Справа № 826/14329/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
19 вересня 2014 року
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва - Аблов Є.В.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Святошинського районного
суду м. Києва, ОСОБА_2 за участю третьої
особи Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
визнання діяльності протиправною,
скасування рішень, стягнення моральної
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом
до Святошинського районного суду міста
Києва, ОСОБА_2 за участю третьої особи
Головного управління Державного
казначейства України в місті Києві, в
якому просить суд: визнати
протиправною діяльність відповідача
рахунок державного бюджету на користь
позивача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 4500000 грн. 00 коп.
Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує,
зокрема, чи немає підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Згідно з частиною першою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно -
правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
Частиною третьою статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.
За змістом вказаних статей справою
адміністративної юрисдикції може бути
переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який
виник між двома або більше визначеними
суб'єктами стосовно їхніх прав та
обов'язків у конкретних
правовідносинах, у яких хоча б одним
суб'єктом виступає законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів,
водночас на цих суб'єктів покладено
обов'язок виконувати вимоги та приписи.
При цьому необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення ним
управлінських функцій саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Відтак, обов'язковою ознакою
публічно-правового спору, що підлягає
розгляду судом в порядку
адміністративного судочинства, є
підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції, при цьому ці
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Пунктом 4.2 рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року
(справа за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців третього, четвертого,
п'ятого статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України та за
конституційними зверненнями громадян
щодо офіційного тлумачення положення
абзацу четвертого статті 248-3
Цивільного процесуального кодексу
України (справа щодо конституційності
статті 248-3 ЦПК України) визначено, що
відповідно до частини першої статті 124
Конституції України правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами.
При здійсненні правосуддя судді
незалежні і підкоряються лише закону
(частина перша статті 129 Конституції
України). Виключно законами України
визначаються судоустрій і судочинство.
Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Позасудовий порядок оскарження актів і
дій суддів, які стосуються здійснення
правосуддя, неможливий.
Таким чином, судді під час розгляду
ними цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, оскільки не здійснюють
владні управлінські функції, а тому не
можуть бути відповідачами у справах
про оскарження їх рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.
За положеннями ч. 3 ст.1 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" від 07
липня 2010 року N 2453-VI судочинство
здійснюється Конституційним Судом
України та судами загальної
юрисдикції. Суди загальної юрисдикції
спеціалізуються на розгляді цивільних,
кримінальних, господарських,
адміністративних справ, а також справ
про адміністративні правопорушення
(частина 1 ст. 18 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів").
Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суду, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти суду чи судді є протиправним
втручанням у здійснення правосуддя і
посягання на процесуальну
З позовної заяви вбачається, що позивач
просить визнати протиправною саме
діяльність відповідача щодо розгляду
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що ухвали по справам ун.
неправосудні та антиконституційні, що
підлягає компенсуванню як моральна
З наведеного вбачається, що позивач
оскаржує процесуальні дії судді
Святошинського районного суду міста
Києва, які пов'язані з розглядом
конкретних справ.
Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 12.06.2009
року у розумінні положень ч.1 ст. 2, п.1,7 і
9 ст. 3, ст. 17, частини третьої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.
За таких обставин, враховуючи те, що
позивач оскаржує дії відповідача,
вчинені ним при розгляді конкретної
справи, позовні вимоги в цій частині не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки оскаржувані рішення не
пов'язані зі здійсненням владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, а
тому даний спір не є публічно-правовим
і не підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції.
Також, суд роз'яснює, що розгляд такої
справи не відноситься до юрисдикції
судів, оскільки судді та суди не можуть
бути відповідачами у справах про
оскарження їх рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ. При цьому,
позивач не позбавлений права оскаржити
рішення Святошинського районного суду
міста Києва до суду апеляційної
інстанції.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року № 2а-17636/11/2670.

Водночас, як вбачається зі змісту
позовної заяви, позивач, також, просить
суд стягнути за рахунок державного
бюджету на користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 4500000,00
грн.

Відповідно до пункту 5, пункту 6 частини
першої статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними) та чи немає інших підстав
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду або відмови у
відкритті провадження в
адміністративній справі, встановлених
цим Кодексом.

Відповідно до частини другої
статті 21 Кодексу адміністративного
судочинства України, вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання протиправною діяльності
відповідача щодо розгляду справи за ун.
№ 759/18120/13-ц, ун. №759/17825/13-ц та ун.
№759/11112/14-ц; скасування ухвал за ун. №
759/18120/13-ц, ун. №759/17825/13-ц та ун. №759/11112/14-ц
не підлягають розгляду в
адміністративному порядку, вимога про
стягнення за рахунок державного
бюджету на користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 4500000,00
грн. не може самостійно розглядатись
адміністративним судом, тому
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 15 Цивільного процесуального
Кодексу України суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи,
зокрема щодо захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_1 у
відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом до
Святошинського районного суду міста
Києва про визнання діяльності
протиправною, скасування рішень,
стягнення моральної шкоди та
роз'яснити, що заявлені позовні вимоги
належить розглядати за правилами
цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 109, 160, 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті
провадження в адміністративній справі

2. Ухвалу про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
разом з позовною заявою та доданими до
неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку
та строки, встановлені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Є.В. Аблов