Справа № 2а-4773/10/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/20602/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21.09.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2а-4773/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦСС»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі

про скасування податкових повідомлень
- рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011, позов задоволено повністю.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі від 30.12.2009 № /0, від 02.03.2010
№ /1, від 01.04.2010 № /2, від 02.03.2010
№ /0/1, від 25.03.2010 № /1/1, від
22.04.2010 № /2/1, від 22.04.2010 № /0/2,
від 24.06.2010 № /3.

СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Одесі подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову, обґрунтовуючи такі
вимоги обставинами, з яких податковий
орган виходив при прийнятті
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень та наводив судам
попередніх інстанцій, заперечуючи
проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковою інспекцією
проведено позапланову виїзну
перевірку, за результатами якої
складено акт від 18.12.2009 № 835/15-3/25033689/38.
Цим актом перевірки зафіксовано
порушення позивачем вимог абз. 2 п.п. 7.2.6
п. 7.2 ст. 7 та п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягали в неправомірному віднесенні
до складу податкового кредиту за
жовтень 2009 року податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних, отриманих у жовтні 2009 року,
але виписаних у попередніх звітних
періодах: у березні, квітні, травні,
липні, серпні та вересні 2009 року.
Податковий орган вважає, що оскільки
позивач не скористався правом
сформувати податковий кредит у
періоді, в якому воно виникло, то він
втратив таке право.

Інших фактичних підстав для
позбавлення позивача права на
податковий кредит податковий орган не
визначає.

На підставі акту перевірки складено
податкові повідомлення-рішення:

від 30.12.2009 № /0, від 02.03.2010 № /1,
від 01.04.2010 № /2, від 24.06.2010 № /3
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в загальній сумі
2338,84 грн., в т.ч. 1949,04 грн. основного
платежу та 389,8 грн. штрафних
(фінансових) санкцій;

від 02.03.2010 № /0/1, від 25.03.2010 №
/1/1, від 22.04.2010 № /2/1 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) вартість в загальній сумі 14394, 29
грн., в т.ч. 11995,24 грн. основного платежу
та 2399,05 грн. штрафних (фінансових)
санкцій;

від 22.04.2010 № /0/2 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану із вироблених в Україні товарів
(робіт, послуг) вартість в загальній
сумі 86769,26 грн., в т.ч. 72307,72 грн. основного
платежу та 14461,54 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається податкова
інспекція у касаційній скарзі, та
вважає, що суди повно встановили
обставини та надали їм правову оцінку.

Виходячи з положень п.п.7.2.3, п.п. 7.2.6. п. 7.2
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
(далі - Закон) підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги). Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону забороняє
включати до складу податкового кредиту
суми сплаченого (нарахованого) податку
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Зі змісту наведених положень Закону
випливає, що у податковому обліку
податкова накладна є тим документом,
який складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платників податку (покупця
та продавця) обов'язки та права щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість, в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Зважаючи на наявність у позивача при
формуванні податкового кредиту
податкової накладної, виданої
платником податку на додану вартість,
яка має силу податкового і одночасно
розрахункового документу та
підтверджує факт вчинення позивачем
господарської операції, що є об'єктом
оподаткування, на відсутність у законі
обмежень щодо строку давності на
відображення податкового кредиту у
податковому обліку, суд касаційної
інстанції вважає, що формування
платником податку на додану вартість
податкового кредиту не у періоді, коли
виникло таке право, а у періоді, коли
отримано податкову накладну, само
собою не може бути підставою для
позбавлення такого платника права на
податковий кредит.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21.09.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун