Справа № 387/784/14-а
Суддя: Сорокіна О. О.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 387/784/14-а

№пр. 2-а/384/10/2014

25 вересня 2014 року

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді
Сорокіної О.О.

за участю секретаря Сачка
О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Вільшанка
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Добровеличківському районі
Кіровоградської області про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просить
визнати протиправною бездіяльність
відповідача - управління Пенсійного
фонду України в Добровеличківському
районі Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку довічного
грошового утримання у зв'язку зі
збільшенням з 01.12.2013 року грошового
утримання працюючого судді за заявою
позивача - судді у відставці ОСОБА_1, та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплачувати позивачу
довічне грошове утримання в розмірі 90
відсотків грошового утримання діючого
судді згідно з довідкою ТУ ДСА України
Кіровоградській області №67 від 05.02.2014
року починаючи з 01.12.2013 року без
обмеження граничного строку і розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що починаючи з 28.08.1978
року він працював народним суддею,
суддею, та головою Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області. 19 травня 2014 року він звернувся
письмовою заявою до відповідача з
проханням провести йому перерахунок
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці)
в зв'язку зі збільшенням мінімальної
заробітної плати та, відповідно,
заробітної плати працюючого судді з
01.12.2013 року. Вважає, що листом від 28.05.2014
року № 2/Г-11 відповідач безпідставно
відмовив йому у здійсненні
перерахунку, в якому, зокрема, послався
на положення частини 4 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», відповідно до якої у разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного суду
України здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.
Позивач вважає бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку довічного грошового
утримання в зв'язку зі збільшенням
заробітної плати працюючого судді
протиправною та посилаючись на
положення Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», норми
Конституції України та рішення
Конституційного суду України, просив
позов задовольнити.
В судове засідання позивач не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, позовну заяву підтримав
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, подав до суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

У поданому до суду запереченні
начальник УПФ України в
Добровеличківському районі
Кіровоградської області позов не
визнає, обґрунтовуючи тим, що позивач
висуває позовні вимоги, які прямо
суперечать нормам Закону України «Про
судоустрій та статус суддів». Зазначає
що позивач отримує щомісячне довічне
грошове утримання, яке призначено на
підставі Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».
Відповідно до ст. 138 вказаного Закону
передбачено, що у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання. Однак
позивач працював суддею
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області, та не має
права на здійснення перерахунку
пенсії. Поряд з цим в запереченні
зазначається, що позивач пропустив
встановлений Кодексом
адміністративного судочинства України
шестимісячний строк звернення до суду
за захистом своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

ОСОБА_1 за результатами виборів
народних суддів районного суду
Української РСР 27 серпня 1978 року був
обраним народним суддею
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області та відповідно
до наказу відділу юстиції
Кіровоградського обласного виконкому
№258-к від 31.08.1978 року зарахований до
штату Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області 28.08.1978
року (а.с.8-9).

Відповідно до записів у трудовій
книжці, ОСОБА_1 21 червня 1982 року обраний
народним суддею та призначений головою
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області. 22 червня 1987
року обраний народним суддею та
призначений головою
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області. 06 квітня 1990
року обраний головою
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області. 23.03.2000 року
відповідно до постанови Верховної ради
України №1570-ІІІ обраний безстроково
суддею Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області. 26.07.2000
року згідно з Указом Президента
України №922/2000 від 26.07.2000 року
призначений головою
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області. Відповідно до
рішення РСУ №77 від 22.06.2007 року
призначений головою
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області строком на
п"ять років.

ОСОБА_1 з жовтня 2013 року є суддею у
відставці, будучи звільненим з посади
судді Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області на
підставі Постанови Верховної Ради
України від 19 вересня 2013 року № 604-VІІ та
наказу Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області від 22
жовтня 2013 року № 22-к (а.с. 22-26).
З 24 жовтня 2013 року
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Добровеличківському районі
Кіровоградської області та отримує
пенсію, розраховану з довічного
грошового утримання судді у відставці,
розмір якої за наявності у нього
страхового стажу на посаді судді та з
урахуванням проценту для розрахунку
пенсії від заробітку, який складає 90%,
становить 19613,70 грн. щомісячно (а.с. 28).
Відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», з 01 грудня 2013 року зріс розмір
мінімальної заробітної плати, а відтак
змінилась в сторону збільшення і
заробітна плата працюючих суддів, в
зв'язку із чим у позивача виникло право
на перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
починаючи із 01 грудня 2013р.

19 травня 2014 року позивач звернувся
до відповідача з проханням здійснити
йому перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці в зв'язку із збільшенням
заробітної плати працюючого судді із
01.12.2013р. відповідно до статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» та ст. 37-1 Закону України «Про
державну службу» (а.с.27).
Проте, відповідач
відмовив у здійсненні перерахунку, про
що повідомив позивача листом від
28.05.2014р. за №2/Г-11, в якому, зокрема,
послався на положення частини 4 статті
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», відповідно до якої у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного суду
України здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
грошового утримання. Зазначив, що
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України. У
частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України. Однією з гарантій
забезпечення незалежності суддів,
закріплених у частині першій статті 126
Конституції України, є надання їм за
рахунок держави матеріального і
соціального захисту, до яких, зокрема,
відноситься і щомісячне довічне
грошове утримання. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
їх незалежності та правової
захищеності.
Відповідно до частини 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» (в редакції від 07.07.2010 року),
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Така редакція частини 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» проіснувала до 01 жовтня
2011 року, та після набуття чинності на
підставі змін, внесених згідно із
Законом від 08.07.2011 року № 3668-VІ, була
викладена у новій редакції, відповідно
до якої щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.
Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від
08.07.2011р. № 3668-VІ, довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.
Оскільки ч. 3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді. Отже,
відповідач повинен був перерахувати
розмір щомісячного довічного
грошового утримання у разі зміни
розміру заробітної плати судді за
зверненням позивача. Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
13.06.2007 року № 8 «Про незалежність
судової влади», роз'яснено, що гарантії
незалежності і недоторканості суддів
як носіїв судової влади та
самостійності судів як судових органів
визначено Конституцією та законами
України. Такими гарантіями, зокрема, є:
здійснення правосуддя виключно судами;
особливий порядок призначення,
обрання, притягнення до
відповідальності та звільнення суддів;
особливий порядок фінансування та
організаційного забезпечення судів;
належне матеріальне та соціальне
забезпечення суддів. Тобто, належне
матеріальне забезпечення суддів, в
тому числі суддів у відставці, є однією
із гарантій незалежності і
недоторканості суддів.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р.
№ 2453 в редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи від 08.07.2011 року № 3668-VІ.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453-VІ порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668-VІ, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668-VІ звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.
Отже, частина третя статті 138
Закону № 2453-VІ не узгоджується з
конституційним положенням про
недопустимість звуження змісту чи
обсягу гарантій незалежності суддів, а
тому суперечить статті 126 Основного
Закону України. Щодо
обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що‚
залишивши незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, закон звузив обсяг
цього права, встановивши граничну межу
для таких виплат суддям (абзац шостий
підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної
частини). Враховуючи, що
однією з гарантій незалежності суддів
є заборона при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
звужувати зміст та обсяг визначених
Конституцією України таких гарантій,
Конституційний Суд України вважає, що
положення третього речення частини
п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2
Закону № 3668-VІ стосовно встановлення
максимального розміру пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів суперечать частині
першій статті 126 Основного Закону
України. Відповідно до частини
другої статті 70 Закону України „Про
Конституційний Суд України", у разі
необхідності Конституційний Суд
України може визначити у своєму
рішенні, висновку порядок і строки їх
виконання, а також покласти на
відповідні державні органи обов'язки
щодо забезпечення виконання рішення,
додержання висновку. У рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року вказано такий порядок
виконання цього Рішення:
- частина третя статті 138
Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ,
яка суперечить Конституції України‚
не підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453-VІ в редакції до змін,
внесених Законом № 3668-VІ, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

- дія статті 2 Закону № 3668-VІ не
поширюється на Закон № 2453-VІ;
- дія абзацу другого пункту 2 розділу II
„Прикінцеві та перехідні положення"
Закону № 3668-VІ не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).
Згідно з пп. 3,4,5 Рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року положення Закону
України „Про судоустрій і статус
суддів", «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.
Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.
Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів". Відповідно до ст. 3 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", суди загальної юрисдикції
утворюють єдину систему судів. Єдиним
органом конституційної юрисдикції в
Україні є Конституційний Суд України.
Як встановлено
положеннями ч.4 ст. 17 вказаного Закону,
єдність системи судів загальної
юрисдикції забезпечується, зокрема:
єдиними засадами організації та
діяльності судів; єдиним статусом
суддів; єдиним порядком
організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.
Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно з ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку. Враховуючи
викладене, суд вважає, що судді, які
працюють або працювали у системі судів
загальної юрисдикції, не повинні
ставитись у менш вигідне становище в
питаннях пенсійного забезпечення, а
саме нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України. Відповідно до
ст. 6.4. Європейської хартії про закон
«Про статус суддів» від 10.07.1998 року,
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої повинен бути як
можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Стаття 5 КАС України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
до Законів України, так і міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Відповідно
до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принципи верховенства
права.
За змістом ст. 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.
Згідно з п.6 рішення Ради
Суддів України №18 від 23.03.2012 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, вважати наявним у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів". При цьому слід запровадити
порядок на рівні Державної судової
адміністрації України та Пенсійного
фонду України, за яким під грошовим
утриманням судді, який працює на
відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для суддів
відповідної інстанції.
Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ч. 3
ст. 138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".
Поряд з цим, суд вважає за
необхідне зазначити, що оскільки
виплата щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
здійснюється на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, тому цей вид виплат не є
строковим і не може бути призначений на
певний строк. У цьому випадку
визначається лише дата, з якої особа
має право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці чи його перерахунок.
Кінцевий термін або строк, на який
призначається щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
цього виду виплат. Тому виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, яке має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії. Порядок та
строки нарахування щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці можуть бути змінені за умов
іншого законодавчого регулювання.
Крім цього,
суд звертає увагу на той факт, що
позивач оскаржує бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку довічного грошового
утримання у зв'язку зі збільшенням з
01.12.2013 року грошового утримання
працюючого судді, яка випливає з листа
відповідача від 28.05.2014 року №2/Г-11.
Оскільки позивач звернувся до суду за
захистом своїх порушених прав 06.06.2014
року, суд критично оцінює висловлені в
запереченні доводи відповідача про
пропущення позивачем шестимісячного
строку звернення до суду за захистом
своїх прав. З
огляду на викладене та керуючись ст.ст.
3, 6, 8, 19, 21, 22, 46, 55 Конституції України,
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів», ст.ст. 6-11, 71, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Добровеличківському
районі Кіровоградської області про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача та зобов'язання вчинити
певні дії, - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Добровеличківському районі
Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку довічного
грошового утримання у зв'язку із
збільшенням з 01 грудня 2013 року
грошового утримання працюючого судді
за заявою позивача - судді у відставці
ОСОБА_1.
Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Добровеличківському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок та виплачувати
ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці в розмірі
90% заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді відповідно до
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Кіровоградській області від
05.02.2014 року № 67, починаючи з 01 грудня 2013
року без обмеження граничного строку
та розміру. Постанова може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Вільшанський районний суд
Кіровоградської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя