Справа № 826/7673/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7673/14
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді: Літвіної Н.М.,
суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.

при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 01 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс» до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними дій та скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними дій та
скасування рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
липня 2014 року адміністративний позов
ТОВ «Софіт-Люкс» - задоволено.

Визнано дії Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України при винесені рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000058/2 від 28 лютого 2014 року -
противоправними. Скасовано рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості товару
№ 100250001/2014/000058/2 від 28 лютого 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів України, звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між позивачем та компанією
«ZHEJIANG FIRSD GROUP CO., LTD», КНР укладено
зовнішньоекономічний контракт № SМА16
від 02 квітня 2012 року на купівлю товару -
світлотехнічна продукція.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару 28 лютого 2014 року
позивачем під час митного оформлення
було надано митному органу електронним
повідомленням передбачені МК України
документи, зокрема: інвойс № 2013FO3А113 від
25 грудня 2013 року; пакувальний лист №
2013FO3А113 від 25 грудня 2013 року; коносамент
від 31 грудня 2013 року № ZENNLAQB352305; СMR 0200
від 27 лютого 2014 року; контракт № SМА16
від 02 квітня 2012 року; додаткові угоди №
1 та № 2 до контракту; договір про
транспортно-експедиційні послуги від 08
січня 2013 року № 08/01/2013; рахунок-фактуру
на транспортно-експедиційні послуги
(інвойс) від 07 лютого 2014 року № НВ0351;
довідку про транспортні витрати та
відсутність страхування від 14 лютого
2014 року б/н; висновок про вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією; калькуляція від
виробника; прайс-листи від виробника;
виписку з бухгалтерської документації;
податкові накладні на ідентичні
товари, оформлені раніше.

Відповідачем надіслано позивачу
електронне повідомлення 28 лютого 2014
року, в якому зазначено, що надані
митному органу документи містять
розбіжності, а саме: вантаж
відправлено згідно з коносаментом №
ZENNLAQB352305 від 31 грудня 2013 року, а наданий
до митного оформлення договір про
транспортно-експедиційне
обслуговування № 08/01/2014 датовано 08
січня 2014 року, тобто пізніше дати
відправлення вантажу) та зазначено
про необхідність подання додаткових
документів.

Вказаним повідомленням декларанту
запропоновано надати додаткові
документи: транспортні (перевізні)
документи, а також документи, що місять
відомості про вартість перевезення; за
наявності - інші платіжні та
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; якщо
здійснювалось страхування - страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування; договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); інформація біржових
організацій щодо вартості сировини;
копію митної декларації країни
відправлення; інші документи за
бажанням декларанта для підтвердження
заявленої митної вартості.

Проте, 28 лютого 2014 року Київською
міжрегіональною митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100250001/2014/000058/2,
мотивуючи тим, що документи, надані
позивачем до митного оформлення,
містять неповні відомості та
розбіжності, а саме:

вантаж відправлено згідно з
коносаментом № ZENNLAQB352305 від 31 грудня 2013
року, а наданий при митному оформленні
договір про транспортно-експедиційне
обслуговування № 08/01/2014 датовано 08
січня 2014 року, тобто пізніше дати
відправлення вантажу.

Товар було випущено у вільний обіг за
митними деклараціями шляхом надання
фінансових гарантій.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
- чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно до п. 2 параграфу (а) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року оцінка імпортованого товару
для митних цілей повинна базуватися на
дійсній вартості імпортованого товару,
на який розраховується мито або
аналогічного товару і не повинна
базуватися на вартості товару
національного походження чи на
довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до п. 2 параграфу (b) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року під «дійсною вартістю» слід
розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Згідно до п. 2 параграфу (с) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року якщо дійсна вартість не може
бути визначена відповідно до параграфу
(b) цього параграфа, оцінка для митних
цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Частиною 1 ст. 246 МК України - метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України -
митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
митним органом від декларанта або
уповноваженої ним особи електронної
митної декларації або електронного
документа, який відповідно до
законодавства замінює митну
декларацію.

Згідно до ч. 1 ст. 257 МК України -
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. При застосуванні
письмової форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 МК України -
митна декларація приймається для
митного оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою митного органу, яка її прийняла,
шляхом проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Так, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено,
що митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2, 4 ст. 52 МК
України - декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України -
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 58 МК України - метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України - у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно до ст. 57 МК України -
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Тобто, Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено
обов'язок декларанта подавати
додаткові документи (за наявності) до
визначеного частиною другою цієї
статті загального переліку. При цьому
такий обов'язок виникає у декларанта
виключно у разі, якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно до ч. ч. 2, 4 та 5 ст. 54 МК України -
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України -
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Виходячи з аналізу вказаних норм,
колегія суддів приходить до висновку,
що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у ст. 58 МК України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 МК України встановлено,
що за результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України -
прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступні висновки, які стосуються
доводів апелянта.

Так, апелянт посилається на те, що
вантаж відправлено згідно з
коносаментом № ZENNLAQB352305 від 31 грудня 2013
року, а наданий до митного оформлення
договір про транспортно-експедиційне
обслуговування № 08/01/2014 датовано 08
січня 2014 року, тобто пізніше дати
відправлення вантажу.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, на момент відправлення вантажу
з порту NINGBO, CHINA діяв договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 08/01/2013 від 08 січня 2013
року, укладений з компанією «HD Logistic
Management Ltd.».

Відповідно до п 8.2. Договору він діє до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань. Даний факт також
підтверджується листом від «HD Logistic
Management Ltd.» вих. № 0121/1 від 21 січня 2014 року.
На час виготовлення перевізником
інвойсу (рахунка-фактури) № НВ0266 від 08
січня 2014 року на
транспортно-експедиційні послуги та
довідки б/н від 11 січня 2014 року про
транспортні витрати вже діяв
аналогічний договір на
транспортно-експедиційні послуги,
укладений з компанією «HD Logistic Management» №
08/01/2014 від 08 січня 2014 року.

Отже, для підтвердження заявленої
митної вартості товару апелянту
наданий договір, який діяв на момент
здійснення поставки, про що митний
орган був проінформований.

Також, апелянт посилався на те, що
декларантом не подано додаткові
документи, на письмову вимогу органу
доходів і зборів згідно ст. 53 МК
України.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи транспортні документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення були надані
митному органу при здійсненні митного
оформлення товару в повному обсязі.

Не заслуговують на увагу й доводи
апелянта з приводу неподання позивачем
на вимогу митного органу інформації
біржових організацій щодо вартості
сировини згідно п. 3 ч. 3 ст. 53 МК України
яка передбачає, що на вимогу органу
доходів і зборів додатково можуть
надаватися висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем надано при митному
оформлені товару експертні висновки
про вартість товарів, зокрема,
експертний висновок Житомирської
торгово-промислової палати № В-396 від 17
лютого 2014 року.

Митним органом не спростовано
зазначений висновок Житомирської
торгово-промислової палати
відомостями з інших джерел, тобто не
доведено наявності підстав для
неврахування його в якості додаткового
підтвердження заявленої позивачем
митної вартості.

У той же час, зазначеним висновком
підтверджуються заявлені позивачем
ціни на товар.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про торгово-промислові палати
в Україні» методичні та експертні
документи, видані торгово-промисловими
палатами в межах їх повноважень, є
обов'язковими для застосування на всій
території України.

Також, даний висновок
Торгово-промислової палати встановлює
контрактну (ринкову) вартість товарів,
а не їх митну вартість, так як
встановлення митної вартості не
належить до повноважень експертних
організацій. а тому, даний документ є
належним джерелом інформації.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» - рецензування звіту про
оцінку майна (акта оцінки майна)
здійснюється на вимогу особи, яка
використовує оцінку майна та її
результати для прийняття рішень, у тому
числі на вимогу замовників (платників)
оцінки майна, органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
судів та інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також: за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності. Підставою для
проведення рецензування є письмовий
запит до осіб, які відповідно до цієї
статті мають право здійснювати
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна).

Таким чином, митний орган маючи сумнів
щодо змісту наданих позивачем
висновків, мав право звернутися до
іншого суб'єкту оціночної діяльності
із письмовим запитом рецензувати
указаний висновок, але відповідач
зазначене не зробив.

З вищевказаним погоджується також
Вищий адміністративний суд України в
постанові від 03 вересня 2013 року по
справі №К/800/13605/13.

Щодо вимоги про надання копії митної
декларації країни відправлення при
здійсненні митного оформлення товару,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що даний документ не
передбачений зовнішньоекономічним
контрактом, а вимога з приводу надання
ще й інформації біржових організацій є
безпідставною.

Крім того, відповідно до п. 3.15 розділу 3
Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур визначає,
що митна служба вимагає представлення
оригіналу декларації на товари і
тільки мінімально необхідної
кількості копій.

Про неможливість подання навіть копії
вантажної митної декларації країни
відправлення повідомлено
Держмитслужбу Представництвом України
при Європейських Співтовариствах (лист
від 20.08.2009 № 3111/16-230-1791) за результатами
робочої зустрічі, проведеної 19серпня
2009 року з представниками Генерального
директорату з оподаткування та митного
союзу Європейської комісії.

За повідомленням Представництва
України при Європейських
Співтовариствах, Європейською
стороною поінформовано про
неприйнятність застосування подібної
практики відносно імпортерів
країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що
імпортер (мається на увазі резидент
України): по-перше, не є власником
експортної декларації, вона належить
експортерові та митним органам країни
експорту, при цьому імпортер не має
доступу до експортної декларації;
по-друге, з 1 липня 2009 року митними
органами ЄС для оформлення приймається
виключно електронні декларації,
декларації в паперовому форматі не
використовуються; по-третє, якщо товари
експортуються після режиму транзиту
(залізниця, TIR), застосовується спрощена
процедура митного оформлення у режимі
експорт.

Крім цього, Європейська Комісія листом
від 27 березня 2008 року наголосила, що
вимога надання копії експортної
вантажної митної декларації не
відповідає міжнародним митним
стандартам, сучасній митній практиці і
може бути розглянута як торговельний
бар'єр (відповідь Держмитслужби
України на лист Ради підприємців при
Кабінеті Міністрів України щодо
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України № 767 від 24 липня 2009
року «Про внесення змін до деяких
постанов Кабінету Міністрів України»

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що апелянтом не
доведено неповноти, неточності чи
недостатності наданих позивачем з
первинною митною декларацією
документів та наведених в них
відомостей, які б перешкоджали
застосувати першого методу.

Так, надані позивачем первинні
документи кореспондуються між собою та
містять чітку, недвозначну і зрозумілу
інформацію про товар, умови поставки,
ціну товару, транспортну складову
митної вартості, які у сукупності
містять відомості, які підтверджують
числові значення митної вартості.

Крім того, в рішеннях про коригування
митної вартості товару митний орган
чітко не вказав, які відомості в
наданих йому документах викликають
сумніви, в чому вони полягають та яким
чином витребувані документи можуть
вплинути на визначення ціни за
будь-яким методом.

Згідно до правової позиції Верховного
суду України вказаної в постановах від
29 травня 2012 року по справі №21-91а12, від 11
вересня 2012 року по справі № 21-262а12, яка
винесена у зв'язку з неоднаковим
застосуванням норм матеріального
права і є обов'язковою для державних
органів та судів України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що за умови не
наведення митним органом доказів того,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Відповідно до Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України № 598 від
24 травня 2012 року, обставини прийняття
Рішення та джерела інформації, що
використовуються митним органом при
визначенні митної вартості товарів у
Графі 33 зазначаються причини, через які
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі:

- неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів (згідно з
переліком та відповідно до умов,
наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної
вартості;

- невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу III
Кодексу;

- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Однак, переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а обставин, які б впливали на
рівень задекларованої вартості
товарів, не встановлено.

Колегія суддів також звертає увагу, що
та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що товар, який
задекларовано однією особою, іншими
особами розмитнений за іншою вартістю,
за відсутності інших визначених
законом підстав, що обумовлюють межі і
способи здійснення митним органом
контролю митної вартості, не утворює
підстав для відмови у визнанні
заявленої декларантом митної вартості
за основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та
управління ризиками з об'єктивних
причин не може містити усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, тому такі
дані не можуть мати більше значення,
ніж надані декларантом первинні
документи про товар.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що подані
декларантом позивача документи
необхідно вважати належними та
достатніми для підтвердження та
визначення митної вартості товару.

А тому, висновок митного органу про
неможливість визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції) є необґрунтованим, а
застосування резервного методу
неправомірним

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
належним чином дослідив матеріали
справи та виніс обґрунтоване рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Літвіна Н.М.

Судді
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 30
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.