Справа № К/9991/2815/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/2815/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області про визнання
неправомірною бездіяльності,
стягнення недоплаченої грошової
допомоги на оздоровлення, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області на постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 23 червня 2010
року, -

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області про визнання
неправомірною бездіяльності та
стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2001-2009 років відповідно до розмірів,
встановлених статтею 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон
№ 796-ХІІ), у сумі 37537 гривень.

Постановою Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 15
лютого 2010 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 23 червня 2010 року, позов
задоволено частково. Визнано
бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області щодо перерахунку
ОСОБА_4 щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення відповідно до частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ за 2007, 2008 роки
протиправною. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення за 2007, 2008 роки,
передбаченої частиною 4 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ, у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на момент виплати, з
урахуванням проведених виплат.
Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області на користь
позивача 350 гривень - витрат, понесених
на правову допомогу. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Судові
витрати віднесені за рахунок держави.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 23 червня 2010
року і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
міста Кременчука Полтавської області з
19 квітня 2004 року. Допомога на
оздоровлення, зокрема, за 2007 рік йому
була виплачена у листопаді 2007 року, за
2008 рік - у жовтні 2008 року, за 2009 рік - у
жовтні цього року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 100 гривень щороку.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що часникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, а частиною 7 цієї статті
встановлено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 100 гривень.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік, зокрема, дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7
статті 48 Закону № 796-ХІІ в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності пункту 30 статті 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та підпункту 11
пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» указані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали, то
відповідач під час виплати позивачеві
коштів на оздоровлення у листопаді 2007
року та у жовтні 2008 року повинен був
виходити з розмірів, визначених
абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
порушення зазначених прав позивача у
2007, 2008 роках, однак залишив поза увагою
вимоги частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції), якою
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом
та розгляду справи в суді першої
інстанції) пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про
стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2001-2009 років у січні 2010 року, не надавши
належних доказів поважності причин
пропущення встановленого законом
строку для звернення до
адміністративного суду, а відповідач
наполягав на відмові у задоволенні
позову з цих підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
за 2007, 2008 роки суд першої інстанції,
розглядаючи справу за правилами
адміністративного судочинства,
помилково виходив з того, що відповідно
до статті 268 Цивільного кодексу України
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Водночас, суд відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_4 в частині стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення за
2009 рік, безпідставно визнав, що дії
відповідача в цій частині
узгоджувалися з вимогами діючого на
той час законодавства. Судом першої
інстанції не враховано, що у 2009 році
редакція абзацу 4 частини 4 статті 48
Закону № 796-ХІІ була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI, не призупинялась і зміни до неї
не вносились.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На зазначені порушення суд апеляційної
інстанції уваги не звернув та не
виправив їх.

У відповідності до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий

розгляд до суду першої інстанції,
оскільки суд касаційної інстанції
позбавлений можливості встановлювати
та визначати доведеними обставини, які
не були встановлені судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області - задовольнити
частково.

Постанову Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 15
лютого 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від
23 червня 2010 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області про визнання
неправомірною бездіяльності,
стягнення недоплаченої грошової
допомоги на оздоровлення -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.