Справа № 826/13467/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2014 року 10:55
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.
судді Амельохіна В.В.,
судді Шулежко В.П.,
при секретарі Мальчик І.Ю.,
представника позивача: Костюченко О.В.,
представника відповідача: Сіщук В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Міністерства освіти і науки
України до Державної виконавчої служби
України про скасування постанови про
Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про скасування постанови (виконавче
провадження №30943140) головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Сіщука Володимира Васильовича від
21.08.2014 №30943140 про накладення штрафу в
розмірі 1360,00 грн. на Міністерство
освіти і науки України за невиконання
рішення суду (виконавчого листа
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16.08.2011р. №2а-17454/09/2670) щодо
розробки бюджетного запиту з
пропозицією та відповідним
обґрунтуванням щодо виділення
бюджетних коштів у сумі 2383504,51грн. для
компенсації витрат Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»,
пов'язаних з наданням студентам вищих
навчальних закладів I-IV рівня
акредитації та учням
професійно-технічних навчальних
закладів пільгового проїзду
залізничним транспортом в листопаді -
2003 року для подання Міністерству
фінансів України та подальшого
включення до проекту Державного
бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Міністерство
освіти і науки України не є боржником у
виконавчому провадженні №30943140, а отже
у позивача відсутні правові підстави
для виконання виконавчого листа, у
зв'язку з чим, виконавчим органом
безпідставно, з порушенням норм
чинного законодавства, застосовано до
позивача штрафні санкції.

В судовому засіданні, представник
позивача, позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому
засіданні, проти позову заперечував,
посилаючись на правомірність
прийнятого ним рішення.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд встановив наступне:

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 26.01.12р. відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду м. Києва від
16.08.2011р.№2а-17454/09/2670 про зобов'язання
Міністерства освіти і науки України
щодо розробки бюджетного запиту з
пропозицією та відповідним
обґрунтуванням щодо виділення
бюджетних коштів у сумі 2383504,51грн. для
компенсації витрат Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»,
пов'язаних з наданням студентам вищих
навчальних закладів I-IV рівня
акредитації та учням
професійно-технічних навчальних
закладів пільгового проїзду
залізничним транспортом в листопаді -
2003 року для подання Міністерству
фінансів України та подальшого
включення до проекту Державного
бюджету України. Вказаною постановою
боржнику надано 7-миденний термін для
самостійного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконання рішення суду,
відповідачем винесено вимогу №412/9 від
27.12.2013р. про виконання виконавчого
листа Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16.08.2011р.№2а-17454/09/2670.

26.12.2013р. державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу на
Міністерство освіти і науки України у
розмірі 680грн., за невиконання рішення
суду.

28.03.2014р. відповідачем винесено повторну
вимогу про виконання виконавчого листа
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16.08.2011р.№2а-17454/09/2670.

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 21.08.2014р., за повторне невиконання
рішення суду на боржника накладено
штраф у розмірі 1360 грн.

Закон України «Про виконавче
провадження»від 21.04.1999 №606 (надалі
-Закон) визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Частиною першою статті 6 Закону,
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до статті 1 Закону,
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 5 статті 12 Закону вказано, що
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

За змістом ст.17 Закону, примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Згідно п.п.1-3 ст.25 Закону, державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п.1 ст.27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

За змістом ст.11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. (ч.1).

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.(ч.2)

Згідно п.п.1, 13, 20 ч.3 ст.11 Закону,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Державному виконавцю повинні
бути безоплатно надані у встановлений
ним строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом (ст.5 Закону).

У разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону
(ст.89 Закону).

Позивач в обґрунтування своїх позовних
вимог, вказує на те, що судове рішення,
на підставі якого видано виконавчий
лист стосується Міністерства освіти і
науки України (), що
здійснювало свою діяльність на
підставі Положення про Міністерство
освіти і науки України, затвердженого
Указом Президента України від 07.06.2000р.
№773, яке як юридична особа - припинено.

Указом Президента України від 09.12.2010р.
№1085 «Про деякі заходи з оптимізації
системи центральних органів
виконавчої влади» створено
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України, Державну службу
інтелектуальної власності України,
Державну службу молоді та спорту
України, реорганізувавши Міністерство
освіти і науки України, Міністерство
України у справах сім'ї, молоді та
спорту.

Указом Президента України, від 28.02.2013р.,
№96/2013 «Про деякі заходи з оптимізації
системи центральних органів
виконавчої влади» утворено
Міністерство освіти і науки України та
Міністерство молоді та спорту України,
реорганізувавши Міністерство освіти і
науки, молоді та спорту України та
Державну службу молоді та спорту
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався із заявами від 21.01.14р.
№9/3-7-2 та від 05.06.14р. №9/2-11-33 до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо зупинення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16.08.2011р. №2а-17454/09/2670 та
вирішення питання щодо заміни сторони -
Міністерства освіти і науки України
() її правонаступником,
на підставі того, що Міністерство
освіти і науки України не є боржником
по справі, оскільки утворене Указом
Президента України від 28.02.2013р. №96 та не
є правонаступником Міністерства
освіти і науки України (), яке являється боржником у даному
виконавчому провадженні та відносно
якого виносилось судове рішення.

Таким чином, позивач вказує на те, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню, на підставі
ст.37 Закону, що, в порушення норм
чинного законодавства, не здійснено
відповідачем.

Виходячи з системного аналізу правових
норм та матеріалів справи, суд звертає
увагу на те, що в даному судовому
провадженні, суд досліджує
правомірність постанови про
накладення штрафу від 21.08.2014 №30943140 у
зв'язку з повторним невиконанням
рішення суду. Правомірність дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень щодо розгляду заяв
позивача відносно зупинення
виконавчого провадження та заміни
сторони в виконавчому провадженні її
правонаступником, не є предметом
дослідження в даній справі.

Як встановлено судом, позивачем не
виконано вимоги державного виконавця
від 27.12.13р. №13-0-35-412/4-9 та від 28.03.14р.
№30943140/5-8 та відповідно, не виконано
рішення суду, що свідчить про наявність
законодавчо-визначених підстав для
прийняття уповноваженим органом
постанови про накладення штрафу.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає заявлені
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
ним оскаржуваного рішення.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною виконавчою
службою України доведено
правомірність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, з урахуванням
вимог встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення
адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
Міністерства освіти і науки України -
відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилаються особою,
яка її подає, до Київського
апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя
Аблов
Є.В.

Суддя

Амельохін В.В.

Суддя
Шулежко
В.П.