Справа № 826/2558/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2558/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України та особи, яка
приєдналася до апеляційної скарги -
Головного управління Державної
казначейської служби у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс»
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, в якому
просив:

- визнати дії відповідача при винесенні
рішення про коригування митної
вартості товарів №100250001/2013/600980/2 від
03.12.2013р. незаконними та протиправними;

- скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів №100250001/2013/600980/2
від 03.12.2013р.;

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено частково.

Скасовано рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
визначення митної вартості товарів №
100250001/2013/600980/2 від 03.12.2013р.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі зовнішньоекономічного
контракту від 17.03.2011 року № SЕL 11,
укладеного між компанією «NINGBO JIANGBEI ELEX
IMP. &EXP.CO.,LTD» (Китай) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс", останнім на митну
територію України ввозився товар -
світильники побутові електричні
настільні, патрони для ламп
розжарювання.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості №100250001/2013/078281 від
02.12.2013р., за основним методом, тобто за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Позивачем до вантажної митної
декларації було додано
товаросупровідні документи, зокрема:
експертний висновок №В-5866/2 від 20.11.2013;
комерційний інвойс №EX13UA6232-12 від
16.10.2013р.; пакувальний лист б/н від 16.10.2013;
додаткову угоду №10 від 18.02.2013;
додаткову угоду №2 від 12.10.2011;
зовнішньоекономічний договір від
17.03.2011 року № SЕL 11; договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування №08/01/2013 від 08.01.2013р.;
декларації про відповідність UA.023.D.00028-10
від 04/08/2010, UA.TR.036.D010.0488-2013 від 01.02.2013,
довідку про транспортні витрати та
відсутність страхування б/н від
17.10.2013р.; коносамент ZENNLAQB342318 від 23/10/2013р.;
CMR 1957 від 30.11.2013р.

Вважаючи, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
шляхом електронного повідомлення
посадовою особою митного органу
позивача було повідомлено про
необхідність надати додаткові
документи, а саме: виписку з
бухгалтерської документації; копію МД
країни відправлення; інші документи
для підтвердження заявленої митної
вартості за бажанням декларанта.

Позивачем були надані додаткові
документи, зокрема: виписка з
бухгалтерської документації;
податкові накладні на такі ж
світильники оформленні раніше;
калькуляції від виробника; прайс лист
від виробника.

Не зважаючи на подані до митного
оформлення документи, які містили
інформацію про складові митної
вартості товару, визначеної
декларантом за основним методом, 03.12.2013
року Київською регіональною митницею
було прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250001/2013/600980/2, за яким позивачу було
відмовлено у митному оформленні
товарів за поданою ним митною
декларацією.

На підставі вказаного рішення
відповідачем було скореговано митну
вартість товару, у зв'язку з чим для
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання товариство
додатково сплатило обов'язкові
платежі.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Згідно із статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 40 Митного кодексу
України, усі товари і транспортні
засоби, що переміщуються через митний
кордон України, підлягають митному
контролю.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів"
від 09 квітня 2008 року № 339 (із змінами і
доповненнями), передбачено, що
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів під час
проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного Кодексу
України шляхом проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю,
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено або наявною у
митного органу інформацією про рівень
цін на такі товари або вартість прямих
витрат на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів.

Статтею 45 Митного кодексу України
встановлеий обов'язок осіб, які
переміщують товари і транспортні
засоби через митний кордон України,
подавати митним органам документи та
відомості, необхідні для здійснення
митного контролю.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу
України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу
України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53
Митного кодексу України).

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу
України, забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

Дослідженням матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що
позивачем для митного оформлення
імпортованого ним товару були надані
документи, визначені ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України, які за своїм змістом
повністю ідентифікували оцінюваний
товар та містили об'єктивні і
достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця та
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України, рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів -за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу
України, основний метод визначення
митної вартості не застосовується,
якщо використані декларантом
відомості не підтверджені
документально або відсутня хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів або
часткове надання витребуваних
документів не може вважатися
виконанням вимог митниці щодо
підтвердження митної вартості товарів.

Таким чином, що при коригуванні митної
вартості товарів митний орган
насамперед посилається на неподання
декларантом додаткових документів, у
зв'язку з чим витребування митним
органом додаткових документів можливе
лише у разі, якщо вже подані документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Як було вірно зазначено судом першої
інстанції, Київською міжрегіональною
митницею Міністерства доходів і зборів
України при винесенні оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товарів не було надано
доказів того, що подані позивачем
документи для митного оформлення
товару містять розбіжності чи ознаки
підробки. При цьому, інших переконливих
аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
здійсненого позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем наведено не
було, а інших обставин, які б впливали
на рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару, колегією
суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що визначена позивачем митна
вартість товарів ґрунтується на митній
вартості подібних за якісними
характеристиками товарів, митне
оформлення яких було проведено за
митними деклараціями від 17.09.2013
№100250000/2013/070731, від 17.09.2013 №100250000/2013/600733/2,
від 04.10.2013 №209040000/2013/006156, від 17.09.2013
№100250000/2013/070767.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог, які підтверджуються належними
доказами та є такими, що підлягають до
задоволення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України та особи, яка
приєдналася до апеляційної скарги -
Головного управління Державної
казначейської служби у місті Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 15.09.14
р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.