Справа № 2-а-1275/11/1515
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 р. Справа № 2-а-1275/11/1515

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
БАРВЕНКО В.К.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України Одеській області на постанову
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 26 вересня 2011 року
в адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України Одеській
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В
И В:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України Одеській
області, в якому просив визнати дії
відповідача протиправними та
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату недоплаченої
щомісячної додаткової пенсії як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 2 категорії, згідно до вимог
діючого законодавства, а саме ст.ст.51, 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, за період з 01 січня 2009
року.

В обгрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 2 категорії, перебуває на
обліку в Головному управління
Пенсійного фонду України в Одеської
області. Для такої категорії осіб
додаткова пенсія відповідно до Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
призначається в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, але відповідач пенсію
виплачує в меншому розмірі, оскільки
керується постановою КМУ «Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян»№ 530 від 28.05.2008р., що
суперечить вимогам Закону. Крім того, в
своїй позовній заяві позивач просить
нарахувати та виплатити йому основну
пенсію відповідно до Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від 26
вересня 2011 року адміністративний позов
було задоволено частково. Визнано
протиправною відмову відповідача щодо
перерахунку позивачу щомісячної
основної та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області провести позивачу перерахунок
щомісячної основної та додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС ІІ категорії згідно до вимог
ст.51 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", починаючи з 11 січня по 22
липня 2011 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена, проте рішення суду першої
інстанції слід змінити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується
копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 30
липня 2010 року.

Позивач звернувся до ГУПФУ в Одеській
області про перехунок основної та
додаткової пенсії відповідно до ст.ст.
51,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", на що листом від 10 червня
2011 року відповідач роз'яснив, що
додаткова пенсія позивачу
виплачується згідно постанови КМУ № 530
у розмір 15 % мінімальної пенсії за
віком, а щодо основної пенсії, оскільки
позивач віднесений до другої категорії
осіб, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, то не має
права на призначення цього виду пенсії.
Крім того, позивачу з 27 листопада 1991
року призначена пенсія за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

Апеляційний суд зазначає, що судом
першої інстанції помилково
встановлено, що позивач має право на
отримання основної пенсії. Відповідно
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на основу державну
щомісячну пенсії мають пенсію особи,
віднесені до першої категорії осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, або у зв'язку із втратою
годувальника.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач має право на
нарахування та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 51 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 2
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»статтю 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 2,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 15 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії з
22 травня 2008 року має право на отримання
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 51 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч. 3
ст. 46 Конституції України, ст. ст. 49 та 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» і ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49 та 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок додаткової
пенсії, виходячи з розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлених
законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік.

Згідно з ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року), яка набрала
чинності 31 жовтня 2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Проте, пунктом 7 частини першої Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статті
39,50,51,52,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011року визнано
таким, що відповідає Конституції
України (є конституційним), пункт 4
розділу VII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N
2857-VI з наступними змінами.

Разом з тим позивач звернувся з позовом
до суду з тільки 11 липня 2011 року.

Апеляційний суд вважає, що позивач
пропустив строк звернення до суду та не
надав суду клопотання про поновлення
строку звернення до суду із
зазначенням поважним причин
пропущення встановленого
законодавством шестимісячного строку,
що правомірно встановлено судом першої
інстанції. Суд першої інстанції не
вирішивши питання щодо пропуску
позивачем строку на звернення до суду
шляхом постановлення ухвали
допустився процесуальної помилки,
проте апеляційний суд зазначає, що
зазначена помилка не призвела до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного апеляційний
суд вважає, що позивач має право на
нарахування та виплату з 11 січня 2011
року по 22 липня 2011 року відповідно до
ст. 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткову пенсію у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи виключно із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної
пенсії за віком.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови правильно по суті
вирішено справу, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, у зв'язку з чим, відповідно до п.1
ч.1 ст.201 КАС України, рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. 183-2, ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.2, 201
ч.1 п.1, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України
Одеській області залишити без
задоволення.

Постанову Комінтернівського
районного суду Одеської області від 26
вересня 2011 року змінити.

Викласти абзац другий та третій
резолютивної частини вищевказаної
постанови у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області щодо відмови у
проведенні ОСОБА_2 перерахунку та
виплаті додаткової пенсії,
передбаченої ст. 51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
учаснику ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії, у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період з 11 січня 2011 року по 22 липня 2011
року включно.

Зобов'язати Головне Управління
Пенсійного Фонду України в Одеській
області здійснити на користь ОСОБА_2
перерахунок та виплату додаткової
пенсії, передбаченої ст. 51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як учаснику ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії, у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період з 11 січня 2011 року по 22 липня 2011
року включно».

В іншій частині постанову
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 26 вересня 2011 року
залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.