Справа № 820/11847/14
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.Справа № 820/11847/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2014р. по
справі № 820/11847/14

за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з
ОСОБА_1 незаконно отриману пенсію на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області в розмірі 5367,63 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2014р. в
задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

Не погодившись з зазначеною постановою
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а саме:
ч. п. «в» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначив, що отримані ОСОБА_1
кошти в сумі 5367,63 грн. за період з 07.10.2011
року по 31.03.2012 року необхідно повернути
на рахунок Управління Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області як безпідставно
виплачені.

На підставі ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
10.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
за призначенням пенсії за віком згідно
ст. 13 п. "в" Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Пенсію призначено в десятиденний строк
та проведено виплату.

Після перевірки пенсійної справи
відділом контролю з нарахування та
виплати пенсій при Головному
управлінні Пенсійного фонду України в
Харківській області було виявлено, що
довідка, уточнююча пільговий характер
роботи, яка надана для призначеної
пенсії від 03.03.2004 № 54, видана
безпідставно. Виплату пенсії з 01.04.2012
призупинено.

Протоколом № 9 від 09.04.2012 засідання
комісії з призначення та виплати
пенсії при управлінні Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області відповідачу було
відмовлено в призначенні пенсії за
віком згідно ст. 13 п. "в" Закону України
«Про пенсійне забезпечення» в зв'язку з
тим, що довідку, уточнюючу пільговий
характер роботи від 03.03.2004 № 54, не має
підстав взяти до уваги для призначення
пенсії, оскільки не можливо з'ясувати,
хто являвся правонаступником колгоспу
ім. Кірова і ААП "Світанок".

Після повторного звернення ОСОБА_1 в
управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
за призначенням пенсії за віком на
пільгових умовах згідно ст. 13 п. "в"
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", протоколом № 5 від 11.10.2012
року відповідачу також було відмовлено
в призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах.

Судом також встановлено, що за період з
07.10.2011 по 31.03.2012 відповідачу було
виплачено пенсію в сумі 5367,63 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач правомірно отримав
пенсію у сумі 5367,63 грн. за період з
07.10.2011 року по 31.03.2012 року.

Між тим, колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції, що вказану справу належить
розглядати за правилами
адміністративного судочинства, з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
посилаючись на протоколи № 9 від
09.04.2012р. та № 5 від 11.10.2012р. засідання
комісії з призначення та виплати
пенсії при управлінні Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області, яким відповідачу
було відмовлено в призначенні пенсії
за віком згідно ст. 13 п. "в" Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
позивач вважає, що відповідачу
безпідставно були виплачені та
отримані ним кошти в сумі 5367,63 грн. за
період з 07.10.2011 року по 31.03.2012 року.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції при розгляді
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
до ОСОБА_1 про незаконно отриману
пенсію, було порушено вимоги ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Зазначене кореспондується з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 18.06.2013 року по
справі №21-204а13.

Частиною 2 ст. 161 КАС України
встановлено, що при виборі правової
норми, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішеннями Верховного
суду України.

В свою чергу, під владними
управлінськими функціями, що
здійснюються на основі законодавства,
зокрема на виконання делегованих
повноважень, слід розуміти будь-які
владні повноваження у рамках
діяльності держави чи місцевого
самоврядування, що не належать до
законодавчих повноважень чи
повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно із ч.2 ст.4 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України
визначають, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму; на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

При визначенні юрисдикції справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач;
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 50 КАС
України, громадяни України, іноземці чи
особи без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 КАС України,
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави
для однозначного висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди, яка була завдана лише суб'єктом
владних повноважень, а також такі
вимоги мають бути поєднанні з вимогою
про визнання протиправними рішення,
дій чи бездіяльності останнього.

В свою чергу, у справах за позовом УПФУ
до фізичної особи (пенсіонера) про
стягнення шкоди, заподіяної державі,
відповідач не є суб'єктом владних
повноважень і такі позовні вимоги не
поєднані із вимогою про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Крім того, спір щодо стягнення суми
надміру сплаченої пенсії законодавцем
не віднесено до вичерпного переліку
підстав, визначених КАС України, що
надають право суб'єкту владних
повноважень на звернення з
адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм, в даному
випадку фактично має місце
цивільно-правовий спір про
відшкодування шкоди, заподіяної
державі в особі Пенсійного фонду
України, який підлягає розгляду за
правилами цивільного процесуального
законодавства.

Отже, спірні правовідносини не є
публічно-правовими і, як наслідок,
вирішення такої категорії спорів не
регулюється приписами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи викладене, з урахуванням
характеру спірних правовідносин,
суб'єктного складу сторін у справі та
предмету спору (про відшкодування
пенсіонерами переплачених їм сум
пенсії), колегія суддів зазначає, що
дана справа не може бути розглянута в
порядку адміністративного
судочинства.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю ухвалою скасувати
судове рішення суду першої інстанції і
залишити позовну заяву без розгляду
або закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 4
ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2014 р. по
справі № 820/11847/14 - скасувати.

Прийняти ухвалу, якою провадження у
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області до ОСОБА_1
про стягнення безпідставно отриманої
пенсії - закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова
Н.В.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Мінаєва О.М.