Справа № 809/1888/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Справа № 876/7352/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Макарика В.Я., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2014 року у справі №809/1888/14 за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправними дій та
скасування постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 04.02.2014р.
ВП № 41476765,-

В С Т А Н О В И В:

16.06.2014р. Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області (далі -
Управління) звернулося до суду з
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області, просить
визнати протиправними дії та скасувати
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 04.02.2014р. ВП №41476765.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
02.07.2014р. в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Управління оскаржило його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить скасувати
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
02.07.2014р. та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог Управління
в повному обсязі. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом при винесенні
постанови не враховано, що постанова
старшого державного виконавця від
04.02.2014р. про стягнення виконавчого
збору ВП №41476765 не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки в ній
вказано, що боржнику запропоновано
виконати виконавчий документ
самостійно в строк до семи днів, але не
вказано момент початку такого
виконання, що суперечить вимогам
закону. До того ж, примусове виконання
виконавчого листа №338/932/13-а старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в
Івано-Франківській області не
здійснювалось та не розпочиналось.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином
повідомленні про місце та час розгляду
справи, тому за таких обставин є
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
14.01.2014р. старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції в Івано-Франківській області
Сапіжаком І.І. відкрито виконавче
провадження ВП №41476765 з виконання
виконавчого листа №338/932/13-а від 09.01.2014р.
виданого Богородчанським районним
судом Івано-Франківської області про
визнання протиправними дій Управління
щодо відмови ОСОБА_2 в зарахуванні у
трудовий стаж, який дає право виходу на
пенсію за вислугою років, періоду
роботи майстром лісу з 01.03.2001 року по
травень 2013 року; зобов'язання
Управління зарахувати ОСОБА_2 в
трудовий стаж, який дає право виходу на
пенсію за вислугою років, період роботи
майстром лісу з 01.03.2001 року по травень
2013 року та призначити йому пенсію за
вислугу років з дня звернення та
запропоновано боржнику виконати його в
добровільному порядку протягом семи
днів.

Боржником не виконано виконавчий лист
№338/932/13-а від 09.01.2014р. у визначений
згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження від 14.01.2014р.
семиденний строк для добровільного
його виконання, що стало підставою
04.02.2014р. для винесення постанови ВП №
41476765 про стягнення з Управління
виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. за
невиконання боржником у визначений
згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження від 14.01.2014р.
семиденний строк для добровільного
виконання виконавчого документа.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст.25 цього Закону України
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 27 цього ж Закону
України визначено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 цього ж Закону, у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
боржником добровільно виконано
виконавчий лист № 338/932/13-а від 09.01.2014р.
після спливу строку, визначеного
державним виконавцем у постанові про
відкриття виконавчого провадження від
14.01.2014р. ВП №41476765 для самостійного
виконання, що не можна вважати
добровільним в розумінні положень
частини 2 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» та відповідно
не може бути безумовною підставою для
звільнення такого боржника від сплати
виконавчого збору або його стягнення у
меншому розмірі, порядок стягнення
якого визначений статтею 28 цього
Закону. З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Проте, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції при вирішенні даного спору
не враховано, що відповідно до ч.3 ст.48
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), здатність
особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки, у тому числі доручати
ведення справи представникові
(адміністративна процесуальна
дієздатність), належить органам
державної влади, іншим державним
органам, органам влади Автономної
Республіки Крим, органам місцевого
самоврядування, їхнім посадовим і
службовим особам, підприємствам,
установам, організаціям (юридичним
особам).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб відповідно до
законів України. Завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Згідно з ч.5 ст.3 цього ж Закону України
департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі мають печатки, у
тому числі гербові.

Відповідно до п.1 Положення про
Державну виконавчу службу,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011р. №385/2011 державна
виконавча служба України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб)
ідповідно до законів.

Відповідно до п.7. вказаного Положення,
Державна виконавча служба України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через структурні
підрозділи головних управлінь юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районних,
міських (міст обласного значення),
районних у містах, міжрайонних та
міськрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Державної виконавчої служби України.

Згідно з п.1 Положення про управління
державної виконавчої служби головних
управлінь юстиції в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від
10.04.2012р. №549/5, управління державної
виконавчої служби головних управлінь
юстиції в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - Управління) є структурним
підрозділом головних управлінь
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, що
забезпечує реалізацію повноважень
Державної виконавчої служби України.
До складу Управління входить відділ
примусового виконання рішень.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 181 КАС України
передбачено, що відповідачем у справах
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Таким чином, відділ примусового
виконання рішень, який позивачем
зазначений як відповідач у справі, є
структурним підрозділом управління
державної виконавчої служби, такий не
має статусу юридичної особи, не
наділена адміністративною
процесуальною правосуб'єктністю та не
може самостійно виступати стороною
адміністративного процесу.

При цьому підстави та порядок заміни
неналежної сторони у
адміністративному процесі встановлено
приписами ст. 52 КАС України.

За правилами ч. 1 ст. 52 КАС України суд
першої інстанції, встановивши що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї
норми допустити заміну належної
сторони у справі може виключно суд
першої інстанції за умови згоди
позивача та незмінності підсудності
адміністративної справи, а тому
можливості заміни неналежної сторони
судом апеляційної інстанції КАС
України не передбачено. Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області у даному
спорі є неналежним відповідачем.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставою для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даної справи судом першої інстанції
було допущено порушення норм
процесуального права, оскаржувану
постанову в частині мотивації відмови
в задоволенні позову Управління слід
змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2014 року у справі №809/1888/14 в
частині мотивів відмови у задоволенні
позову Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
змінити.

В решті постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
В.Я. Макарик

М.А. Пліш