашення заборгованості ФОП ОСОБА_3
перед ФОП ОСОБА_5 за договорами №06/02/2
від 06.02.2006 року, № 26/03/2 від 26.03.2007 року та
перед ФОП ОСОБА_4 за договором №22/08/2 від
22.08.2005 року була здійснена шляхом
заліку зустрічних однорідних вимог ФОП
ОСОБА_5 (за договорами №06/02/1 від 06.02.2006
року, № 26/03/1 від 26.03.2007 року) та ФОП
ОСОБА_4 (за договором №22/08/2 від 22.08.2005
року).

Податковий орган вважає, що протоколи
про залік взаємних вимог не можуть
підтверджувати фактичну оплату витрат,
що відносились до валових витрат.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками відповідача,
оскільки протоколи заліку взаємних
вимог за своєю правовою природою є
документами, що свідчать про
здійснення взаємних розрахунків за
однорідними зобов'язаннями, які
виникли під час виконання
господарських операцій, а тому є
розрахунковими документами в
розумінні п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» на підставі яких
відбувається формування валових
витрат платником податків.

Також, матеріалами справи
підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 використав
отримані товари/послуги від своїх
контрагентів у власній господарській
діяльності, про що свідчать копії
видаткових накладних, актів прийому
товарів, довіреностей, прибуткових
касових ордерів, актів здачі-прийому
робіт, договірних цін, накладних,
кошторисів, відомостей ресурсів,
рахунків-фактур, податкових накладних,
договорів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
сформовано валові витрати по операціях
з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, а тому
порушення встановлені під час
перевірки щодо заниження позивачем
податку з доходів фізичних осіб є
необґрунтованим та недоведеним.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для висновку про заниження
податкових зобов'язань з ПДВ, зокрема,
були встановлені під час перевірки
обставини про не включення позивачем
до цих зобов'язань сум ПДВ, в загальному
розмірі 910162,92 грн., згідно податкових
накладних виданих ОСОБА_3 на адресу ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4

Наведені податкові накладні були
виписані за результатами виконання
господарських операцій за
вищевказаними договорами доручення
№06/02/2 від 06.02.2006 року, № 26/03/2 від 26.03.2007
року та № 22/08/2 від 22.08.2005 року.

Колегією суддів встановлено, що суми
ПДВ, зазначені в податкових накладних,
виданих ОСОБА_3 на адресу ФОП ОСОБА_5 та
ФОП ОСОБА_4, не були відображені в
реєстрі отриманих та виданих
податкових накладних та податковій
декларації за відповідні періоди.

Згідно п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Отже, колегія суддів зазначає, що
позивачем не задекларовано суму
податкових зобов'язань по зазначеним
господарським операціям.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що під час визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість податковим органом не
досліджувались податкові накладні на
загальну суму 910163,42 грн., виписані за
результатами виконання позивачем, як
повіреним, договорів укладених з ФОП
ОСОБА_5 (№06/02/1 від 06.02.2006 року, № 26/03/1 від
26.03.2007 року) та ФОП ОСОБА_4 (№22/08/2 від
22.08.2005 року), як довірителями.

За результатами виконання наведених
договорів доручення сторонами
укладались акти приймання-передачі
робіт з додатками (переліками
товарів/послуг) та податкові накладні,
протоколи заліку зустрічних вимог.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вищевказаного
закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, за господарськими операціями з
ФОП ОСОБА_5 (№06/02/1 від 06.02.2006 року, № 26/03/1
від 26.03.2007 року) та ФОП ОСОБА_4 (№22/08/2 від
22.08.2005 року позивач мав право на
податковий кредит.

Між тим, податковим органом не
враховано, що отримані ФОП ОСОБА_3 за
договорами доручення податкові
накладні також не були відображені в
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних та податкових
деклараціях за відповідні періоди, які
є підставою для нарахування
податкового кредиту.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів зазначає, що, позивач,
ФОП ОСОБА_3, занизивши податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за даним епізодом на 910162,92
грн., з огляду на наявність податкових
накладних, які надають право на
податковий кредит у суму 910163,42 грн., не
скористався таким правом, а тому
фактично не занизив ПДВ, що підлягав
сплаті до бюджету в перевірені періоди.

Іншою підставою для нарахування
податкових зобов'язань з ПДВ, став
висновок відповідача, що ФОП ОСОБА_3 не
включено до декларації та реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних суми ПДВ в розмірі 6389,2 грн., з
грошових коштів, що надійшли від ВАТ
Харків СТО № 2.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкові накладні на суму ПДВ у
загальному розмірі 6389,2 грн. були
виписані ВАТ Харків СТО № 2 за першою
подією - підписання акту виконаних
робіт, а тому суми зобов'язань з ПДВ
включені до податкових декларацій та
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних в інших
податкових періодах ніж проведення
оплат.

Таким чином, колегія суду вважає, що
обставини заниження податкових
зобов'язань за даним епізодом не
підтверджені наявним в матеріалах
справи доказами, а представником
відповідача не доведені.

Наступною підставою для нарахування
податкових зобов'язань з ПДВ, став
висновок відповідача, що ФОП ОСОБА_3
завищено податковий кредит у сумі 11184,0
грн., що обґрунтовується
невідповідністю сум ПДВ в реєстрах
отриманих податкових накладних та
наявними податкових накладних з
деклараціями з ПДВ за відповідні
періоди.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
відповідач вказує, що згідно реєстрів
отриманих податкових накладних та
наявних податкових накладних позивач
має право на 967578,0 грн. податкового
кредиту, а задекларовано на суму 978762,0
грн.

Колегія суддів зазначає, що в ході
судового розгляду справи встановлено
та описано вище, що податковим органом
під час проведення перевірки не було
досліджено всі податкові накладні, які
надають право на податковий кредит з
податку на додану вартість.

Крім того, висновки про завищення
податкового кредиту в акті перевірки
зроблені з порушенням приписів п.п. 2.3.2 -
2.3.5 п. 2.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 25.08.2005 року №925/11205 (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Наведеними нормами Порядку визначено
обов'язок податкового органу за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового законодавства необхідно:
висвітлити показники, які
відображаються суб'єктом
господарювання у податковій та іншій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів податкового та
бухгалтерського обліку суб'єкта
господарювання у розрізі періодів у
грошових одиницях, передбачених
звітністю; у разі виявлення
розбіжностей чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті нормативно-правових
актів, що порушені платником податків,
зазначити період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення посадових
осіб суб'єкта господарювання щодо
встановлених порушень; зазначити
первинний документ, на підставі якого
вчинено записи у податковому та
бухгалтерському обліку (навести
кореспонденцію рахунків операцій), та
інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів. При цьому до акта перевірки
додаються пояснення посадових осіб або
інших працівників суб'єкта
господарювання (у межах їх
компетенції), що перевіряється, щодо
відсутності первинних та інших
документів; у разі відмови посадових
осіб суб'єкта господарювання надати
перевіряючим письмові пояснення щодо
встановлених порушень та/або причин
ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, факти відмови
відобразити в акті.

Натомість, акт перевірки №
814/17-2018/НОМЕР_1 від 16.04.2009 року, складений
відповідачем, вказаним вимогам Порядку
не відповідає. Відповідачем не
наведено жодних належних та допустимих
доказів в обґрунтування завищення
податкового кредиту позивачем.
Висновки податкового органу зроблені
не в результаті дослідження окремої
господарської операції за
відповідними первинними документами, а
лише перевіркою реєстру отриманих
податкових накладних, податкових
декларацій та податкових накладних.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим, податковим органом не доведено
правомірність та обґрунтованість
висновків акту перевірки по зазначеним
порушенням.

При цьому, відсутність порушень
податкового законодавства з боку ФОП
ОСОБА_3 встановлених відповідачем в
ході проведення перевірки, також
підтверджуються висновком судової
економічної експертизи № 2498 від 08.06.2010
року проведеної на підставі постанови
судді Ленінського районного суду м.
Харкова від 23.03.2010 року.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що постановою
Ленінського районного суду м. Харкова
від 21.10.2011 року у справі № 2024/4-765/11,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суді Харківської області
від 07.11.2011 року № 10-651-в, 2011р. скасовано
постанови про порушення кримінальних
справ відносно ОСОБА_3

Наведені судові рішення, серед іншого,
вказують, що підставою порушення
кримінальних справ відносно ОСОБА_3
стали висновки податкового органу
викладені в акті перевірки №
814/17-2018/НОМЕР_1 від 16.04.2009 року, а
враховуючи спростування таких
висновків акту в діях ОСОБА_3 відсутній
склад злочину визначеного ч. 3 ст. 212, ч.ч.
1, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи
податкового органу стосовно
неврахування наданих до матеріалів
справи податкових накладних, виписаних
на адресу позивача контрагентами ФОП
ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4 та протоколів
заліків взаємних вимог, як належних
доказів, якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги, через те, що такі
документи не були оглянуті податковою
під час перевірки, а тому не можуть
спростовувати висновки про заниження
податкових зобов'язань з ПДВ,
враховуючи наступне.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
визнання факту відсутності первинних
документів на час складання податкової
звітності, при фактичній наявності
таких документів на час складання
податкової звітності, не може бути
обґрунтованою підставою для висновку
про заниження платником податків
грошових зобов'язань.

За встановлених колегією суддів
обставин, що свідчать про
обґрунтованість причин відсутності
первинних документів під час
перевірки, висновки контролюючого
органу про завищення або заниження
позивачем показників податкової
звітності є формальними.

В силу приписів ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно, частинами 4
та 5 цієї статті на суд покладається
обов'язок вживати передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи; зобов'язує суд
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, керуючись приписами наведених
норм процесуального закону, оцінивши
надані позивачем до матеріалів справи
докази, а також враховуючи, що в наданих
позивачем до суду документах наявні
необхідні реквізити, передбачені
положеннями п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, відсутність
яких спричиняє втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, колегія суддів зазначає,
що відповідачем не доведено порушення
ФОП ОСОБА_3 вимог чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
податкового законодавства та
правомірність прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень від
30.04.2009 року № /0, № /0 і, як
наслідок, податкових
повідомлень-рішень, що були винесені
10.06.2009 року №/1, №/1.

Таким чином, переглянувши постанову
суду першої інстанції, колегія суддів
підтверджує, що при її прийнятті суд
першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної
Державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014р. по
справі № 2-а-42040/09/2070 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С.
Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений
03.10.2014 р.