Справа № 614/657/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 р.Справа № 614/657/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області на постанову
Борівського районного суду
Харківської області від 22.07.2014р. по
справі № 614/657/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач)
звернулась до суд Борівського
районного суду Харківської області з
позовом до Управління пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області (далі по тексту -
УПФУ в Борівському районі Харківської
області), в якому просила суд визнати
дії УПФУ в Борівському районі щодо
відмови в перерахунку їй пенсії
неправомірними, зобов'язати УПФУ в
Борівському районі здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
вирішення соціально - побутових питань
та індексації заробітної плати, з
урахуванням фактично отриманих сум з
22.06.2011 р., а також стягнути з відповідача
на її користь витрати по сплаті
судового збору, просила суд розглядати
справу без її участі.

Постановою Борівського районного суду
Харківської області від 22.07.2014 року по
справі №614/657/14- а позовні вимоги
ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Борівському районі Харківської
області в перерахунку ОСОБА_1 пенсії з
урахуванням нарахованих та виплачених
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Борівському районі
Харківської області прийняти довідку
Управління Державної казначейської
служби у Борівському районі
Харківської області № 03-53/845 від 24.06.2014
року для розрахунку та здійснення
перерахунку ОСОБА_1 пенсії з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, матеріальної допомоги
на вирішення соціально - побутових
питань, індексації заробітної плати,
які враховуються при обчисленні пенсії
та з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Борівському районі
Харківської області провести з 03.01.2014
року перерахунок та виплату пенсії
призначеної ОСОБА_1 з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати, які
враховуються при обчисленні пенсії та
з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 73,08 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального права, просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Борівського районного суду
Харківської області від 22.07.2014 року по
справі №614/657/14- а та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, з посиланням на ст.ст.33, 37 Закону
України "Про державну службу", вказує на
те, що матеріальна допомога на
оздоровлення та на вирішення
матеріально-побутових питань не є
складовою частиною заробітної плати
працівників, а тому їх не враховують
під час обчислення пенсії відповідно
до ст. 37 Закону України "Про державну
службу". Отже, вважає, що пенсія
позивачу призначена та виплачується
за нормами чинного законодавства.
Таким чином, не погоджується з рішенням
суду першої інстанції, яке вважає
винесеним при неправильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 22.06.2011 руку перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області і одержує пенсію
за віком з урахуванням стажу
державного службовця відповідно до
Закону України «Про державну службу».

24.06.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Борівському районі Харківської
області із заявою про проведення
перерахунку пенсії з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально - побутових питань та
індексації заробітної плати (а.с.11).

03.07.2014 року Управління Пенсійного фонду
України в Борівському районі
Харківської області відповідно до
листа № 18/В надало позивачу відмову у
здійсненні перерахунку пенсії,
посилаючись на те, що відповідно до ст.33
Закону України "Про державну службу",
матеріальна допомога на оздоровлення
та на вирішення матеріально-побутових
питань не є складовою частиною
заробітної плати працівників, а тому їх
не враховують під час обчислення
пенсії відповідно до ст. 37 Закону
України "Про державну службу" (а.с.10).

Не погоджуючись з такими діями
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку пенсії з урахуванням з
урахуванням включення до розрахунку
пенсії матеріальної допомоги на
оздоровлення і соціально-побутові
потреби та суми індексації заробітної
плати за період з 22 червня 2011 року,
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відмова в
перерахунку пенсії позивачу та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03 січня 2014
року, з урахуванням включення до
розрахунку пенсії матеріальної
допомоги на оздоровлення і
соціально-побутові потреби та суми
індексації заробітної плати, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, відмовляючи в перерахунку
пенсії ОСОБА_1 з урахуванням
нарахованих та виплачених сум
індексації заробітної плати та
матеріальної допомоги, діяв
неправомірно, оскільки отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
однак вважає постанову Борівського
районного суду Харківської області від
22.07.2014 року по справі №614/657/14-а такою,
що прийнята з порушенням норм
процесуального права, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернулась до суду 08.07.2014 року з
адміністративним позовом до УПФУ в
Борівському районі Харківської
області, щодо захисту його порушених
прав на отримання пенсії з урахуванням
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення, вирішення соціально -
побутових питань та індексації
заробітної плати, починаючи з 22.06.2011
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з
матеріалів справи, порушення, на думку
позивача, прав останнього в частині
нарахування та виплати пенсії
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні пенсії, починаючи
з 22.06.2011 року, а тому кожного разу при
отриманні пенсії позивач була обізнана
про порушення її прав та мала змогу
звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (08.07.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом (08.01.2014
р.), період, за який позивач просить суд
захистити її право на отримання пенсії
у належному розмірі з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
вирішення соціально - побутових питань
та індексації заробітної плати, - з
22.06.2011 року, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту починаючи з 08.01.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду першої, ані
до суду апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання незаконною бездіяльності,
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсій
за період за період з 22.06.2011 року по
07.01.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для поновлення позивачеві
строку звернення до суду за захистом
своїх прав за період з 22.06.2011 року по
07.01.2014 року.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст.99 КАС України,
постанова Борівського районного суду
Харківської області від 22.07.2014 року по
справі №614/657/14- а в частині
задоволення позовних вимог щодо
відмови в перерахунку їй пенсії
неправомірними, зобов'язати УПФУ в
Борівському районі здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
вирішення соціально - побутових питань
та індексації заробітної плати, з
урахуванням фактично отриманих сум, за
період з 22.06.2011 року по 07.01.2014 року не
може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно приписів ст.
100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання
відмови в перерахунку неправомірною та
зобов`язання провести перерахунок та
виплату пенсії з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
вирішення соціально - побутових питань
та індексації заробітної плати за
період з 08.01.2014 року, колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в cуді апеляційної
інстанції, підставою виникнення
спірних правовідносин є невірне
застосування відповідачем, при
визначенні розміру пенсії ОСОБА_1, норм
ст.33 Закону України «Про державну
службу». Так, відповідач вважає, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та на вирішення матеріально-побутових
питань не є складовою частиною
заробітної плати працівників, а тому їх
не враховують під час обчислення
пенсії відповідно до ст. 37 Закону
України "Про державну службу"

Колегія суддів вважає зазначені доводи
відповідача хибними, з огляду на таке.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року №108/95ВР
"Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

У відповідності до ст. 2 Закону
№108/95-ВР, до структури заробітної плати
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу" № 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов`язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно з ст. 33 Закону України № 3723-XII,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Статтею 66 Закону України від 5
листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (далі Закон № 1788-XII)
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі
Закон № 1058-IV) визначено виплати
(доходи), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Аналізуючи наведені положення, колегія
суддів вказує на те, що отримані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
перерахунок призначеної пенсії, крім
випадків, передбачених частиною першою
статті 35, частиною другою статті 38,
частиною третьою статті 42 і частиною
п'ятою статті 48 цього Закону,
провадиться в такі строки: у разі
виникнення права на підвищення пенсії
- з першого числа місяця, в якому
пенсіонер звернувся за перерахунком
пенсії, якщо відповідну заяву з усіма
необхідними документами подано ним до
15 числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма
необхідними документами подано ним
після 15 числа.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оплату
праці" та Наказу Державного комітету
статистики України № 5 "Про
затвердження інструкції зі статистики
заробітної плати" від 13.01.2004р структура
заробітної плати складається з
основної, додаткової та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, до яких належать виплати у тому
числі компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, суми виплат,
пов'язані з індексацією заробітної
плати, матеріальна допомога, яка
надається всім або більшості
працівників, та виплати соціального
характеру.

У відповідності до ч.1 ст. 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що Верховний Суд України
вирішував питання про усунення
розбіжностей у застосуванні статей 33, 37
Закону № 3723-XII в постановах від 20 лютого
2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013
року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13,
21-350а13 відповідно) зазначив, що
отримувані застрахованою особою суми
виплат, з яких були фактично нараховані
та сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Так, колегія суддів зазначає, що
матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
враховується при обчисленні розміру
його пенсії, відповідає практиці
Верховного Суду України з розгляду
спорів цієї категорії та є наслідком
правильного застосування норм
матеріального права.

Таким чином, перевагу надано
спеціальним нормам, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії
(стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
стаття 66 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення"), а не законам України від
16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну
службу" та від 24 березня 1995 року №
108/95-ВР "Про оплату праці", які щодо
спірних відносин є загальними.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність
застосування для вирішення спірних
правовідносин спеціальних норм, що
визначають виплати (доходи) для
обчислення пенсії, а саме: ст. 41 Закону
України від 09.07.2003р "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст. 66 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Беручи до уваги зазначене, колегія
суддів вважає неправомірними дії
відповідача щодо неврахування при
обчисленні розміру пенсії позивачу
суми індексації грошових доходів
громадян та матеріальної допомоги та
застосування у даному випадку положень
Законів України "Про державну службу"
та Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
правомірність своїх дій щодо відмови в
перерахунку ОСОБА_1 пенсії з
урахуванням нарахованих та виплачених
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати, належним
чином не довів.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог про визнання неправомірною
відмову відповідача в перерахунку
ОСОБА_1 пенсії з урахуванням
нарахованих та виплачених сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати;
зобов'язання відповідача прийняти
довідку Управління Державної
казначейської служби у Борівському
районі Харківської області № 03-53/845 від
24.06.2014 року для розрахунку та
здійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, матеріальної допомоги
на вирішення соціально - побутових
питань, індексації заробітної плати,
які враховуються при обчисленні пенсії
та з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу»; зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату пенсії призначеної позивачу з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, матеріальної допомоги
на вирішення соціально - побутових
питань, індексації заробітної плати,
які враховуються при обчисленні пенсії
та з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу» за період з 08.01.2014
року, суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду в цій частині не спростовують.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 198, п. 4
ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в Борівському
районі Харківської області -
задовольнити частково.

Постанову Борівського районного суду
Харківської області від 22.07.2014 року по
справі №614/657/14- а скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
Борівському районі Харківської
області про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в Борівському
районі Харківської області провести
перерахунок та виплату пенсії
призначеної ОСОБА_1 з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати, які
враховуються при обчисленні пенсії та
з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу», за період з 22.06.2011
року по 07.01.2014 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
Борівському районі Харківської
області про визнання неправомірними
дій щодо зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в Борівському
районі Харківської області провести
перерахунок та виплату пенсії
призначеної ОСОБА_1 з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових питань,
індексації заробітної плати, які
враховуються при обчисленні пенсії та
з яких сплачено страхові внески з
урахуванням фактично отриманих сум
відповідно до Закону України «Про
державну службу», за період з 22.06.2011
року по 07.01.2014 року - залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову Борівського
районного суду Харківської області від
22.07.2014 року по справі №614/657/14- а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.