Справа № 806/3366/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Житомир

справа № 806/3366/14

категорія 8.3.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання -
Лисайчука А.О.,

представника позивача
Кобилинського П.І.,

представника відповідача
Ковальчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Товариства з додатковою
відповідальністю "Трудовий колектив
"Коростенський щебзавод" до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 01.07.2014 року за
№, №,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі -
Коростенська ОДПІ) від 01.07.2014 року №
, яким позивачу збільшено
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 515873 грн. та
застосовано штрафну фінансову санкцію
в розмірі 257937 грн. та № , яким до
позивача застосовано штрафну
(фінансову) санкцію з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що при здійснені перевірки
податковим органом та при оформленні
її результатів були порушені вимоги
податкового законодавства, висновки
акту перевірки є неправомірними, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті з
порушенням норм діючого законодавства
України, що є підставою для їх
скасування. Також, вказує, що
товариством до перевірки надано всі
необхідні первинні документи, які
підтверджують реальність
господарських взаємовідносин з його
контрагентами, необхідні первинні
документи складені з дотриманням вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а тому відповідачем
безпідставно зазначено про порушення
вимог Податкового кодексу України при
оподаткуванні платником податків
господарських операцій по його
контрагентам. Також, вказує, що чинним
законодавством України не передбачено
обов'язку платника податків перевіряти
законність діяльності контрагента,
дійсність повноважень особи на
підписання документів та чинність
установчих документів. Крім того
зазначає, що для проведення перевірки
товариством були надані всі необхідні
розрахункові документи в
підтвердження проведення готівкових
розрахунків.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві,
позов просив задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача просила
відмовити в задоволенні позовних вимог
з підстав, викладених у письмовому
заперечені на позовну заяву (а.с.75-78).

Проаналізувавши досліджені докази в
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з висновків акту від
16.06.2014 року №816/22-01/32255892 "Про результати
планової виїзної документальної
перевірки Товариства з додатковою
відповідальністю "Трудовий колектив
"Коростенський щебзавод" (код за ) з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.12.2013 року" (а.с.15-63), перевіркою
встановлено, зокрема порушення
товариством:

- ст. 134, п. 138,2 ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139,
п. 145.1.4 ст.145 Податкового кодексу
України, в результаті чого платником
занижено податок на прибуток в сумі 525968
грн., в тому числі за 2 квартал 2011 року в
сумі 5865 грн., за 2-3 квартал 2011 року в сумі
10095 грн., 2-4 квартал 2011 року в сумі 10085
грн., за півріччя 2012 року в сумі 6648 грн.,
за 3 квартал 2012троку в сумі 26878 грн., за
2012 рік в сумі 26878 грн., за півріччя 2013
року в сумі 108469 грн., за 3 квартал 2013 року
в сумі 488995 грн., за 2013 року в сумі 488995
грн.;

- п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу
України, "встановлено подання
підприємством з недостовірними
відомостями, нарахованих на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку, якщо такі недостовірні
відомості призвели до зменшення
податкового зобов'язання".

Так, в акті перевірки зазначено, що
перевіркою відображених у рядку 05
Декларації "витрати операційної
діяльності" показників за період з
01.04.2011 року по 31.12.2013 року у загальній
сумі 143483617 грн., встановлено їх
завищення ТДВ "ТК "Коростенський
щебзавод" на суму 2126216 грн. по
контрагентам ТОВ "Інвестком - Капітал",
ТОВ "В.Л.В" та ТОВ "Сіятс". В порушення п.
138.2 ст. 138 ПК України, підприємством
завищено витрати операційної
діяльності на суму 171880 грн., оскільки
платником неправомірно віднесено до
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування, а
саме: в рядок 05.1СВ Декларації з податку
на прибуток підприємств "собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)"
витрати по поточному ремонту, виконані
ФОП ОСОБА_3 в сумі 570889 грн. Також, в акті
зазначено, що за період з 01.07.2013 року по
31.12.2013 року нарахування амортизації
проводилось із врахуванням строку
корисного використання обладнання 5
років, в результаті чого підприємством
завищено суму амортизаційних
відрахувань на суму 1383447 грн., в
порушення п.п. 145.1.4 ст. 145 ПК України.
Перевіркою показників, відображених у
рядку 06.2 Декларації "витрати на збут" за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року в сумі
32046908 грн., встановлено завищення
показників на суму 619321 грн., у зв'язку з
віднесенням до складу витрат
підприємства послуг з транспортного
експедитування отриманих від ТОВ
"Карго - Експрес".

Крім того, в акті зазначеного, що
перевіркою дотримання обов'язків щодо
подання Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого податку (форма №1ДФ)
встановлено порушення п.119.2 ст. 119 ПК
України, а саме: подання підприємством
з недостовірними відомостями,
нарахованих на користь платника
податків, суми утриманого з них
податку, якщо такі недостовірні
відомості призвели до зменшення
податкового зобов'язання.

На підставі зазначеного акту
Коростенською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області 01.07.2014 року прийняті податкові
повідомлення-рішення, якими Товариства
з додатковою відповідальністю
"Трудовий колектив "Коростенський
щебзавод" збільшено суму грошового
зобов'язання:

- № , яким позивачу збільшено
зобов'язання з прибутку на прибуток
підприємств в розмірі 515873 грн. та
застосовано штрафну фінансову санкцію
в розмірі 257937 грн.;

- № про застосування штрафної
(фінансової) санкції з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.

Перевіряючи зазначені рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає їх такими, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України, з наступних підстав.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 01.07.2014 року, суд
зазначає наступне.

З акту перевірки та письмових
заперечень відповідача вбачається, що
позивач безпідставно відніс до витрат
операційної діяльності вартість
товарно - матеріальних цінностей,
отриманих згідно видаткових накладних
від ТОВ "Інвестком - Капітал", ТОВ "В.Л.В"
та ТОВ "Сіятс", оскільки укладені
позивачем з його контрагентами
правочини мають не реальний характер
та не створюють юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Судом встановлено, що позивач у липні
2011 року, згідно договору поставки
продукції від 20.05.2011 № 052011 (а.с.79-81),
придбав у ТОВ "Інвестком-Капітал"
товари за видатковими накладними від
23.05.2011 року № РН-110523 на загальну суму
30600,00 грн., у т.ч. ПДВ - 5100,00 грн. та від
18.07.2011 року № РН-110718-1 на загальну суму
22068,00 грн., у т.ч. ПДВ - 3678,00 грн. (а.с.84, 90).
Оплату за отримані матеріальні
цінності було здійснено позивачем
платіжними дорученнями від 23.05.2011 року
№ 166 на суму 30600,00 грн. та від 19.07.2011 року
№ 76 на суму 22068,00 грн. (а.с.87, 93).

Факт здійснення доставки товарів
підтверджується товарно -
транспортними накладними за № РРН-110523
від 23.05.2011 року та № РРН-110718 від 18.07.2011
року, копії яких наявні в матеріалах
справи (а.с.88, 94).

Зазначені у видаткових накладних
товари були оприбутковані позивачем за
рахунками бухобліку та в подальшому
були використані в його господарській
діяльності (а.с.95-115).

У квітні 2012 року ТДВ "ТК " Коростенський
щебзавод" відповідно до договору
постачання продукції № 0423/253 (а.с.116-118)
придбав у ТОВ "В.Л.В." товари на суму 37986
грн. в т.ч. ПДВ - 6331 грн. за видатковою
накладною № рн-0423/01 від 23.04.2012 року (а.с.
121). Оплату за отримані матеріальні
цінності було здійснено позивачем
платіжним дорученням № 125 від 25.04.2012 на
суму 37986,00 грн. (а.с.125).

Крім того, здійснення господарської
операції підтверджується
специфікацією №1 від 23.04.2012 року (а.с.119),
прибутковим ордером № 40 (а.с.120),
податковою накладною №17 від 23.04.2012 року
(а.с.122), рахунком - фактурою № СФ-042334 від
23.04.2012 року та товарно - транспортною
накладною від 23.04.2012 року № ТН-0423-09
(а.с.124) та іншими документами копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с.126-140).

Також, встановлено, що позивач в серпні
2012 року придбав у ТОВ "Сіятс" за
договором № 04 від 10.07.2012 року (а.с.141-142)
двигун по видатковій накладній № 81602
від 16.08.2012 року (а.с.144) на загальну суму
115602 грн., в т.ч. ПДВ - 19267 грн. Оплату за
отримані матеріальні цінності було
здійснено позивачем платіжними
дорученнями від 16.08.2012 року №1415 на суму
57801,00 грн., від 04.12.2012 № 388 на суму 57 801,00
грн. (а.с.146-147).

Факт здійснення господарської
операції підтверджується також
наявними у матеріалах справи
документами, зокрема: прибутковий
ордер №29 (а.с.143), рахунок - фактура №
03/08-4 від 03.08.2012 року (а.с.145), податкова
накладна № 81602 від 16.08.2012 року (а.с. 148) та
інші документи (а.с. 150-151).

Вказані документи складені відповідно
до вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Наказу
Міністерства фінансів України від 24
травня 1995 року № 88 "Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України",
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції (пункт 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку).

Отже, будь - які документи (у тому числі
договори, накладні тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Договори, укладені між позивачем та ТОВ
"Інвестком - Капітал", ТОВ "В.Л.В.", ТОВ
"Сіятс" спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
не містять положень, які б суперечили
вимогам чинного законодавства або
інтересам сторін, а волевиявлення
сторін правочину є вільним і
відповідає їхній внутрішній волі, що
відповідає загальним вимогам,
встановленим ст.203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Розділом ІІІ Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України, об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

У відповідності із п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України,
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентоми позивачем було надано
всі необхідні первинні документи,
копії яких наявні в матеріалах справи,
а тому суд приходить до висновку, що
товариство мало право для віднесення
до валових витрат, витрати по придбанню
послуг у ТОВ "Інвестком - Капітал", ТОВ
"В.Л.В" та ТОВ "Сіятс".

Щодо посилання податкового органу в
Акті перевірки на те, ТОВ "Інвестком -
Капітал", ТОВ "В.Л.В" та ТОВ "Сіятс"
здійснювали діяльність спрямовану на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам, оскільки правочини з
зазначеними контрагентами мають
нереальний характер, не створюють
юридичних наслідків, крім тих що
пов'язані з їх недійсністю суд зазначає
наступне.

Підставою для недійсності правочину,
відповідно до ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України, має враховуватись вина,
яка виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При визнанні угоди нікчемною
податковим органом не дотримано
зазначених вимог законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення домовленості між
позивачем та ТОВ "Інвестком - Капітал",
ТОВ "В.Л.В" та ТОВ "Сіятс" з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

До справи відповідачем не надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
фіктивності здійснених позивачем
господарських операцій. Висновок
відповідача про фіктивність
господарської операції носить
характер припущення, яке не
підтверджено належними доказами.

В акті перевірки відповідач
посилається на матеріали перевірки ТОВ
"Інвестком - Капітал" зазначені в акті
ДПІ у Печерському районі м. Києва від
12.09.2012 року № 3687/22-9/37240660, однак суд не
приймає його до уваги, оскільки
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2014 року
за № 826/8604/13, визнано протиправними дії
ДПІ у Печерському районі м. Києва від
12.09.2012 року по проведенню зустрічної
звірки, оформленої актом № 3687/22-9/37240660,
та по оформленню такої звірки (а.с.235-238).

Також, перевіркою встановлено, що в
наданих до перевірки актах приймання
виконаних будівельних робіт по
поточному ремонту конвекторних
галерей наданих позивачу на виконання
умов договору підряду укладеного з ФОП
ОСОБА_3 та укладених Додаткових угод до
Договору (а.с. 154-156), відсутні посади
відповідальних осіб відповідальних за
дозвіл та здійснення господарської
операції, акти не містять змісту
господарської операції та її
вимірників та оформлені за довільною
формою. Також, перевіряючі зазначають,
що в актах приймання виконаних
будівельних робіт відсутнє
документальне підтвердження, що
понесені витрати принесли економічну
ефективність для підприємства та його
господарської діяльності.

Так, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договорів підряду
27.04.2012 року № 27-04/12/121 (а.с.152 -153), позивачу
підрядником, відповідно до п.9.2, на
підтвердження факту виконання
комплексу робіт по поточному ремонту
конвекторних галерей, було оформлено
та надано акти приймання виконаних
будівельних робіт (а.с. 157 - 160), що
підтверджується висновками
зазначеними в акті перевірки. Також
позивачем надано до матеріалів справи
копії платіжних доручень, відповідно
до яких позивачем, як вбачається з
графи "Призначення платежу", було
оплачено послуги: "за проведення
поточному ремонту, згідно договору
..."(а.с.161-179).

Суд зазначає, що податковим органом не
надано доказів, які б свідчили про
відсутність реального характеру
господарських операцій між позивачем
та ФОП ОСОБА_3, і які б підтверджували
висновки акту перевірки № 816/22-01/32255892
від 16.06.2014 року.

Суд, також відмічає, що відповідачем не
надано доказів фактичного
нездійснення господарських операцій,
суми за якими позивач включив при
обчисленні податку на прибуток. Наявні
в матеріалах судової справи та
досліджені в ході судового розгляду
первинні документи, видані
контрагентом, за змістом відповідають
вимогам законодавства, що
пред'являються до первинних
документів, доказів недостовірності
даних в цих документах відповідачем не
надано.

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій з
ФОП ОСОБА_3

Актом перевірки встановлено завищення
ТДВ "ТК "Коростенський щебзавод" суми
амортизаційних відрахувань всього в
сумі 1383447 грн., оскільки товариством в
2013 році змінено строки корисного
використання об'єктів основних засобів
та збільшено суму нарахованої
амортизації 4 групи основних засобів з
01 липня 2013 року. Зазначені висновки
ґрунтуються на безпідставності наказу
від 01.07.2013 року "Про перегляд строків
корисного використання основних
засобів", відповідно до якого зменшено
строки корисного використання окремих
засобів 4 групи з 10 до 5 років.

Відповідно до п.п. 145.1.2. п. 145.1 ст .145 ПК
України, нарахування амортизації
здійснюється протягом строку
корисного використання (експлуатації)
об'єкта, який встановлюється наказом по
підприємству при визнанні цього
об'єкту активом (при зарахуванні на
баланс), але не менше ніж визначено в п.
145.1 ст. 145 ПК України.

Нарахування амортизації проводиться
щомісячно та починається з місяця,
наступного за місяцем, у якому об'єкт
основних засобів став придатним для
корисного використання (пункт 29
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 7 «Основні засоби»).

При визначенні строку корисного
використання (експлуатації) слід
ураховувати: очікуване використання
об'єкта підприємством з урахуванням
його потужності або продуктивності;
фізичний та моральний знос, що
передбачається; правові або інші
обмеження щодо строків використання
об'єкта та інші фактори (підпункти 145.1.2
та 145.1.3 пункту 145.1 статті 145 ПК України).

Встановлено, що на підставі доповідної
записки від 27.06.2013 року та наказу
директора ТДВ "ТК "Коростенський
щебзавод" № 14/1 від 01.07.2013 року "Про
перегляд строків корисного
використання основних засобів", було
переглянуто і встановлено нові строки
корисного використання по комплексу
обладнання ДЦС - 5 років (а.с.180,231).

Суд не погоджується з висновками
податкового органу про безпідставне
зменшення позивачем строків корисного
використання об'єктів та завищення
розміру амортизаційних відрахувань в
сумі 1383447 грн., оскільки товариством
правомірно зменшено строк корисного
використання обладнання ДЦС.

Актом перевірки також встановлено
взаєморозрахунки ТДВ "ТК
"Коростенський щебзавод" з ТОВ "Карго
Експерс" (а.с. 181-185). Так, відповідно до
наданих для перевірки бухгалтерських
регістрів встановлено, що надані
послуги транспортного експедирування
ТОВ "Карго Експрес" віднесено до складу
витрат позивача бухгалтерським
проведенням Д-т 931 К-т 631 в загальній
сумі 619321 грн.

Перевіряючими встановлено, що
позивачем завищено витрати, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування за період, що
перевірявся, оскільки в наданих до
перевірки актах виконаних робіт
відсутні номери залізничних накладних
та копії документів, що підтверджують
понесені експедитором витрати.

Як вбачається зі змісту договору №
174/2013 від 17.07.2013 року про транспортне
експедирування, умовою для виконання
ТОВ "Карго експрес" конкретного
замовлення є подання позивачем заявки
із зазначенням змісту та обсягу
послуги (п.3.1. договору). Так, позивачем
надано до матеріалів справи копії:
Приложения №1, 2, 3 к Договору, що є його
не від'ємними частинами (а.с.186-188).

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що позивач не має
нести відповідальність за неналежне
виконання його контрагентом своїх
обов'язків, щодо надання копій
документів, підтверджуючих понесені
товариством витрати при виконанні умов
договору, що в свою чергу не є
підставою для позбавлення позивача
права на віднесення до складу
податкових витрат вартості отриманих
транспортно-експедиційних послуг.

Встановлено, що факт виконання робіт
наведеними суб'єктами підприємницької
діяльності та факт оплати позивачем
цих послуг підтверджується належними
доказами, а саме: актами здачі-прийому
виконаних робіт (надання послуг),
платіжними дорученнями № 371 від 03.07.2013
року, № 370 від 03.07.2013 року, які також
надавались позивачем до перевірки, що
убачається з акта від 16.06.2014 року №
816/22-01/32255892 (а.с. 190-196).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що наведені докази
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
"Карго - Експрес" щодо надання
транспортно-експедиторських послуг.

Суд звертає увагу, що з огляду на
принцип персональної відповідальності
платника податку, право на віднесення
сум понесених витрат до складу валових
витрат товариства не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами,
зокрема щодо надання котрагентом в
повному обсязі позивачу документів на
виконання умов договору транспортного
- еспедитування .

Відповідно до статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом
позивача податкової дисципліни має
правові наслідки саме для цього
контрагенту, оскільки порушення
платником вимог податкового
законодавства тягне застосування
заходів відповідальності саме до
такого платника та не може негативно
впливати на податковий облік інших
осіб (зокрема, його контрагентів) за
відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014
№К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від
17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13,
від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №
К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року, Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57
Рішення) зазначив, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі.

Також, судом вказано, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що висновки акту перевірки
щодо заниження позивачем податку на
прибуток в сумі 525968 грн. є
безпідставними, а податкове
повідомлення - рішення № від
01.07.2014 року, прийняте на підставі цього
акту, є протиправним та підлягає
скасуванню.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 01.07.2014 року, суд
зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено: подання
підприємством з недостовірними
відомостями, нарахованих на користь
платників податків, суми утриманого з
них податку, якщо такі недостовірні
відомості призвели до зменшення
податкового зобов'язання, у зв'язку з
чим останнім порушеного п. 119.2 ст. 119 ПК
України.

Однак, суд не погоджується з висновками
зазначеними в акті перевірки з
наступних підстав.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
Кодексу України неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями, або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень.

Судом встановлено, що відповідно до
таблиці, узагальнених даних про
виявлені розбіжності з даними
податкового розрахунку юридичної
особи, відхилень та порушень не
виявлено (а.с.47-48 або сторінка 33-34 Акту
перевірки). Крім того, на сторінці 35
акту зазначено, що перевіркою
дотримання встановлених строків
сплати (перерахування) до бюджету
податку на доходи фізичних осіб
порушень не встановлено.

В судовому засіданні представник
відповідача не зміг пояснити та надати
в обґрунтування висновків акту
перевірки докази щодо подання
підприємством з недостовірними
відомостями податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платнику визначено відповідні грошові
зобов'язання.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого
податкового повідомлення - рішення
№ від 01.07.2014 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що у
відповідача були відсутні підстави
застосовувати до позивача штрафні
(фінансові) санкції в сумі 510,00 грн. на
підставі п. 119.2 ст. 119 ПК України.

З огляду на вище викладене, суд
приходить до висновку, що позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
а оскаржувані податкові повідомлення -
рішення є протиправними, та такими, що
підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
судові витрати Товариства з додатковою
відповідальністю "Трудовий колектив
"Коростенський щебзавод" у розмірі 669,90
грн. судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок Державного
бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 01.07.2014 року за № та
№.

Присудити Товариству з додатковою
відповідальністю "Трудовий колектив
"Коростенський щебзавод" понесені ним
судові витрати у розмірі 669,90 грн. з
Державного бюджету України,
зобов'язавши орган Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного
списання.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 22
вересня 2014 р.