Справа № 808/4891/14
Суддя: Недашківська Катерина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року 11 год. 15 хв. Справа
№ 808/4891/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Недашківської К.М., розглянув у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов позов
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі іменується - позивач) до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (далі
іменується - відповідач, ФОП ОСОБА_1), в
якому позивач просить суд стягнути з
відповідача суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 18593 грн. 45 коп., за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідно до «Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів» форми 10-ПІ
за 2013 рік, поданого відповідачем до
ЗОВФСЗІ, середньооблікова кількість
працівників, що працювали у ФОП ОСОБА_1
за звітний період склала 16 осіб. Таким
чином, середньооблікова кількість
інвалідів, відповідно до нормативу,
встановленого частиною 1 статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» на
підприємстві відповідача повинна
складати 1 особа. Натомість
середньооблікова чисельність штатних
працівників, яким встановлена
інвалідність у 2013 році у ФОП ОСОБА_1
склала 0 осіб. У зв'язку із невиконанням
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
на підставі статті 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», відповідачу
нарахована сума
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 17843 грн. 75 коп. Однак,
зазначена сума
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем у встановлений законом
строк сплачена не була. Загальна сума
заборгованості зі сплати
адміністративно-господарських
санкцій, а також пені, нарахованої
відповідачу за несвоєчасну сплату цих
санкцій, складає 18593 грн. 45 коп.

Ухвалою судді від 30.07.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час і місце розгляду справи, у
судове засідання, призначене на 11.09.2014,
не прибув, проте подав до суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника, в якому
зазначив, що позов підтримує у повному
обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
прибув, проте також подав до суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника. У
поданих до суду письмових запереченнях
проти позову відповідач просить суд
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, оскільки вважає, що ним
були вжиті всі необхідні заходи для
забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році, тому застосування
позивачем юридичної відповідальності
у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з меншою, ніж установлено
нормативом, середньообліковою
чисельністю працюючих інвалідів, у
даному випадку є безпідставним. Разом з
цим, відповідач зазначив, що протягом
2013 року центром зайнятості до нього був
направлений лише один інвалід для
працевлаштування, однак той відмовився
від працевлаштування.

Керуючись частиною 4 статті 122 КАС
України, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується
принципами верховенства права,
законності, рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин, гласності і
відкритості адміністративного
процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, пройшов процедуру
державної реєстрації, а відтак набув
правового статусу суб'єкта
господарювання в розумінні статті 4
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV, та
відноситься до суб'єктів
господарювання, яким, відповідно до
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі
іменується - Закон України №875-XII),
встановлюється норматив робочих місць
по працевлаштуванню інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України
№875-XII для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4% середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
робочого місця. Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого Законом, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунку кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідачем подано до контролюючого
органу Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми №10-ПІ (а.с. 3), відповідно до якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 16 осіб. З них,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на підприємстві
відповідача на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України №875-XII - 1 особа; фонд
оплати праці штатних працівників - 285,5
тис. грн.; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 17843
грн. 75 коп.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3
Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 10.02.2007
№42 «Про затвердження форми звітності
№10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів» та
Інструкції щодо заповнення форми
звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів»» (далі іменується -
Інструкція №42), у рядку 01
відображається середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу за рік, яка
визначається відповідно до пункту 3.2
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 №286 та
зареєстрованої Міністерством юстиції
України 30.11.2005 за №1442/11722 (далі
іменується - Інструкція №286).

Відповідно до підпункту 3.2.5 пункту 3
Інструкції №286 середньооблікова
кількість штатних працівників за
період з початку року (у тому числі за
квартал, півріччя, 9 місяців, рік)
обчислюється шляхом підсумовування
середньооблікової кількості штатних
працівників за всі місяці роботи
підприємства, що минули за період з
початку року до звітного місяця
включно, та ділення одержаної суми на
кількість місяців у цьому періоді,
тобто відповідно на 2, 3, 4, …12. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Таким чином, середньооблікова
кількість штатних працівників у ФОП
ОСОБА_1 за 2013 рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, складає 0 осіб, а
кількість працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України №875-XII - 1 особа. Отже,
відповідачем у 2013 році не виконано
норматив, передбачений статтею 19
Закону України №875-XII.

Відповідно до статті 18 Закону України
№875-XII, забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 19 Закону України
№875-XII, для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Статтею 20 Закону України №875-XII
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Відповідно до частини 1 статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

На виконання Постанови Кабінету
Міністрів України «Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 31.01.2007 №70 затверджено
Порядок нарахування пені та її сплати,
що затверджений Мінпраці 15.05.2007 за №223,
відповідно до якого нарахування пені
як роботодавцем, так і органом контролю
здійснюється з наступного дня
граничного строку сплати
адміністративно-господарських санкцій
по день сплати включно (тобто з 16 квітня
наступного за роком, у якому відбулося
порушення нормативу).

У поданій позовній заяві за
невиконання нормативу щодо
працевлаштування інвалідів до
відповідної судової інстанції позивач
розраховує суму пені на дату її
подання.

У зв'язку з порушенням відповідачем
строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
позивачем була нарахована пеня, яка
дорівнює: 07 грн. 14 коп. (сума пені за один
день прострочення) х 105 (кількість днів
прострочення) = 749 грн. 70 коп.

Отже, загальна сума заборгованості зі
сплати адміністративно-господарських
санкцій та пені за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
складає 17843 грн. 75 коп. + 749 грн. 70 коп. = 18593
грн. 45 коп.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 «Про затвердження форм звітності
та інструкцій щодо їх заповнення (Форма
№3-ПН)» (далі іменується - Наказ №420),
затверджена форма звітності №3-ПН
«Звіт про наявність вакансій».

Згідно Наказу №420 підприємства,
установи й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі подавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці. У
разі необхідності підбору працівників
за сприяння центрів зайнятості фізичні
особи, у тому числі підприємці, також
можуть інформувати центри зайнятості
про наявність вакансій за цією формою.

У графі 15 наводяться дані про
можливість працевлаштування на вільне
робоче місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
«Про зайнятість населення», із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Як вбачається з наданих суду
матеріалів, відповідач, як того вимагає
Закон України «Про зайнятість
населення» та Наказу №420, подавав звіти
форми №3-ПН про наявність вакантних
робочих місць, створених для інвалідів.

Суд зазначає, що Наказ №420, що діяв на
час подачі відповідачем звітів форми
№3-ПН, втратив чинність у зв'язку із
прийняттям Міністерством соціальної
політики України Наказу від 31.05.2013 №316
«Про затвердження форми звітності
№3-ПН «Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)» та Порядку її подання»,
який набрав чинності 12.07.2013 (далі
іменується - Наказ №316).

Відповідач звертався до центру
зайнятості з новими звітами форми №3-ПН
про наявність вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів, які
містили додатки «Характеристики
вакансії (й) та вимоги до претендента
(ів) (для укомплектування вакансій
Державною службою зайнятості)».

Судом з'ясовано, що Правобережним
районним центром зайнятості м.
Запоріжжя для працевлаштування до ФОП
ОСОБА_1 направлявся інвалід ОСОБА_2, про
що свідчить копія направлення від
19.09.2013. Однак, останній відмовився від
працевлаштування у відповідача, у
зв'язку із працевлаштуванням на іншу
роботу.

Зі змісту статті 18-1 Закону України
№875-XII вбачається, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування. Зазначена позиція
співпадає з позицією викладеною в
постанові Верховного Суду України від
02.04.2013.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідачем протягом 2013 року виконано
усі, встановлені законодавством
обов'язки із забезпечення
працевлаштування інвалідів. Якщо
відповідачем вжито усі, передбачені
чинним законодавством, заходи із
працевлаштування інвалідів, то на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для їх
працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись
статтями 11, 17, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.М. Недашківська