Справа № 826/7472/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/7472/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О.,
Погрібніченко І.М., розглянувши в
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
до третя особа Державної інспекції
сільського господарства України
Державна інспекція сільського
господарства в Херсонській
областіпровизнання нечинними та
протиправними положення пункту 1.3
наказу №58 від 31.01.2012
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства
України, третя особа Державна
інспекція сільського господарства в
Херсонській області, про визнання
нечинними та протиправними положень
пункту 1.3 наказу № 58 від 31.01.2012.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що внесення змін до
наказу Державної інспекції сільського
господарства України № 58 від 31.01.2012
«Про внесення змін до наказу
Держсільгоспінспекції України від
04.07.2011 р. №38» порушує його права на
отримання оплати за поставлений товар
згідно Договору укладеного між
позивачем та Херсонською обласною
державною насіннєвою інспекцією
правонаступником - Державна інспекція
сільського господарства в Херсонській
області, оскільки в спірному наказі
було вилучено слово «майнових», що
призвело до того, що ухвалою
Господарського суду Херсонської
області від 08.04.2014 було припинено
провадження у справі та відмовлено в
задоволенні клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український папір" про заміну
відповідача у справі, Херсонську
обласну державну насіннєву інспекцію,
Державною інспекцією сільського
господарства в Херсонській області, як
правонаступником відповідача, в
зв'язку з тим що у правонаступника
відсутні майнові права..
Представник позивача у судових
засіданнях позовні вимоги підтримав
повністю, надав додаткові усні
пояснення та просив задовольнити
адміністративний позов у повному
Відповідач проти позовних вимог
заперечив та 26.06.2014 надав суду письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову
В обґрунтування заперечень на позовні
вимоги відповідач зазначає, що наказ
Держсільгоспінспекції України є
індивідуальним правовим актом, що
створює права та обов'язки для
Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області та
не має жодного відношення до прав та
обов'язків Позивача, та жодним чином не
Крім того, Відповідач зазначає, що
передавальним актом від 01.02.2014 для
Державна інспекція сільського
господарства в Херсонській області
прийняла залишок кредиторської
заборгованості станом на 01.11.2013 від
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції, в тому числі й за
зобов'язанням перед ТОВ «Український
У судове засідання 26.06.2014 представник
третьої особи не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
На адресу Окружного адміністративного
суду міста Києва надійшли пояснення
від третьої особи, в яких останній
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі та
просить розглянути матеріали справи
З урахуванням наведеного суд,
відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, заслухавши у судовому
засіданні представників позивача,
ухвалив продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
04.07.2011 Головою Держсільгоспінспекції
України видано наказ № 38, відповідно до
якого передбачено реорганізацію
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції та 19 районних
держнасінінспекцій шляхом злиття в
Державну інспекцію сільського
господарства в Херсонській області.
12.12.2011 Кабінетом Міністрів України було
прийнято Постанову № 1300 «Про утворення
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства»,
додатком до якої став перелік
територіальних органів, в т. ч.
Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області.
31.01.2012 головою Держсільгоспінспекції
України видано наказ № 58, яким внесено
зміни до наказу Держсільгоспінспекції
України від 04.07.2011 № 38, зокрема, в пункті
1.3 наказу, яким у пункті 2 наказу № 38 від
04.07.2011 слово «майнових» виключено.
Після внесених змін до пункту 2 наказу
№ 38 від 04.07.2011 викладений в наступній
редакції: «Визнати Державну інспекцію
сільського господарства в Херсонській
області правонаступником прав і
обов'язків Херсонської обласної
державної хлібної інспекції,
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції».
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
не погоджуючись з винесеним наказом №
58 від 31.01.2012, вважаючи його протиправним
та таким, що підлягає скасуванню,
звернулось з відповідним позовом до
суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України, яке
затверджено Указом Президента України
№ 459/2011 від 13.04.2011, визначено, що
Державна інспекція сільського
господарства України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.
Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади», діяльність
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади ґрунтується
на принципах верховенства права,
забезпечення дотримання прав і свобод
людини і громадянина, безперервності,
законності, забезпечення єдності
державної політики, відкритості та
прозорості, відповідальності.
Наказом Держсільгоспінспекції України
№ 38 від 04.07.2011, прийнятим на виконання
Указів Президента України № 1085 від
09.12.2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»,
№ 459/2011 від 13.04.2011 «Про Державну
інспекцію сільського господарства
України», передбачено реорганізацію
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції, Херсонської
обласної державної хлібної інспекції
та 19 районних держнасінінспекцій,
шляхом злиття в Державну інспекцію
сільського господарства в Херсонській
області., та визнання її
правонаступником майнових прав та
Постановою Кабінету Міністрів № 1300 від
12.12.2011 «Про утворення територіальних
органів Державної інспекції
сільського господарства» (надалі по
тексту Постанова №1300) утворені, як
юридичні особи публічного права
територіальні органи Державної
інспекції сільського господарства в
Автономній Республіці Крим, областях
та містах Києві та Севастополі.
Відповідно до пункту 2 Постанови №1300,
установлено, що територіальні органи,
утворені згідно з пунктом 1 цієї
постанови, є правонаступниками
Державної хлібної інспекції
Автономної Республіки Крим, обласних
державних хлібних інспекцій, установ
Української державної насіннєвої
інспекції, що реорганізуються шляхом
приєднання до територіальних органів,
утворених згідно з пунктом 1 цієї
постанови, та територіальних органів
Державного комітету із земельних
ресурсів, у частині виконання такими
територіальними органами повноважень
із здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель.
Наказом Держсільгоспінспекції України
№ 58 від 31.01.2012 внесено зміни до наказу
Держсільгоспінспекції України № 38 від
04.07.2011, а саме в пункті 1.2, яким у пункті 1
слова «злиття в Державну інспекцію»
замінено словами «приєднання до
Державної інспекції», в пункті 1.3
наказу - у пункті 2 наказу № 38 від 04.07.2011
слово «майнових» виключено.
Після внесених змін пункту 2 наказу № 38
від 04.07.2011 викладено в наступній
редакції: «Визнати Державну інспекцію
сільського господарства в Херсонській
області правонаступником прав і
обов'язків Херсонської обласної
державної хлібної інспекції,
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції,...».
Відповідно до частини першої статті 104
Цивільного кодексу України, юридична
особа припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
Позивач посилається в позовній заяві
на те, що слово «майнові» виключено, що
порушує його права, Суд не погоджується
з даними доводами, оскільки майнові
права - суб'єктивні права учасників
правовідносин, які пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням майном, а також з тими
матеріальними вимогами, які виникають
з приводу розподілу і обміну майна.
Майнові права - права власника, який
здійснює право господарського відання
майном, а також зобов'язальні права
(наприклад на відшкодування шкоди),
права авторів на винагороду, спадкові
З матеріалів справи та норм законів,
Суд приходить до висновку, що
реорганізація юридичної особи -
припинення діяльності підприємства
шляхом злиття, приєднання, поділу,
виділення, перетворення з наступним
переходом до новостворених
підприємств усіх прав та обов'язків
колишнього підприємства, що в свою
чергу свідчить про перехід і майнових
В той же час, як вбачається з пункту 2
наказу № 38 від 04.07.2011 викладеного в
новій редакції визнано Державну
інспекцію сільського господарства в
Херсонській області правонаступником
прав і обов'язків, що в свою чергу
свідчить про перехід в тому числі і
майнових прав, а отже, доводи позивача є
Суд звертає увагу, що в запереченнях на
позовну заяву та в письмових
поясненнях третьої особи зазначено, що
передавальним актом від 01.02.2014, який
міститься в матеріалах справи,
Державна інспекція сільського
господарства в Херсонській області
прийняла залишок кредиторської
заборгованості станом на 01.11.2013 від
Херсонської обласної державної
насіннєвої інспекції, в тому числі й за
зобов'язанням перед ТОВ «Український
папір» в сумі 3900 грн.
Відповідно до положень частини другої
статті 55 Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
Згідно з частиною другою статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи, які є
суб'єктом правовідносин, у яких буде
застосовано цей акт.
У відповідності до Інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 781/11/13-10 від 01.06.2010,
визначено, що нормативно-правові акти -
це правові акти управління, які
встановлюють, змінюють, припиняють
(скасовують) правові норми.
Нормативно-правові акти містять
адміністративно-правові норми, які
встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані на
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
Другу групу актів за критерієм
юридичної природи складають
індивідуальні акти. Останні стосуються
конкретних осіб та їхніх відносин.
Загальною рисою, яка відрізняє
індивідуальні акти управління, є їх
виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня
конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.
З'ясування цієї обставини має істотне
значення для правильного вирішення
справи, оскільки нормативно-правові
акти можуть бути оскаржені широким
колом осіб (фізичних та юридичних), яких
вони стосуються. Індивідуальні ж акти
можуть бути оскаржені лише особами,
безпосередні права, свободи чи
охоронювані законом інтереси яких
такими актами порушені.
Згідно з положеннями пункту 21
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного Суду "Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень Кодексу
адміністративного судочинства України
під час розгляду адміністративних
справ" № 2 від 06.03.08 (далі по тексту -
Постанова Пленуму Вищого
адміністративного суду), судам слід
мати на увазі, що за правилами частини
другої статті 171 КАС України право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи - суб'єкти
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна
довести факт застосування до неї
оскаржуваного нормативно-правового
акта або те, що вона є суб'єктом
відповідних відносин, на які
поширюється дія цього акта.

Приписи зазначеної частини можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, якщо суд встановить, що
оскаржуваний акт до особи не
застосовувався і вона не перебуває у
відносинах, до яких цей акт може бути
застосовано. У такому разі суд не
повинен проводити перевірку
нормативно-правового акта на предмет
його протиправності (законності та
відповідності правовим актам вищої
юридичної сили).

З аналізу зазначених норм закону та
матеріалів справи, Суд приходить до
висновку, що позивач оскаржує саме акт
індивідуальної дії (наказ Державної
інспекції сільського господарства
України № 58 від 31.01.2012 «Про внесення
змін до наказу Держсільгоспінспекції
України від 04.07.2011 р. №38»), а не
нормативно-правовий акт, однак
позивачем не надано суду доказів того,
що саме даний акт індивідуальної дії
стосується позивача та відносин, до
яких цей акт може бути застосовано.

Крім того, відповідно до пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет
оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, дії суб'єкта владних повноважень
є такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо, по-перше, такі
дії вчинені владним суб'єктом поза
межами визначеної законом компетенції,
а по-друге, оспорюванні дії є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

Дії відповідача безпосередньо щодо
прийняття наказу № 58 від 31.01.2012, тобто
дії щодо документального оформлення
прийнятого рішення, не створює жодних
правових наслідків для суб'єкта
господарювання та не змінює стану його
суб'єктивних прав.

З огляду на зазначене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.П. Огурцов

Судді
Р.О. Арсірій

І.М. Погрібніченко