Справа № 826/8299/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2014 року №
826/8299/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі колегії суддів:
Головуючого Судді Добрянської Я.І.,
Суддів: Головань О.В., Кротюка О.В,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1 до відповідач-1
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича відповідача-2
Державної казначейської служби
Українипровизнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
відшкодувати шкоду, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Окружний
адміністративний суд м. Києва з позовом
до відповідачів: Прем'єр-міністра
України Яценюка Арсенія Петровича та
Державної казначейської служби
України про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
відшкодувати шкоду, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.06.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/8299/14, що має розглядатися по суті
колегією суддів, та призначено справу
до попереднього судового розгляду на
22.07.2014 р.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22.07.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було закінчено
підготовче провадження та призначено
справу № 826/1319/14 до судового розгляду на
21.08.2014 р. колегією суддів у складі:
Головуючого Судді Добрянської Я.І.,
Суддів: Головань О.В., Кротюка О.В.

У судовому засіданні 21.08.2014 р.
представник позивачки заявлені
позовні вимоги підтримав повністю та
просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича у частині
організації роботи Кабінету Міністрів
України, що призвела до масової
загибелі людей та матері позивачки
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у м. Одесі під час
заворушень 02.05.2014 року, внаслідок якої
позивачці було спричинено шкоду;

- зобов'язати Державну Казначейську
службу України за рахунок коштів
Державного Бюджету України
відшкодувати позивачці шкоду у розмірі
500 000 гривень, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивачки наголосив
на тому, що саме внаслідок протиправної
бездіяльності відповідача-1
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича, який очолює та керує
роботою Кабінету Міністрів України та
має вплив і керує всіма міністрами, що
мають силові заходи та засоби, не було
вжито ніяких дій, щоб уникнути
трагедії, що сталася 02 травня 2014 року
біля будинку Профспілок у м. Одесі,
внаслідок якої загинуло більш ніж 40
осіб, серед яких також була і мати
позивачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

На думку позивачки, саме
Прем'єр-міністр України Яценюк Арсеній
Петрович своєю протиправною
бездіяльністю у даному випадку порушив
гарантоване Конституцією України
право кожного громадянина на життя.

Відповідачем-1, у свою чергу, до
матеріалів справи були подані письмові
заперечення проти позову, в яких
представник Кабінету Міністрів
України (Прем'єр-міністра України)
зазначив про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог, зважаючи на їх
необґрунтованість, а також
непідтвердженість посилань позивачки
фактами, які би були встановлені в ході
кримінального розслідування подій 02
травня 2014 року біля будинку Профспілок
у м. Одесі.

В судовому засіданні 21.08.2014 р.
представник відповідача-1 проти
задоволення позовних вимог також
заперечив повністю, наголосивши крім
того на тому, що вказані позивачкою у
позовній заяві суттєві звинувачення
Прем'єр-міністра України у порушенні
останнім гарантованого Конституцією
України права кожного громадянина на
життя, можуть досліджуватися та
розглядатися виключно в порядку
кримінального провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, як зазначив представник
відповідача-1, позивачкою не було
жодними допустимими доказами по справі
доведено того факту, що смерть
(загибель) її матері ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, настала саме внаслідок
вказаних подій за її безпосередньої
присутності при цих подіях (масових
безпорядках біля будинку Профспілок у
м. Одесі 02.05.2014 р.), оскільки зазначеного
жодним чином не вбачається із
свідоцтва про смерть ОСОБА_3, а
будь-яких документів відповідних
компетентних органів (висновків
кримінальних експертів; пояснень
свідків, відібраних в ході досудового
кримінального розслідування; рішення
суду із встановленням фактів щодо
зазначених подій (потерпілих та
винуватих), інше) з даного приводу,
позивачкою суду не надавалося, та
остання на них не посилалася.

Відповідачем-2 (Державною
казначейською службою України) жодних
заперечень на позовну заяву до суду не
подавалося, та в судове засідання 21.08.2014
року відповідач-2 також не прибув, та не
скерував свого представника, хоча
останній належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх сторін по справі (в
даному випадку відповідача-2 Державної
казначейської служби України) в судове
засідання 21.08.2014 р., що були повідомлені
належним чином, суд ухвалив продовжити
розгляд даної адміністративної справи
№ 826/8299/14 в порядку письмового
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого не заперечили
представники позивача та відповідача-1.

Отже, розглянувши надані позивачем та
відповідачем-1 документи та матеріали,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-1, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, а також
вивчивши норми чинного законодавства з
приводу даного спору, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивачка у своїй позовній
заяві, 02 травня 2014 року в Україні
сталася трагедія національного
масштабу, а саме: в місті Одеса біля
будинку Профспілок після футбольного
матчу між командами футбольного клубу
«Чорноморець» (м. Одеса) та футбольного
клубу «Металіст» (м. Харків) підчас
сутичок між фанатами вказаних
футбольних клубів загинуло більше
сорока цивільних осіб, серед яких також
мати позивачки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

З даного приводу, як вважає позивачка,
саме внаслідок протиправної
бездіяльності відповідача-1
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича, який очолює та керує
роботою Кабінету Міністрів України та
має вплив і керує всіма міністрами, що
мають силові заходи та засоби, не було
вжито ніяких дій, щоб уникнути вказаної
трагедії.

Проаналізувавши наявні матеріали
справи, дослідивши всі необхідні
докази у справі, та заслухавши
пояснення представників сторін, а
також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги позивачки не підлягають
задоволенню, зважаючи зокрема на
наступне.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачка в обґрунтування своїх
позовних вимог вказує на те, що після
футбольного матчу, під час сутичок між
фанатами футбольних клубів
«Чорноморець» та «Металіст» 02.05.2014
сталася трагедія національного
масштабу у м. Одеса, внаслідок якої
загинула її мати - ОСОБА_3

Так, на думку позивачки, зазначене є
наслідком протиправної бездіяльності
Прем'єр-міністра України Арсенія
Яценюка, яким порушено статті 27, 116
Конституції України та допущено
невиконання покладених на нього
конституційних обов'язків в частині
організації роботи Кабінету Міністрів
України, які сприяли розгортанню,
подовженню трагедії у м. Одесі та
загибелі людей.

Проте, в даному випадку, вимоги
позивачки щодо визнання бездіяльності
відповідача-1 протиправною та
зобов'язання відшкодувати шкоду,
завдану внаслідок протиправної
бездіяльності, на думку суду, є
безпідставними та необґрунтованими, з
огляду на таке.

Так, для оцінювання рішень, дії чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, суди, на підставі частини
третьої статті 2 КАС України, повинні
перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
рішення (дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Разом з тим, статтею 27 Конституції
України закріплено, що кожна людина має
невід'ємне право на життя. Ніхто не може
бути свавільно позбавлений життя.
Обов'язок держави - захищати життя
людини. Кожен має право захищати своє
життя і здоров'я, життя і здоров'я інших
людей від протиправних посягань.

Так, Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади, який у своїй діяльності,
керується Конституцією та законами
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, зокрема, здійснює
внутрішню політику держави, вживає
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина, здійснює
заходи щодо забезпечення
обороноздатності і національної
безпеки України, громадського порядку,
боротьби зі злочинністю, спрямовує і
координує роботу міністерств, інших
органів виконавчої влади (статті 113, 116
Конституції України).

Відповідно до статті 114 Конституції
України, до складу Кабінету Міністрів
України входять Прем'єр-міністр
України, Перший віце-прем'єр-міністр,
віце-прем'єр-міністри, міністри.
Прем'єр-міністр України керує роботою
Кабінету Міністрів України, спрямовує
її на виконання Програми діяльності
Кабінету Міністрів України, схваленої
Верховною Радою України.

Повноваження Прем'єр-міністр України
встановлені статтею 42 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» де
зазначено, зокрема, що Прем'єр-міністр
України керує роботою Кабінету
Міністрів України, спрямовує
діяльність Кабінету Міністрів України
на забезпечення здійснення
внутрішньої і зовнішньої політики
держави, виконання Програми діяльності
Кабінету Міністрів України, схваленої
Верховною Радою України, та здійснення
інших повноважень, покладених на
Кабінет Міністрів України. Спрямовує,
координує та контролює діяльність
членів Кабінету Міністрів України,
керівників інших центральних органів
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
державних адміністрацій, дає з цією
метою доручення, обов'язкові до
виконання зазначеними органами та
посадовими особами.

Статтею 1 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» встановлено, що
Кабінет Міністрів України здійснює
виконавчу владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує,
координує та контролює діяльність цих
органів.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про
Міністерство внутрішніх справ України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2014 р. № 383/2011,
Міністерство внутрішніх справ України
(МВС України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України. МВС
України входить до системи органів
виконавчої влади і є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
реалізації державної політики у сфері
захисту прав і свобод людини та
громадянина, власності, інтересів
суспільства і держави від злочинних
посягань, боротьби зі злочинністю,
розкриття та розслідування злочинів,
охорони громадського порядку,
забезпечення громадської безпеки,
безпеки дорожнього руху, а також з
питань формування державної політики у
сферах міграції (імміграції та
еміграції), у тому числі протидії
нелегальній (незаконній) міграції,
громадянства, реєстрації фізичних
осіб, біженців та інших визначених
законодавством категорій мігрантів.
Основним завданням МВС України є
формування та забезпечення реалізації
державної політики у сфері захисту
прав і свобод людини і громадянина,
власності, інтересів суспільства і
держави від злочинних посягань,
боротьби зі злочинністю, розкриття та
розслідування злочинів, охорони
громадського порядку, забезпечення
громадської безпеки, безпеки
дорожнього руху, а також формування
державної політики у сферах міграції
(імміграції та еміграції), у тому числі
протидії нелегальній (незаконній)
міграції, громадянства, реєстрації
фізичних осіб, біженців та інших
визначених законодавством категорій
мігрантів.

З наведеного вбачається, що саме МВС
України безпосередньо реалізує
внутрішню політику держави щодо
забезпечення прав і свобод людини та
громадянина, охорони громадського
порядку, боротьби зі злочинністю.

Одночасно, відповідно до статей 1, 2
Закону України «Про міліцію», міліція в
Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя,
здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище,
інтереси суспільства і держави від
протиправних посягань. Основними
завданнями міліції, зокрема, є:
забезпечення особистої безпеки
громадян, захист їх прав і свобод,
законних інтересів; запобігання
правопорушенням та їх припинення;
охорона і забезпечення громадського
порядку; виявлення кримінальних
правопорушень; участь у розкритті
кримінальних правопорушень та розшуку
осіб, які їх вчинили, у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством.

Водночас, відповідно до теорії права,
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи,
або нездійснення суб'єктом владних
повноважень дій, які випливають із його
повноважень на виконання вимог чинного
законодавства та впливають на права,
свободи та інтереси фізичної чи
юридичної особи.

З аналізу вказаних положень
законодавства України вбачається, що
Прем'єр-міністр України самостійно не
реалізує заходів щодо забезпечення
прав і свобод людини і громадянина,
забезпечення обороноздатності і
національної безпеки України,
громадського порядку, боротьби зі
злочинністю та не здійснює
зобов'язання держави по захисту життя
людини. В тому числі на нього не
покладено прямих зобов'язань щодо
забезпечення охорони громадського
порядку.

Відтак, доводи позивачки щодо
допущення Прем'єр-міністром України
протиправної бездіяльності та
порушення норм Конституції України є
необґрунтованими та не
підтверджуються допустимими доказами.

Крім того, позбавлення життя людини, що
має ознаки злочину, тягне за собою
кримінальну відповідальність винної
особи, передбачену нормами
Кримінального кодексу України, в
результаті розгляду кримінальної
справи в порядку кримінального, а не
адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи наявні
матеріали справи та норми наведеного
законодавства, суд зазначає про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивачки,
зважаючи на їх необґрунтованість, а
також непідтвердженість посилань
позивачки фактами, які би були
встановлені в ході кримінального
розслідування подій 02 травня 2014 року
біля будинку Профспілок у м. Одесі.

Також, на думку суду, вказані
позивачкою у позовній заяві суттєві
звинувачення Прем'єр-міністра України
у порушенні останнім гарантованого
Конституцією України права кожного
громадянина на життя, можуть
досліджуватися та розглядатися
виключно в порядку кримінального
провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, позивачкою не було
жодними допустимими доказами по справі
доведено того факту, що смерть
(загибель) її матері ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, настала саме внаслідок
вказаних подій за її безпосередньої
присутності при цих подіях (масових
безпорядках біля будинку Профспілок у
м. Одесі 02.05.2014 р.), оскільки зазначеного
жодним чином не вбачається із
свідоцтва про смерть ОСОБА_3, а
будь-яких документів відповідних
компетентних органів (висновків
кримінальних експертів; пояснень
свідків, відібраних в ході досудового
кримінального розслідування; рішення
суду із встановленням фактів щодо
зазначених подій (потерпілих та
винуватих), інше) з даного приводу,
позивачкою суду не надавалося, та
остання на них не посилалася.

Щодо вимоги позивачки стосовно
стягнення шкоди у розмірі 500 000 грн., то з
даного приводу суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до статей 69-71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Так, у даному випадку, зазначені
позивачкою припущення та висновки при
викладенні позовних вимог щодо
порушення її прав саме
Прем'єр-міністром України, не
підтверджуються належними
(допустимими) доказами та відповідно не
доводять заподіяння шкоди, яка начебто
стала наслідком протиправної
бездіяльності саме Прем'єр-міністром
України.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом.

Абзацом першим пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» визначено, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

В даному випадку, головним аргументом
позивачки для відшкодування їй шкоди у
розмірі 500 000 грн., що зазначено у
позовній заяві, є припущення останньої
про те, що Прем'єр-міністром України
Арсенієм Петровичем Яценюком була
допущена протиправна бездіяльність,
наслідком якої стала загибель людей, в
тому числі матері позивачки 02.05.2014 року
під час трагедії у м. Одесі біля будинку
Профспілок.

Проте, вказані доводи (посилання)
позивачки не підтверджується жодними
допустимими доказами по справі, а саме:
останньою не доведено суду належним
чином, що зазначені масові заворушення
в м. Одесі 02.05.2014 р. відбулися саме з вини
Прем'єр-міністра України та були
наслідком його бездіяльності (що має
бути встановлено в порядку
кримінального, а не адміністративного
судочинства), а тому, на думку суду,
відсутні обґрунтовані підстави для
відшкодування заявленої позивачкою
шкоди у розмірі 500 000 грн.

Відповідно до статті 1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України встановлено, що моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів тощо.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості (абзац 2
частини 3 статті 23 ЦК України).

Таким чином, компенсація моральної
шкоди здійснюється за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювача.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5
якої передбачено, що обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Так, у даному випадку, позивачка також
не надала суду жодних доказів, якими би
підтверджувався факт заподіяння їй
моральних чи фізичних страждань саме
Прем'єр-міністром України.

Більш того, позивачка не обґрунтувала
належним чином, з чого вона виходила
при визначенні розміру суми
компенсації (500 000 грн.) за начебто
спричинену шкоду саме
Прем'єр-міністром України, не вказала
та не довела за яких обставин, чи якими
діями (бездіяльністю) Прем'єр-міністра
України шкода була заподіяна, та не
надала допустимих доказів на
підтвердження встановленої в
законному порядку вини відповідача-1 у
подіях, на які остання посилається, а
тому, вказана позовна вимога є
необґрунтованою та задоволенню також
не підлягає.

Враховуючи вищевикладене у
сукупності, та керуючись нормами
наведеного законодавства, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача.

В даному випадку, суд також
наголошує позивачці на тому, що
останньою було вибрано невірний метод
захисту її порушених прав з метою
отримання відшкодування шкоди,
завданої внаслідок загибелі її матері
під час масових заворушень біля
будинку Профспілок у м. Одесі, оскільки,
для здійснення останнього (заявлення
до відшкодування матеріальної та
моральної шкоди), позивачці спочатку
необхідно в установленому законом
порядку довести вину тієї чи іншої
особи у вчинені тих чи інших
правопорушень, а саме: дії
(бездіяльність) відповідної особи, що
виявилися у порушенні гарантованого
Конституцією України права кожного
громадянина на життя, можуть
досліджуватися та розглядатися
виключно в порядку кримінального
провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивачка не довела
суду обґрунтованості заявлених нею
позовних вимог, що були спростовані
відповідачем-1, зважаючи на що, суд
дійшов до висновку про наявність
підстав для відмови в
адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя
Я.І. Добрянська

Судді
О.В. Головань

О.В. Кротюк

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 22.08.2014 р.