Справа № 816/3498/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3498/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик
О.І.,

представника позивача - Юрченка В.О.,

представника відповідача - Костяного
О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етуаль" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Етуаль"
(далі - позивач, ТОВ "Етуаль") звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі - відповідач,
ДПІ у м.Полтаві) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.06.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував на те, що висновки ДПІ у
м.Полтаві в акті перевірки
№3526/16-01-22-06-12/25164843 від 29.05.2014 щодо
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, в результаті чого
занижено податок на додану вартість
всього на суму 241666,67 грн за лютий 2014
року, є безпідставними. Наполягав на
тому, що здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом ТОВ "Київський завод ПТО"
повністю підтверджується наявними у
позивача первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. В зв'язку з цим, позивач
просить визнати неправомірним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 13.06.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях №
311/16-31-10-03-09 від 16.09.2014 (а.с. 53-55).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

29.05.2014 ДПІ у м. Полтаві проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ "Етуаль" з питань
правомірності формування податкового
кредиту та податкового зобов'язання з
податку на додану вартість з ТОВ
"Київський завод ПТО" за лютий 2014 року.

За результатами перевірки
контролюючим органом 29.05.2014 складено
акт №3526/16-01-22-06-12/25164843, в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог
пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
лютому 2014 року у розмірі 241666,67 грн
(а.с.7-18 Т.1).

На підставі акту перевірки
№3526/16-01-22-06-12/25164843 ДПІ у м.Полтаві
винесено податкове
повідомлення-рішення № від
13.06.2014, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 362500,50 грн, в тому
числі 241667,50 грн - за основним платежем,
120833,50 грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с.20.Т.1).

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню-рішенню, суд
виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачем на
підставі виписаної ТОВ "Київський
завод ПТО" податкової накладної № 7
від 26.02.2014 включено до складу
податкового кредиту декларації з ПДВ
за лютий 2014 року суму податку на додану
вартість у загальному розмірі 241666,67
грн, що підтверджується актом
перевірки та не заперечується
сторонами.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Тобто для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Приписи вказаних норм позивачем не
дотримано.

Так, аналізуючи письмові докази,
представлені ТОВ "Етуаль" на
підтвердження правомірності
віднесення у лютому 2014 року до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість у розмірі 241666,67 грн,
судом встановлено, що відповідно
пункту 1.2 договору поставки товару №
250201 від 25.02.2014 найменування, одиниця
виміру, загальна кількість
устаткування, що підлягає поставці за
цим договором, ціна за одиницю
устаткування визначаються додатком №
1, його технічні характеристики
визначаються додатком № 2 та № 3
(габаритне креслення крана), що є
додатками до цього договору. Разом з
тим, до матеріалів справи долучено лише
додаток № 1, додатки № 2, 3 до договору
від 25.02.2014 відсутні.

Згідно з пунктом 1.1 договору від 25.02.2014
ТОВ "Київський завод ПТО"
зобов'язувався виготовити та поставити
ТОВ "Етуаль" товар та здійснити його
монтаж. Пунктами 2.1. визначено загальну
вартість устаткування та робіт у
розмірі 1500000,00 грн, в тому числі ПДВ -
250000,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи надано:

- податкову накладну №7 від 26.02.2014,
виписану на 1450000,00 грн, в тому числі
ПДВ-241667,00 грн, номенклатура товару -
кран електричний мостовий
однобалковий опорний КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в
комплекті у кількості 2,9 шт, кран
електричний мостовий однобалковий
опорний КМО -10.0-22.5-7.5-А5 - у кількості 1,934
шт та монтажні та пусконаладжувальні
роботи (а.с. 141 Т. 1);

- податкову накладну №2 від 01.07.2014,
виписану на 48340,06 грн, в тому числі ПДВ -
8056,67 грн, номенклатура товару - кран
електричний мостовий однобалковий
опорний КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в комплекті у
кількості 0,100 шт, кран електричний
мостовий однобалковий опорний КМО
-10.0-22.5-7.5-А5 - у кількості 0,066 шт (а.с.42 Т. 1);

- видаткову накладну №10702 від 01.07.2014 на
крани електричні мостові однобалкові
опорні КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в комплекті у
кількості 3 шт., КМО -10.0-22.5-7.5-А5 у
кількості 2 шт (без врахування вартості
монтажних робіт) на загальну суму 1208335,00
грн, ПДВ-241667,00 грн (а.с.43 Т. 1);

- акт надання послуг з монтажу та
пуско-налагоджувальних робіт кранів
№110801 від 11.08.2014 (а.с. 142 Т. 1);

- платіжне доручення №154 від 26.02.2014 на
суму оплати за крани електричні
мостові 1450000,00 грн (а.с. 46 Т. 1);

- товарно-транспортну накладну від
01.07.2014 (а.с. 184 Т. 1).

Пунктом 3.2 договору поставки
передбачено, що датою поставки товару
вважається дати підписання видаткової
накладної.

Судом встановлено, що видаткова
накладна виписана 01.07.2014 (а.с.43 Т.1), цією
ж датою датована й товарно-транспортна
накладна, яку позивач надав на
підтвердження перевезення товару
(а.с.184 Т.1).

Проте у вимозі, яка складена через
місяць після підписання видаткової
накладної та товарно-транспортної
накладної - 31.07.2014, про повернення
коштів у розмірі 1450000,00 грн позивач
вимагає від ТОВ "Київський завод ПТО"
повернути сплачені кошти з посиланням
на ч.2 ст.693 ЦК України у зв'язку з
відсутністю передбаченого договором
товару (а.с.139 Т.1). Тобто, вказаною
вимогою від 31.07.2014 спростовується
інформація, зазначена у видатковій
накладній та товарно-транспортній
накладній.

Також, при дослідженні змісту
товарно-транспортної накладної судом
встановлено відсутність заповнених
граф з інформацією щодо перевізника,
автомобіля, водія; підпис подія та
печатка перевізника також відсутні
(а.с. 184 Т.1).

Рахунок на оплату, на який міститься
посилання у видатковій накладній та
акті надання послуг, в матеріалах
справи відсутній.

Згідно з додатком № 1 від 25.02.2014 до
договору від 25.02.2014 монтажні та
пусконалагоджувальні роботи повинні
здійснюватися за адресою Черкаська
область, Драбовський район,
ст.Драбово-Барятинська, вул.Заводська, 2
(а.с.40 Т.1).

Як пояснив представник позивача
підприємство за вказаною адресою
орендує складські приміщення, проте зі
змісту договору оренди складських
приміщень за адресою Черкаська
область, Драбовський район,
ст.Драбово-Барятинська, вул.Заводська, 2
слідує, що договір укладений через 4
місяці після зазначення адреси у
додатку - 25.06.2014, акт прийому передачі
приміщень також датований 25.06.2014
(а.с.172-175 Т.1).

Судом також встановлено, що в акті
надання послуг від 11.08.2014 не зазначено
місця проведення монтажу та
пусконалагоджувальних робіт,
визначено лише місце складення акту- м.
Київ, та не зазначено періоду надання
послуг (а.с.142 Т.1).

Отже, позивачем не надано належним
чином оформлених первинних
бухгалтерських документів на
підтвердження правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість у розмірі 241667,00 грн

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Таким чином, якщо придбані товари чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

За висновком суду, необхідною умовою
для включення до податкового кредиту
сум ПДВ, є наявність ділової мети у діях
платника податку, а саме, продажу
придбаного товару не нижче ціни
придбання, придбання послуг,
використання яких має позитивний вплив
на результати господарської
діяльності платника податку, тобто
здійснення господарської діяльності,
яка направлена на реальне отримання
платником податків економічної вигоди
від здійснених ним господарських
операцій.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що придбаний товар
(крани електричні мостові однобалкові
опорні в кількості 5 шт) реалізовані
31.07.2014 ТОВ "Етуаль-метал" на підставі
договору від 27.06.2014 (а.с. 92-98 Т. 1).

Судом встановлено, що реалізація
товару ТОВ "Етуаль-метал" здійснена
позивачем за ціною придбання кранів, а
саме, за ціною 1450000,00 грн (видаткова
накладна від 01.07.2014 на придбання /а.с. 43
Т.1/, видаткова накладна від 31.07.2014 щодо
реалізації /а.с. 97 Т.1/).

Вказане представник позивача
обґрунтовував можливістю підприємства
в подальшому придбавати у ТОВ
"Етуаль-метал" металоконструкції зі
знижкою, проте належних доказів на
підтвердження цього останній до
матеріалів справи не надав. Долучені
представником ТОВ "Етуаль" договори на
виготовлення металоконструкцій також
не підтверджують вказаної обставини,
оскільки складені з визначенням
вартості продукції задовго до спірної
господарської операції (а.с.176-183 Т.1).

Інших доказів позитивного впливу на
результати господарської діяльності
та наявності економічної вигоди
(прибутку) від здійснення операції з
придбання у ТОВ "Київський завод ПТО"
кранів позивачем суду надано не було.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що крани електричні мостові
однобалкові опорні придбано ТОВ
"Етуаль" без мети отримання позитивного
впливу на результати своєї
господарської діяльності та
економічної вигоди (прибутку) в
результаті її здійснення.

Таким чином, суд вважає безпідставними
посилання ТОВ "Етуаль" на наявність у
нього податкової накладної, видаткової
накладної та ТТН, складених ТОВ
"Київський завод ПТО" як на доказ
правомірності формування податкового
кредиту, оскільки згідно з положеннями
статті 198 Податкового кодексу України
наявність податкової накладної є
обов'язковою обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту, але не вичерпною.

Отже, за висновком суду, позивачем
неправомірно включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
241666,67 грн, а відтак висновки ДПІ у м.
Полтаві щодо заниження ТОВ "Етуаль" в
лютому 2014 року податку на додану
вартість на суму 241666,67 грн є
правомірними.

Водночас, суд не приймає до уваги
доводів представника відповідача щодо
правомірності нарахування спірним
податковим повідомленням-рішенням
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
50 % суми визначеного грошового
зобов'язання з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, -тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 24.11.2011
№2198/11/13-11 звернув увагу судів на те, що
при вирішенні питання щодо
правомірності застосування підвищених
розмірів штрафів у разі повторного
виявлення податкових порушень, як це
передбачено пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, слід мати
на увазі, що визначені розглядуваною
законодавчою нормою санкції
застосовуються не за сам факт
повторного виявлення будь-яких
порушень, а за повторне вчинення
протиправних діянь за обставин,
передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5,
54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України.

Представник відповідача пояснив суду,
що штраф у розмірі 120833,50 грн (50%)
застосовано у зв'язку з прийняттям ДПІ
у м. Полтаві податкового
повідомлення-рішення № від
18.12.2013 про визначення грошового
зобов'язання з ПДВ за допущене
порушення вимог ст. 198 Податкового
кодексу України (а.с. 87 Т.1).

Проте, судом встановлено та не
спростовувалося представником
відповідача, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.05.2014, яка
набрала законної сили 17.06.2014, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 18.12.2013
(а.с.89-91 Т.1). Даним судовим рішенням
спростовано вчинення ТОВ "Етуаль"
порушень вимог Податкового кодексу
України щодо формування податкового
кредиту з ПДВ, а відтак в діях позивача
відсутнє повторне вчинення
протиправного діяння.

Посилання представника відповідача на
роз'яснення Вищого адміністративного
суду України, надані в інформаційному
листі від 28.03.2014 (а.с.63-66 Т.2), в
обґрунтування правової позиції щодо
нарахування штрафу в розмірі 50%
безвідносно до наявності у платника
саме узгодженого грошового
зобов'язання, суд відхиляє з огляду на
таке.

Так, даним інформаційним листом надано
роз'яснення щодо порядку визначення
органами доходів і зборів України
грошових зобов'язань у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
за порушення вимог законодавства щодо
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, а не порядку
застосування штрафів на підставі
статті 123 Податкового кодексу України.

Також суд критично оцінює посилання
представника ДПІ у м. Полтаві на
позицію Вищого адміністративного суду
України, викладену в ухвалі від 24.03.2014
К/800/52155/13, оскільки предметом розгляду у
наведеній справі було податкове
повідомлення-рішення про застосування
до платника податків згідно зі статтею
120 Кодексу штрафних санкцій за
неподання або несвоєчасне подання
платником податків податкової
звітності.

Таким чином, застосування штрафу у
розмірі 50 % є безпідставним. У даній
справі правомірним є лише застосування
відповідачем штрафних санкцій в
розмірі 25% нарахованої суми
податкового зобов'язання з ПДВ.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 13.06.2014 в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 60416,75
грн. В іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України; якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Абзацом 2 пункту 3 частини другої статті
4 Закону України "Про судовий збір"
ставка судового збору за подання
позову майнового характеру визначена 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Позивачем заявлено майнову вимогу -
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Беручи до уваги те, що позивачем при
поданні позову сплачено судовий збір в
розмірі 487,20 грн, то з позивача підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 4376,52
грн.

В силу пункту 21 частини першої статті 5
Закону України "Про судовий збір"
органи доходів і зборів звільнені від
сплати судового збору, отже, сума
судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог з
відповідача до державного бюджету
стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Етуаль"
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 13
червня 2014 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 60416,75 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етуаль"
(ідентифікаційний код юридичної особи
25164843) до Державного бюджету України
(реквізити для сплати судового збору:
отримувач коштів - УДКСУ у м. Полтаві
Полтавської області, 22030001; код за
ЄДРПОУ - 38019510; банк отримувача - ГУДКСУ у
Полтавській області; код банку - 831019;
розрахунковий рахунок - 4002;
призначення платежу - судовий збір, за
позовом ______/ПІБ чи назва установи,
організації позивача/, Полтавський
окружний адміністративний суд, ) судовий збір в сумі 4376
(чотири тисячі триста сімдесят шість)
гривень 52 (п'ятдесят дві) копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 29
вересня 2014 року.

Суддя
О.В. Гіглава