Справа № 2а-2778/10/0370
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Справа № 876/4294/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника апелянта
Шпура Б.М.,

позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ягодинської митниці Міндоходів на
ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Ягодинської митниці Міндоходів про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

встановив :

В березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до Волинського окружного
адміністративного суду із заявою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання постанови
Волинського окружного
адміністративного суду від 24.11.2010 року
про поновлення його на роботі. Позовні
вимоги мотивовані тим, що ця постанова,
якою суд поновив його на посаді, і яка
була звернута до негайного виконання в
частині поновлення на роботі,
відповідачем була виконана лише 07.02.2014
року, тому на підставі ст.236 КЗпП
України Ягодинська митниця Міндоходів
зобов'язана сплатити йому середній
заробіток за час затримки виконання
рішення суду в розмірі 174315,24 гривень за
період від дня ухвалення постанови -
24.11.2010 року по день видачі наказу про
поновлення на роботі - 07.02.2014 року.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
заява ОСОБА_2 задоволена, стягнуто з
Ягодинської митниці Міндоходів на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки виконання рішення суду
про поновлення на роботі в розмірі
174315,24 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою,
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає її необгрунтованою,
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що судом при вирішенні даного
спору безпідставно не застосовано
наслідки пропуску строку звернення до
суду із заявою в порядку судового
контролю за виконанням судового
рішення. Крім того, зазначає, що судове
рішення про поновлення заявника на
посаді не було звернуто до примусового
виконання відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
позивач ОСОБА_2 у встановленому порядку
із заявами про поновлення його на
посаді до Ягодинської митниці
Міндоходів не звертався. Ягодинська
митниця виконала судове рішення про
поновлення заявника відразу після
надходження виконавчого листа, видавши
відповідний наказ від 07 листопада 2014
року, а тому затримка виконання
судового рішення спричинена
незалежними від відповідача причинами,
зокрема, і бездіяльністю самого ОСОБА_2

Просить апелянт скасувати ухвалу
Волинського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
та прийняти нову, якою у задоволенні
заяви ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги з підстав, що у ній зазначені.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечив.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24.11.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.04.2011 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
12.06.2012 року, визнано протиправним та
скасовано наказ Ягодинської митниці
від 16.09.2010 року № 592-к «Про звільнення
ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді
начальника сектору інформаційного
забезпечення та контрольних заходів
відділу внутрішньої безпеки
Ягодинської митниці з 16.09.2010 року і
стягнуто з Ягодинської митниці на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 10406,88
гривень.

Цю постанову в частині поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах суми стягнення за один місяць
звернуто до негайного виконання.

Як вбачається із матеріалів справи,
06.12.2010 року Волинським окружним
адміністративним судом за заявою
ОСОБА_2 виданий виконавчий лист про
негайне виконання постанови в частині
поновлення його на посаді начальника
сектору інформаційного забезпечення
та контрольних заходів відділу
внутрішньої безпеки Ягодинської
митниці з 16.09.2010 року та стягнення з
Ягодинської митниці на користь ОСОБА_2
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

З матеріалів справи та пояснень сторін
в судовому засіданні суду апеляційної
інстанції встановлено, що позивач не
звертався до відповідача про виконання
судового рішення і лише у серпні 2013
року ( більше, ніж через два роки з дня
винесення постанови суду ) звернувся до
органів державної виконавчої служби за
примусовим виконанням.

ОСОБА_2 був поновлений на посаді
начальника сектору інформаційного
забезпечення та контрольних заходів
відділу внутрішньої безпеки
Ягодинської митниці 07.02.2014 року наказом
Ягодинської митниці Міндоходів №65-о
"Про поновлення ОСОБА_2», виданим на
виконання постанов державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції України від 30.08.2013
року та 29.01.2014 року згідно виконавчого
листа № 2571/10 від 06.12.2010 року, виданого
Волинським окружним адміністративним
судом.

Задовольняючи заяву позивача, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач затримав виконання
судового рішення, а тому повинен нести
відповідальність, передбачену статтею
236 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, вважає, що судом не
належно були оцінені всі докази у
справі, не встановлені обставини, які
необхідно було дослідити. Зокрема,
судом першої інстанції не встановлено,
чи отримував позивач виконавчий лист,
чи звертався, і коли за примусовим
виконанням судового рішення, чи винен
відповідач у затримці виконання
постанови і чи взагалі факт затримки
виконання судового рішення мав місце; у
зв'язку з чим та на підставі яких
документів відповідачем був виданий
наказ про поновлення позивача на
роботі; який період затримки виконання
постанови.

У зв'язку з порушенням судом першої
інстанції при постановленні ухвали
норм матеріального та процесуального
права, така ухвала підлягає скасуванню,
а суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне постановити нову ухвалу про
відмову у задоволенні заяви позивача,
виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 255 КАС України
пердбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.258 КАС України
за кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається
виконавчий лист.

З наведених норм КАС України зрозуміло,
що у випадку добровільного невиконання
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби,
таке судове рішення виконується
примусово після отримання позивачем в
суді виконавчого листа та його
пред'явлення у встановленому Законом
України "Про виконавче провадження"
порядку для примусового виконання до
органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

При несвоєчасному поновленні
працівника на роботі з вини власника
або уповноваженого ним органу середній
заробіток виплачується йому за чітко
визначений законом проміжок часу: з дня
винесення відповідного рішення
органом, що розглядав трудовий спір, до
дня його фактичного виконання.

З аналізу вищенаведеної норми
вбачається, що підставою для виплати
незаконно звільненому і поновленому на
роботі працівнику середнього
заробітку є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення на роботі.

Обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові
середній заробіток за час затримки
виконання рішення про поновлення його
на роботі настає тоді, коли така
затримка була допущена з вини власника
або уповноваженого ним органу.

При цьому, враховуючи конституційно
закріплений принцип свободи вибору
громадянами виду своєї трудової
діяльності, та з метою визначення свого
бажання працювати після прийняття
судового рішення про поновлення на
посаді, необхідна ініціатива
поновленої особи з цього питання перед
працедавцем. Визнане судом право
працівника на поновлення на роботі має
приватний характер, тому не може бути
реалізоване без волевиявлення цього
працівника. Більше того, відновлення в
правах працівника без його ініціативи
може призвести до порушень
законодавства (нез'явлення на роботі
без поважних причин, тобто прогулу,
безпідставної виплати заробітної
плати, зокрема, у разі перебування
особи на обліку в центрі зайнятості,
порушення антикорупційного
законодавства у разі працевлаштування
особи під час вимушеного прогулу в
іншій структурі тощо).

Крім того, статтею 29 КЗпП України
передбачено певні обов'язки власника
або уповноваженого ним органу щодо
працівників, які прийняті, поновлені на
посаді. Виконання цих обов'язків
можливе лише за ініціативними діями
обох сторін у трудових правовідносинах
(працівника та працедавця).

Таким чином, враховуючи те, що з дати
постановлення судового рішення про
поновлення ОСОБА_2 на посаді
начальника сектору інформаційного
забезпечення та контрольних заходів
відділу внутрішньої безпеки
Ягодинської митниці, він не звертався
до відповідача про його поновлення,
отриманий виконавчий лист про
поновлення на посаді для виконання в
державну виконавчу службу не
пред'являв, тому підстав вважати
доведеною вину власника у затримці
виконання судового рішення про
понвлення на роботі, немає.

Крім цього, колегія суддів бере до
уваги, що строк, протягом якого не
виконувалась постанова суду є досить
тривалим ( більше трьох років ) і
заявником не наведено суду жодних
обставин, які б давали підстави
стверджувати вину відповідача та
спростовували б висновки про
бездіяльність самого позивача та його
небажання працювати на посаді, на якій
його було поновлено.

Із врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи зроблені
висновки, які не відповідають
обставинам справи та наявним у ній
доказам, не дотримано норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення, у випадках
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст., 195, 196, 199, 202, 205,
206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці
Міндоходів задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року у справі № 2а-2778/10/0370 скасувати
та прийняти нову, якою в задоволенні
заяви ОСОБА_2 про стягнення
середньомісяячної заробітної плати за
час затримки виконання рішення суду
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

В.П. Сапіга