Справа № 449/374/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/31570/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 березня
2014 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Перемишлянського міського
голови Зозулі Олександра Зіновійовича,
Перемишлянської міської ради про
визнання дій протиправними та
зобов'язати вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Перемишлянського міського голови
Зозулі О. З., Перемишлянської міської
ради про зобов'язання Перемишлянського
міського голови Зозулю О. З. погодити
акт встановлення і узгодження меж
земельної ділянки та затвердити
технічну документацію з землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на цю
земельну ділянку, та зобов'язання
Перемишлянської міської ради вчинити
всі необхідні дії, передбачені
законодавством, щодо приватизації
земельної ділянки згідно поданої
позивачем технічної документації.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 березня
2014 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Заперечень на касаційну скаргу не
надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що позивач
звернувся до міського голови м.
Перемишляни про затвердження акту
встановлення та узгодження меж
земельної ділянки, загальною площею
0,0828 га, та про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку,
яка знаходиться в м. Перемишляни по вул.
Нова, 1.

Листами позивача повідомлено, що
згаданий акт буде погоджений після
приведення його у відповідності
Львівською регіональною філією Центру
ДЗК та погодження меж земельної
ділянки із всіма суміжними
землекористувачами. Щодо затвердження
технічної документації, то позивача
повідомлено, що її буде затверджено
після приведення кадастрового плану
земельної ділянки та акту встановлення
та узгодження меж земельної ділянки у
відповідності із урахуванням існуючих
меж земельної ділянки Ощадбанку та
земельної ділянки, на якій розміщена
будівля тарного складу.

Не погоджуючись з відмовою
відповідачів, позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо відсутності підстав
для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини першої статті 116
ЗК України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої
статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК
встановлено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118
ЗК проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Частинами десятою та одинадцятою
статті 118 ЗК України відмова органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Частинами першою і другою статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування" передбачено, що рада в
межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

На підставі наведеного вище колегія
суддів дійшла висновку, що рішення про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та про надання її у власність
приймають органи, визначені в статях 116,
118 ЗК. Надання земельної ділянки або
відмова у її наданні здійснюється
виключно органами, визначеними у
статті 118 ЗК. Рішення, дію або
бездіяльність цих органів щодо надання
земельних ділянок може бути оскаржено
до суду.

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для надання її у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК органи
приймають одне з відповідних рішень.

Виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого в
статті 8 Конституції України і статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку, що способом вирішення
спірних правовідносин у даній справі є
оскарження рішення ради про відмову у
затвердженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки чи про її
бездіяльність.

Між тим, позивач не ставить питання про
оскарження рішення ради або її дій, а
відтак відмова у задоволені позову про
зобов'язання затвердити технічну
документацію з землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на цю земельну ділянку,
та про зобов'язання Перемишлянську
міську раду вчинити всі необхідні дії,
передбачені законодавством щодо
приватизації земельної ділянки згідно
поданої позивачем технічної
документації, є цілком законною та
обґрунтованою, оскільки суд не може
перебирати на себе повноваження
відповідача та втручатися в його
дискреційні повноваження.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Перемишлянського міського голову
Зозулю О. З. погодити акт встановлення
і узгодження меж земельної ділянки, то
з цього приводу слід зазначити таке.

Механізм встановлення (відновлення)
меж земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками встановлено Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№ 376.

Відповідно до п. 3.12 вказаної інструкції
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем у
присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою. Повідомлення власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок про дату і час проведення робіт
із закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем
завчасно, не пізніше ніж за п'ять
робочих днів до початку робіт із
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Повідомлення надсилається
рекомендованим листом, кур'єрською
поштою, телеграмою чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення. Власники
(користувачі) суміжних земельних
ділянок, місце проживання або
місцезнаходження яких невідоме,
повідомляються про час проведення
робіт із закріплення межовими знаками
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) через
оголошення у пресі за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) може здійснюватися за
відсутності власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок у випадку
їх нез'явлення, якщо вони були належним
чином повідомлені про час проведення
вищезазначених робіт, про що
зазначається у акті прийомки-передачі
межових знаків на зберігання.

За таких обставин закріплення межовими
знаками меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості) здійснюється
виконавцем - юридична особа, що володіє
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та у складі якої працює
не менше двох сертифікованих
інженерів-землевпорядників, або
фізична особа - підприємець, яка
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та є
сертифікованим
інженером-землевпорядником.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
про відмову у задоволені позову
повністю, оскільки до повноважень
голови ради не віднесено затвердження
межі земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 19 березня 2014
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: