Справа № 818/5056/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
м. Київ К/800/62082/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Вербицької О.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09.07.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 року

у справі № 818/5056/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівельне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе»

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Сумської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
«Сумське машинобудівельне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Сумської області Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 09.07.2013 року
у справі № 818/5056/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 року,
позов задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Сумах від
07.06.2013 року № /29240.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
скаржника не погоджується, просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівельне
науково-виробниче об'єднання
ім.М.В.Фрунзе» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
період січень 2012 року, червень 2012 року,
жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
відповідачем складено акт від 22.05.2013
року № 1734/15.5-22/0574991, яким встановлено
порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п.200.3, п. 200.4, п. 200.14 ст. 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено від'ємне значення різниці
поточного звітного періоду, яке буде
зараховано до складу податкового
кредиту наступного звітного періоду
податкової декларації по податку на
додану вартість за грудень 2011 року на
суму 27 560, 53 грн., за травень 2012 року на
суму 16, 83 грн., за вересень 2012 року на
суму 138 831, 38 грн., за листопад 2012 року на
суму 195, 00 грн., в порушення п. 198.2, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.200.3, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України
підприємством завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування за січень 2012
року на суму 27 560, 53 грн., за червень 2012
року на суму 16,83 грн., за жовтень 2012 року
на суму 138 831, 38 грн., за листопад 2012 року
на суму 195,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.06.2013 року №
/29240, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 166 604, 00 грн.
та застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 83 302, 00
грн.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу щодо нереальності
здійснення господарських операцій
позивача по взаємовідносинах із його
контрагентами, у зв'язку з неможливістю
проведення зустрічних перевірок та
дослідження ланцюгу постачання
товарів по господарським операціям
контрагентів позивача.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що прийняте
податкове повідомлення-рішення є
протиправним, у зв'язку з відсутністю
порушення позивачем вимог податкового
законодавства.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з урахуванням наступного.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кредиту України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з п.
200.1 цієї статті, така сума враховується
у зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то: бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у перевіряємому
періоді позивач мав господарські
відносини з ТОВ «Мир-інвест», ТОВ ВКФ
«Меридіан-Дніпро», ТОВ «Діапринт», які
на час проведення господарських
операцій були належним чином
зареєстровані платниками податку на
додану вартість.

На підтвердження виконання договірних
взаємовідносин, сплати позивачем
податку на додану вартість у складі
ціни за товари, контрагентами виписані
позивачу податкові накладні.

Реальність господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
підтверджується також копіями
договорів, видатковими накладними,
податковими накладними, приходними
ордерами, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

Судами попередніх інстанцій вірно
відхилено доводи відповідача щодо
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, у зв'язку з неможливістю
проведення зустрічних перевірок та
дослідження ланцюгу постачання
товарів по господарським операціям
контрагентів позивача.

Суд касаційної інстанції в даному
випадку зазначає про персональну
відповідальність кожного платника за
ведення податкового обліку.
Відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
обґрунтовані рішення, які постановлені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09.07.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 року
у справі № 818/5056/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
О.В.Вербицька

Н.Г.Пилипчук