Справа № 820/12257/14
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2014 р.
№ 820/12257/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання -
Малишевій І.М.,

за участю: представника позивача -
Пилипенка - О.Г.,

представника відповідача -
Михайлової О.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Надія" до Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Надія", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд визнати не чинним та скасувати
податкові повідомлення рішення
Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області № від 10.06.2014
року про стягнення з ТОВ ТБ "Надія" 20900
грн. у вигляді ПДВ,; № від 10.06.2014
року про стягнення з ТОВ ТБ"Надія" 24035
грн. у вигляді податку на прибуток
приватних підприємств.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що порушень законодавства не
допускав, податки обчислював
правильно, спірні податкові
повідомлення-рішення суперечать ч. 3 ст.
2 КАС України. Так, позивач послався на
безпідставність висновків Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
неможливість реального здійснення
фінансово-господарських операцій
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Надія", з контрагентом - ТОВ «ТД «Грейф»
(податковий номер 36563291), оскільки
реальність здійснення господарських
операцій підтверджується належно
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
фактом проведення розрахунків, фактом
настання змін у складі та структурі
активів учасників господарських
операцій.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Згідно наданих до суду письмових
заперечень пояснив, що оскаржуване в
даній справі податкові
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року та № від 10.06.2014 року є цілком
законним та обґрунтованим, винесені
відповідно до чинного законодавства, а
позовні вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими,
посилаючись на письмові заперечення на
адміністративний позов.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав.

Судом встановлено, що позивач -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Надія", зареєстровано виконавчим
комітетом Харківської міської ради як
юридична особа, включений до Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України з
ідентифікаційним кодом - 25612905.

Суд зазначає, що статтями 75, 76
Податкового кодексу України
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 статті 75 Податкового
кодексу України встановлено, що
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Згідно ст.77 Податкового кодексу
України документальна виїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна виїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Судом встановлено, що уповноваженими
особами Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області була проведена
документальна виїзна перевірка ТОВ
"Торговий будинок "Надія" з питань
правильності обчислення та
нарахування податку на додану вартість
та податку на прибуток підприємств по
операціям з ТОВ «ТД «Грейф» в період
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої 26.05.2014 року було
складено акт перевірки №
818/20-23-22-01-05/25612905, де були зафіксовані
порушення вимог податкового
законодавства, а саме:

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого, на думку податкового
органу, товариством занижено суму
податку на додану вартість до сплати на
загальну суму 13933 грн.;

- п. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України в результаті чого, на
думку податкового органу, товариством
занижено суму податку на прибуток до
сплати у загальній сумі 13933 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 19.07.2013 року, а
саме:

- № на загальну суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток підприємств 4035 грн.;

- № на загальну суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) 20900 грн.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта
владних повноважень суд не
погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, де передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав
належних доказів правомірності
оскаржуваних рішень.

Окрім того, факти вказаних порушень
вимог податкового законодавства, які
віднесені до провини позивача, не
знайшли свого підтвердження при
судовому розгляді та спростовуються
наступним.

Так, згідно висновків вказаного акту
перевірки відповідачем поставлено під
сумнів реальність вчинення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «ТД «Грейф» у червні 2011 року щодо
придбання позивачем у ТОВ «ТД
«Грейф»на підставі договору
купівлі-продажу № 79/КП від 10.06.2011 р.
набивки арматури 10 А-3 та кутника
рівнополочного 63*63 , всього на суму
83600грн. (з ПДВ). Вказане припущення
відповідача ґрунтується на тому, що
позивач під час перевірки не надав ряд
документів, які б, на його думку,
підтвердили реальність вчинення даної
господарської операції.

Проте суд відмічає, що в акті перевірки
№ 818/20-23-22-01-05/25612905 від 26.05.2014 року
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
робіт, послуг у
підприємств-постачальників ТОВ «ТД
«Грейф» та по операціях з продажу
товарів (робіт, послуг) підприємствам -
покупцям за перевіряємий період в
розумінні ст. 22, ст. 138. п198.3 п. 198.6 ст. 198,
ст. 185, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України. При цьому
фахівцями Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області вивчалися
документи пов'язані з вказаною
господарською операцією і зокрема:
договір купівлі-продажу між ТОВ «ТБ
«Надія» та ТОВ «ТД «Дрейф» №79/КП від
10.06.2011; податкові накладні - від 10.06.2011
№6 та №9 від 15.06.2011; видаткові накладні -
від 15.06.2011 №56 та №57 від 16.06.2011;
прибуткові накладні №тд-0000437 від 15.06.2011
та №тд-0000438 від 16.06.2011; рахунок на оплату
№10/6-1 від 10.06.2011, №15/6 -1 від 15.06.2011;
платіжні доручення №486 від 10.06.2011 та №401
від 15.06.2011.

Отже наявність перелічених документів
вказує на те, що між ТОВ «ТБ «Надія» та
ТОВ «ТБ «Грейф» в рамках укладеного між
ними договору №79/КП від 10.06.2011
проведено ряд господарських операцій
спрямованих на зміну майнового стану
платника податків, які знайшли своє
відображення у вище перелічених
первинних документах бухгалтерського
та податкового обліку.

Окрім того, наведені вище відповідачем
обставини спростовуються нормативними
положеннями, як такими.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Як матеріали справи, контрагентом ТОВ
«ТД «Грейф» на адресу позивача на
виконання договору № 79/КП від 10.06.2011
року, укладеного між ними, були
виписані податкові накладні № 6 від
10.06.2011 року та №9 від 15.06.2011 року, що
відповідала вимогам п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

Сума податку на додану вартість за
даною податковою накладною позивачем
була включена до податкового кредиту
відповідного періоду, вищезазначена
податкова накладна відображена ним в
реєстрі отриманих та виданих
податкових накладних, дані
відповідають додаткам 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість та даним декларацій з податку
на додану вартість.

Пунктом п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачено, що податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надаються
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

П. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України
встановлює, що право на віднесення сум
податкового кредиту надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 Податкового
кодексу.

При судовому розгляді встановлено, що
укладений між позивачем та
вищевказаним контрагентом правочин є
дійсним, виконаним сторонами в повному
обсязі, без претензій та зауважень, ні
ким не оскарженим та у судовому порядку
не визнаний не дійсним.

Виконання умов вказаного вище
договору підтверджується наданими до
матеріалів справи первинними
документами, які відносяться до
бухгалтерської і податкової звітності,
та виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік і фінансової звітності в Україні"
і п. 2.4. ст. 2 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку". А саме вище
переліченими податковими накладними,
видатковими накладними №56 від 15.06.2011
року, №57 від 16.06.2011 року; прибутковими
накладними №тд-0000437 від 15.06.2011, № тд-0000438
від 16.06.2011; рахунками на оплату №10/6-1 від
10.06.2011 року, №15/6-1 від 15.06.2011 року.
Транспортування товару здійснювалося
за рахунок продавця ТОВ «ТД «Грейф», та
входило у вартість придбаного товару,
що передбачено п.3 Договору
купівлі-продажу, отже на підтвердження
цього факту позивачем до матеріалів
справи надано дублікати довіреностей
на отримання продукції за договором
№79/КП від 10.06.2011 року за №288 від 14.06.2011
та №293 від 16.06.2011 року. Довіреності
видані на ім'я головного інженера
Огурцова О.О., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
журналу реєстрації довіреностей.
Також надано оборотно-сальдову
відомість по рахунку:105 за 01.06.2011
року-05.09.2014 року ТОВ «Торговий будинок
Надія» від 05.09.2014 року; копію акту про
використання ТМЦ за квітень 2012 року.

Суд доходить висновку, що оглянуті
документи не мають дефектів форми,
змісту або походження, котрі в силу ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст. 44 Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704; далі за текстом - Положення №
88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази виконання цього
договору.

У ході розгляду справи відповідачем за
правилами ч.2 ст.71 КАС України не
спростовано достовірності відомостей
цих первинних документів.

Суд зазначає, що приєднані до справи
документи, а саме платіжні доручення
засвідчують факт виконання позивачем
зобов'язань за спірними правочинами
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів на користь ТОВ «ТД
«Грейф», що означає втрату позивачем
права власності на ці кошти. Доказів
повернення цих коштів до позивача,
наявності у позивача та його
контрагента спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату товару визнаються судом
належними та допустимими доказами
реальності вчинених між позивачем та
контрагентом позивача господарських
операцій.

Оцінивши зазначений правочин за
правилами ст.86 КАС України, суд
відзначає, що спірний правочин
укладений між правоздатними та
дієздатними юридичними особами, за
формою та змістом не суперечить закону,
предметом спірних правочинів не є речі,
що обмежені в цивільному обороті.

Таким чином, даний договір визнається
судом належним та допустимим доказом
наявності між позивачем та
контрагентом позивача факту вчинення
правочину в розумінні ст.202 Цивільного
кодексу України. Суд також зазначає, що
згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського
кодексу України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, надаючи оцінку всім
наявним в матеріалах справи договорам,
податковим накладним, платіжним
дорученням, атами використання та
іншим первинним документам, якими
позивач доводе перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення фінансово-господарський
операцій платника податку ТОВ «ТБ
Надія», на підставі яких таким
платником були сформовані дані
податкового обліку.

Окрім того, посилання відповідної
сторони під час судового розгляду на
відсутність у позивача перевізних
документів на товар, що було придбано у
ТОВ «ТД «Грейф», як на підставу
встановлених порушень приписів
податкового законодавства є
необгрунтованими, оскільки
положеннями останнього такі документи
не відносяться до обов' язкових
документів податкової та
бухгалтерської звітності. Також,
позовною стороною ця обставина
підтверджена журналом реєстрації
довіреностей за 2011 року, де 14.06.2011 року
Огурцову О.О. видана довіреність за № 288
та від 26.06.11 №293 для отримання у ТОВ «ТД
«Грейф» товару, який ним було отримано
по накладній № 56 від 15.06.2011 року та №57
від 16.06.2011 року, виписаній останнім.
Дані докази, суд вважає належними,
згідно до ст. 70 КАСУ.

Щодо порушень позивачем вимог ст. 138, 139
Податкового кодексу України, що, на
думку податкового органу, призвело до
заниження товариством податку на
прибуток на суму 20900грн., то суд також
вважає їх незаконними, оскільки вони
спростовуються вищевикладеними
обставинами.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Виходячи з вище викладеного суд
приходить до висновку, що податкові
повідомлення - рішення № від
10.06.2014 року та № від 10.06.2014 року
винесені з порушенням норм чинного
законодавства та підлягають
скасуванню, як такі що прийняті з
порушенням ч.3 ст.2 КАС України, а
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
8, 19 Конституції України, ст.ст. 2, 7-14, 69-71,
86, 94, 158-163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
будинок "Надія" до Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 10.06.2014 року

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 10.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Надія" (62416, Харківська область,
смт.Пісочин, вул. Крупської, буд. 15-А ,
, ІПН 32 інші
відомості суду не відомі) сплачений при
поданні позову судовий збір в розмірі
182,70 (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.)
грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлено 29 вересня 2014 року.

Суддя
Нуруллаєв
І.С.