Справа № 9101/103050/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2013 рокусправа № 0870/4731/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Туркіної Л.П. Шлай
А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Територіальної державної інспекції
праці у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.06.2012р. у
справі №0870/4731/12

за позовом ОСОБА_1

до Територіальної державної інспекції
праці у Запорізькій області та
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Запорізькій області

про визнання протиправними дій ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулася до адміністративного суду з
позовом про визнання противоправним та
скасування наказу Територіальної
державної інспекції праці у
Запорізькій області (далі по тексту -
відповідач-1 ) та Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Запорізькій області (далі по тексту -
відповідач-2 ) від 29.03.2012 №16 «Про
звільнення з посади ОСОБА_1В.», а також
про поновлення на посаді заступника
начальника відділу - державного
інспектора праці Територіальної
державної інспекції праці у
Запорізькій області.

Позивач обґрунтував свої позовні
вимоги порушенням з боку відповідачів
вимог ст.40 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП України) у зв'язку з
ліквідацією Державного департаменту
нагляду за додержанням законодавства
про працю відповідно до Указу
Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010
«Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади».

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. При цьому суд зазначив, що
предметом позову є визнання
противоправним та скасування наказу
відповідача, але ним не доведена
правомірність оскаржуваного наказу та
обґрунтованість звільнення позивача,
тому позов задоволений у повному
обсязі.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач оскаржує
постанову суду в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог
зазначається, що приймаючи постанову,
суд першої інстанції не встановив та не
дослідив належним чином фактичні
обставини, невірно застосував норми
матеріального права. Апелянт вважає
судове рішення незаконним, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи:

- 31.07.2007 року позивача прийнято на
роботу до Територіальної державної
інспекції праці у Запорізькій області
та призначена на посаду провідного
державного інспектора праці;

- 14.04.2008 року позивач призначена на
посаду головного державного
інспектора праці;

- 01.10.2010 року призначена на посаду
заступника начальника відділу -
державного інспектора праці;

- 16.12.2010 Позивачку було попереджено про
можливе звільнення з займаної посади
за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі
Указу Президента України № 1085/2010 від
09.12.2010р. (а.с.12);

- 29.03.2012 року на підставі наказу №16-к
позивача було звільнено з посади
заступника начальнику відділу -
державного інспектора праці відділу -
державного інспектора праці вчаділу
контролю за додержанням законодавства
про працю у зв'язку з ліквідацією
Територіальної державної інспекції
праці у Запорізькій області,з а п.1 ст. 40
КЗпП України;

- 04.04.2012 позивач отримала поштою лист з
повідомленням про те, що її звільнено з
роботи 29.03.2012 за п.1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з ліквідацією територіальної
державної інспекції праці у
Запорізькій області. В той же день
позивач з'явилася до Інспекції де їй
була вручена трудова книжка.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 36 КЗпП
України Підставами припинення
трудового договору є:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті
23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх
припинення;

3) призов або вступ працівника на
військову службу, направлення на
альтернативну (невійськову) службу;

4) розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (статті 38, 39), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового, чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його
згодою, на інше підприємство, в
установу, організацію або перехід на
виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення
на роботу в іншу місцевість разом з
підприємством, установою,
організацією, а також відмова від
продовження роботи у зв'язку із зміною
істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду,
яким працівника засуджено (крім
випадків звільнення від відбування
покарання з випробуванням) до
позбавлення волі або до іншого
покарання, яке виключає можливість
продовження даної роботи;

8) підстави, передбачені контрактом.

Зміна підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників
(пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно зі ст. 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема, змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1
ст. 40 КЗпП України, допускається, «якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу» (ч. 2 ст. 40
КЗпП України).

За приписами ст. 22 Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» роботодавець зобов'язаний
не пізніше як за гри місяці до
намічуваних звільнень надати
первинним профспілковим організаціям
Інформацію щодо цих заходів а за два
місяці попередити мене про наступне
вивільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках:

- ліквідації підприємства,
установи, організації;

- незадовільного результату
випробування, обумовленого при
прийнятті на роботу;

- звільнення з суміщуваної роботи у
зв'язку з прийняттям на роботу іншого
працівника, який не є сумісником, а
також у зв'язку з обмеженнями на роботу
за сумісництвом, передбаченими
законодавством;

- поновлення на роботі працівника, який
раніше виконував цю роботу;

- звільнення працівника, який не є
членом первинної профспілкової
організації, що діє на підприємстві, в
установі, організації;

- звільнення з підприємства, установи,
організації, де немає первинної
профспілкової організації;

- звільнення керівника підприємства,
установи, організації (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступників, головного бухгалтера
підприємства, установи, організації,
його заступників, а також службових
осіб митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби та органів державного контролю
за цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на посади державними
органами, органами місцевого та
регіонального самоврядування, а також
громадськими організаціями та іншими
об'єднаннями громадян;

- звільнення працівника, який вчинив за
місцем роботи розкрадання (в тому числі
дрібне) майна власника, встановлене
вироком суду, що набрав законної сили,
чи постановою органу, до компетенції
якого входить накладення
адміністративного стягнення або
застосування заходів громадського
впливу.

Законодавством можуть бути
передбачені й інші випадки розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди відповідного виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує
працівникові роботу в тій же чи іншій
місцевості за його професією,
спеціальністю, кваліфікацією, а при її
відсутності - здійснює підбір іншої
роботи з урахуванням індивідуальних
побажань і суспільних потреб. При
необхідності працівника може бути
направлено, за його згодою, на навчання
новій професії (спеціальності) з
наступним наданням йому роботи.

Матеріали справи підтверджують, що
наказом Держнаглядпраці № 24 від
08.04.2011р. передбачено, що Територіальні
державні інспекції праці, зокрема -
Територіальну державну інспекцію
праці у Запорізькій області -
ліквідуються. При цьому пунктом 3.4.
цього наказу зобов'язано попередити
працівників про майбутнє звільнення у
термін до 15.04.2011.

За приписами ст. 2 Указу Президента
України від 06.04.2011 року №386/2011 «Про
Положення про Державну інспекцію
України з питань праці» Державна
інспекція України з питань праці є
правонаступником прав та обов'язків
Державного департаменту нагляду за
додержанням законодавства про працю -
урядового органу, що діяв у системі
Міністерства праці та соціальної
політики України. Умова
правонаступництва передбачено також
постановою Кабінету Міністрів України
№ 879 від 17.08.2011 року

З урахуванням вищевказаних норм за
умови реорганізації відповідача, дія
трудового договору з позивачем не
припинилася. Тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції. Матеріали справи не
підтверджують правомірність та
обґрунтованість дій та рішення
відповідача. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду. Суд
об'єктивно, повно і всебічно дослідив
обставини, які мають значення для
справи, та прийняв законне та
обґрунтоване рішення.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає. Судове рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу
Територіальної державної інспекції
праці у Запорізькій області на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.06.2012р. у
справі № 0870/4731/12 залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.06.2012р. у
справі № 0870/4731/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
відповідності до ст.254 КАС України та
може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.В. Шлай