Справа № 2а-/0370/2774/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.
Справа № 142441/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Нововолинської об`єднаної
державної податкової інспекції на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року у справі за позовом Приватного
підприємства "Європацукор" до
Нововолинської об`єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И Л А:

12.10.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
висновки податкового органу, зроблені
в ході проведення позапланової виїзної
перевірки підприємства щодо
нікчемності правочину, укладеного між
позивачем та ТзОВ «Самай-10» не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення -рішення Нововолинської
об`єднаної державної податкової
інспекції № від 04.10.2011 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідно до акту позапланової
виїзної перевірки ПП «Європацукор»
встановлено порушення позивачем п.185
ст.185, п.188.1 ст. 188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок
на додану вартість в сумі 260572,50 грн. за
червень 2011 року.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
жодних доказів, які б свідчили, що
позивач знав про можливі порушення
ТзОВ «Самай-10» правил здійснення
господарської діяльності, приписів
податкового та іншого законодавства,
як податковим органом, так і судом не
зібрано, отже твердження
Нововолинської ОДПІ про вчинення
позивачем нікчемних правочинів
безпідставні. При цьому суд враховує і
ту обставину, що при здійсненні
перевірки податковим органом не в
повному обсязі досліджувався факт
поставки товару, та використання його в
господарській діяльності підприємства
на момент перевірки.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
Акту №775/39/2301/31979894 від 14.09.2011 року «Про
результати документальної перевірки
ПП «Європацукор» з питань
достовірності формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ
за червень 2011 року» було встановлено
порушення позивачем п.185 ст.185, п.188.1 ст.
188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість в сумі 260572,50 грн. за червень 2011
року. (а.с. 13-20).

На підставі вказаного Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 04 жовтня 2011
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на додану вартість в розмірі
260574 грн. (в тому числі: за основним
платежем 260573 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 1,00
грн.) (а.с.11).

Разом з тим, з акту перевірки ПП
«Європацукор» вбачається, що висновок
податкового органу про завищення
товариством податкового кредиту за
червень 2011 року базується на тому, що
правочин, укладений між позивачем та
ТзОВ «Самай-10» на придбання товарів,
Нововолинською ОДПІ визнаний
нікчемним внаслідок того, що
господарські операції з ТзОВ «Самай-10»
не спричиняють реального настання
правових наслідків, не підтверджуються
стосовно врахування реального часу їх
здійснення, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що в свою чергу
встановлено довідкою «Про результати
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТзОВ «Самай-10» щодо
дослідження реальності здійснення та
повноти відображення в обліку
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.06.2011 року по
30.06.2011 року.

07.06.2011 року між ТзОВ «Самай-10»
(продавцем) та ПП «Європацукор»
(покупцем) було укладено договір
купівлі-продажу товару №КП 7/11-01
відповідно до якого продавець бере на
себе зобов'язання продати перелік
продукції, асортимент і кількість якої
обумовлюються в Додатку, який є
невід'ємною частиною даного договору, а
покупець зобов'язується прийняти ТМЦ
(а.с. 27).

На виконання вказаного договору ТзОВ
«Самай-10» протягом червня 2011 року
здійснило поставку
товаро-матеріальних цінностей
позивачу (перетворювачі частоти,
пальники газові, ізоляція
паропроводів, труби, метал листовий,
двигун, комплект коробки передач, тощо),
що підтверджується податковою
накладною № 1303 від 13.06.2011 року (а.с. 30) та
видатковою накладною № РН від 13.06.2011
року (а.с.29).

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення, серед
іншого, операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із системного аналізу
вищезазначених норм права, податковим
законодавством чітко визначено
необхідні умови для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість - наявність належним
чином оформленої податкової накладної
або іншого документа, передбаченого
пунктом 201.11 статті 201 Податкового
кодексу України, які позивач виконав в
повному обсязі.

З огляду на те, що ТзОВ «Самай-10» на
момент виписки податкової накладеної в
адресу ПП «Європацукор» було
зареєстрованим платником ПДВ, що не
заперечується податковим органом, тому
податковий кредит, сформований
товариством на підставі господарських
операцій із ТзОВ «Самай-10», є
підтвердженим. Також, перевіркою не
зафіксований факт наявності в
податковій накладній недоліків або
порушення порядку їх видачі, що
свідчить про їх неналежність як
первинного документу.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що Новолинською
ОДПІ не доведено нікчемність
правочину, згідно якого ПП
«Європацукор» придбавало у ТзОВ
«Самай-10» товари.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного
кодексу України (ЦК України), зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до частини 2 статті 215
частини 1 статті 216 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
зокрема це: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути, на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади, визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до
частини 1 статті 207 Господарського
кодексу України є, зокрема, його
вчинення з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
правочин, укладений між позивачем та
ТзОВ «Самай-10», виконаний обома
сторонами.

Податковим органом не доведено, що
господарські зобов'язання між
позивачем ТзОВ «Самай-10» вчинені з
метою, заздалегідь суперечною
інтересам держави та суспільства, та не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Сторони
самостійно визначають форму договору.
В силу статті 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б
свідчили про відсутність
волевиявлення за істотними умовами
договору однією із сторін; спір між
сторонами щодо недійсності договору
відсутній.

Факт придбання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами: копіями
податкової накладної, видаткової
накладної.

Крім того, факт товарності даної
господарської операції
підтверджується товарно-транспортними
накладними (а.с.31-38), поясненнями водіїв
ПП «Європацукор», які здійснювали
перевезення ТМЦ (а.с.98-103) та поясненнями
завскладу даного підприємства (а.с. 104).

Безтоварність вказаної операції не
спростовується поясненнями директора
ТзОВ «Самай-10» на які посилається
податковий орган в акті перевірки,
оскільки дана особа не заперечує факт
здійснення господарської діяльності в
тому числі в червні 2011 року.

Позивачем до Нововолинської ОДПІ для
додаткового обґрунтування заперечень
до Акту перевірки (а.с. 40) надавалась
балансова довідка №949а від 22.09.2011 року
(а.с. 39), яка видана в тому, що
товарно-матеріальні цінності котрі
надійшли від підприємства ТзОВ
«Самай-10» згідно видаткової накладної
№РН -130603 від 13.06.2011 року та договору №
КП 7/11-01 від 07.06.2011 року на суму 1563435 грн. в
тому числі ПДВ, модернізовано основні
засоби: «Бурякорізка», «Дифузія»,
«Паровий котел», «Насос подачі буряка»,
що беруть участь у
виробничо-господарській діяльності
підприємства. Вартість даних об'єктів
дооцінена на суму вищезазначених
товарно-матеріальних цінностей.

Наявність на підприємстві даних ТМЦ
також підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 10 Основні засоби Місця
зберігання; Необоротні активи за
червень 2011 року (а.с. 125-129).

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, що підтверджують
господарські операції позивача із ТзОВ
«Самай-10» (договір, податкова накладна,
видаткова накладна відповідають
зазначеним вимогам законодавства,
оскільки містять усі вищевказані
реквізити.

Нововолинською ОДПІ не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, чи ґрунтуються на
інших документах, недійсність даних
яких установлена судом, а тому
зазначені документи є підставою для
бухгалтерського обліку.

Разом з тим, як вбачається з довідки
«Про результати проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТзОВ
«Самай-10» щодо дослідження реальності
здійснення та повноти відображення в
обліку господарських відносин із
платниками податків за період з 01.06.2011
року по 30.06.2011 року податковим органом
встановлено неможливість реального
здійснення фінансово-господарських
операцій ТзОВ «Самай-10» та ведення
господарської діяльності у порядку,
передбаченому діючим законодавством
України у перевіряємому періоді;
дефективність первинних документів, що
були використані при оформленні
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей (робіт,
послуг) підприємством ТзОВ «Самай-10» у
ТзОВ «Кубера-плюс» та подальшого руху
придбаних товарно-матеріальних
цінностей (робіт, послуг) до кінцевого
споживача.

За результатами звірки встановлено, що
у підприємства відсутні необхідні
умови для здійснення господарських
операцій, відсутні основні фонди,
кваліфікований персонал, виробничі
активи, приміщення для зберігання
товарів, транспортні засоби.

При цьому належними та допустимими
доказами відповідачем не підтверджено,
що відносно посадової особи ТзОВ
«Самай-10» уповноваженими органами
вирішувалось питання про притягнення
винних осіб до кримінальної
відповідальності.

При проведенні системного аналізу
Автоматизованої системи співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України встановлено, що ТзОВ
«Самай-10» мав ряд зв'язків з платниками
податків, стан яких відмінний від
«нуля», а саме в червні місяці 2011 року з
ТзОВ «Кубера Плюс» стан якого «23»
відсутність за місцезнаходженням. В
ході перевірки вказаного контрагента,
проведеної ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва встановлено також
відсутність об'єктів оподаткування, а
дані про обсяги поставок з 01.06.2011 року
по 30.06.2011 року є недійсними. Декларації
з ПДВ не подані.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.5 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків, крім випадків, визначених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Жодних доказів, які б свідчили, що
позивач знав про можливі порушення
ТзОВ «Самай-10» правил здійснення
господарської діяльності, приписів
податкового та іншого законодавства,
як податковим органом, так і судом не
зібрано, отже твердження
Нововолинської ОДПІ про вчинення
позивачем нікчемних правочинів
безпідставні. При цьому суд враховує і
ту обставину, що при здійсненні
перевірки податковим органом не в
повному обсязі досліджувався факт
поставки товару, та використання його в
господарській діяльності підприємства
на момент перевірки.

Разом з тим, суд вважає, що при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
оцінюватися відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку.

Відтак, не є обов'язковою передумовою
для визначення податковим органом
грошових зобов'язань визнання
нікчемними правочинів, які укладалися
за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Нововолинської
об`єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року у справі №2а/0370/2774/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний