Справа № 718/1755/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 718/1755/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Кіцманського районного
суду Чернівецької області від 23 липня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області
про визнання дій неправомірними і
виплату державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трьохрічного віку , -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась в суд
з адміністративним позовом, в якому
просить визнати дії Управління праці
та соціального захисту населення
Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області
неправомірними та зобов'язати
відповідача нарахувати щомісячну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленому статтею 62 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2007 рік", статтею 58 Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік",
статтею 54 Закону України "Про державний
бюджет України на 2008 рік" для
застрахованих осіб у відповідності до
статті 15 Закону України "Про державну
допомогу сім`ям з дітьми" та статті 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" за період з 09 липня 2007 року
по серпень 2009 року з відповідною
індексацією.

Кіцманський районний суд Чернівецької
області постановою від 23 липня 2014 року
ухвалив у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Кіцманської
районної державної адміністрації
Чернівецької області про визнання дій
неправомірними і виплату державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку -
відмовити.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням, позивач
звернулась до Вінницького
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою, в якій порушила
питання про скасування постанови
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 23 липня 2014
року та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.
Аргументуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
оскаржена постанова ухвалена з
істотним порушенням норм
процесуального та матеріального
права, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

15 вересня 2014 року на адресу суду
апеляційної інстанції від управління
праці та соціального захисту
населення Кіцманської
райдержадміністрації надійшло
повідомлення (вх. №21072/14) про розгляд
справи за відсутності представника
відповідача.

Позивач до суду апеляційної інстанції
не прибула, свого уповноваженого
представника не направила, хоча про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлена належним
чином.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги позивача,
встановила наступне:

Позивач, згідно свідоцтва про
народження /а.с. 5/ є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим перебувала
на обліку у відповідача та отримувала
грошову допомогу, як особа, що
застрахована в системі
загальнообов'язкового соціального
страхування, виплату якої здійснює
відповідач /а.с. 6,10/.

Відповідно до статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. У справах щодо оскарження рішень
суди перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми".

Тобто, Закон України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленому
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням
або похованням ".

Відповідно до статті 43 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням
або похованням " допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" внесені
зміни до Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" та Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням". Зокрема, змінами до статті
13 Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" його дію поширено на
застрахованих осіб, статтю 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" викладено в наступній редакції:
"Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше
130,00 гривень", а із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
в тому числі й пункт 25 розділу II
вказаного Закону щодо виключення
статей 40-44 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням".

Таким чином, з часу проголошення
рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням".

Оскільки, пунктом 2 розділу ІІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року статті 13,
15 Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" також відновили
попередню редакцію.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року.

За приписами частини другої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
випливає: оскільки спір виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову за період з 09 липня
2007 року по 18 січня 2009 року.

Відповідно до статтей 99, 100 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який обчислюється з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна зі сторін
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних відносин).

Оскільки Рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 було
опубліковане 12.07.2007 року, то позивач
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права на виплату
допомоги у липні 2007 року.

Із матеріалів справи судом
встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до
суду з цим позовом лише 18 січня 2010 року,
а відповідач наполягав на застосуванні
строків звернення до суду. В матеріалах
справи відсутні будь-які докази
позивача, які б свідчили про поважність
причини пропуску строку звернення до
суду.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції зазначає що
позивачем без поважних причин
пропущено строк звернення до суду, а
тому не підлягають до задоволення
позовні вимоги щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною за період з 09.07.2007
року по 18 січня 2009 року.

Щодо вимог позивача про виплату
допомоги по догляду за дитиною за
період з 19 січня 2009 року по серпень 2009
року, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про їх безпідставність,
оскільки порушень законодавства з
боку відповідача у 2009 році не
встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо виплати їй
недоплаченої щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09.07.2007 по
серпень 2009 року.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198,
частини 1 статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права.

Судова колегія суду апеляційної
інстанції дійшла висновку про те, що
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 23 липня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.