Справа № 2-а-5497/12/0206
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-5497/12/0206
Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М. М.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Замостянського районного
суду м.Вінниці від 26 вересня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці про перерахунок
пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2012 року позивач звернувся до
Замостянського районного суду
м.Вінниці з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в м.Вінниці про визнання дій
відповідача неправомірними;
зобов'язання відповідача провести
перерахунок розміру основної
державної і додаткової пенсії позивачу
по інвалідності відповідно до ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
до розміру не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком, розмір якої становить
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначеного законом, починаючи з 20.02.2012
року.

Постановою Замостянського районного
суду м.Вінниці від 26.09.2012 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Замостянського районного
суду м.Вінниці від 26.09.2011 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач віднесений
до категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
категорії 1, є інвалідом ІІІ групи,
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.Вінниці
та отримує пенсію на підставі Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
і відповідно має право на виплату
державної пенсії і додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі,
що постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
інваліду ІІІ групи, передбачених ст.ст.
50, 54 цього Закону.

Позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в м.Вінниці з
письмовою заявою про перерахунок
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як
особі, віднесеній до 1 категорії,
інваліду ІІІ групи відповідно до
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Управління Пенсійного фонду України в
м.Вінниці відмовило позивачу в
перерахунку пенсії з огляду на
відсутність підстав для такого
перерахунку, вказавши, що його пенсію
обчислено відповідно до норм чинного
законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що на момент виникнення спірних
правовідносин чинними є два
нормативно-правових акти, які мають
однакову юридичну силу, але по різному
встановлюють розмір основної та
додаткової пенсії. Рішенням
Конституційного Суду України від 3
жовтня 1997 року у справі № 4-зп за
конституційним зверненням Управління
щодо офіційного тлумачення ч. 5 ст. 94 та
ст. 160 Конституції України (справа про
набуття чинності Конституцією України)
зазначено, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
правовими актами однакової сили, які
суперечать один одному, при виникненні
суперечності між ними застосуванню
підлягає прийнятий пізніше в часі.
Враховуючи, що Закон України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
який встановлює інші розміри державної
та додаткової пенсії, ніж Закон України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", прийнятий
пізніше у часі, позивач не має права на
виплату державної пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії І,
призначається додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема
інвалідам ІІІ групи -у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.4 ст.54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
визначає підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, у всіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України «Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевий та
перехідних положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
установлено, що в 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на 2011 рік.

06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову №745, якою
затверджено порядок та розміри виплат,
передбачених ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а також
іншими Законами України, яка набрала
чинності з 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визнано таким,
що відповідає Конституції України (є
конституційним ), пункт 4 розділу VII
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
з наступними змінами.

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік» встановлено,
що у 2012 році норми і положення статей 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Так, 23.11.2011р. Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову №1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 01.01.2012р., та якою
встановлено інші розміри основної та
додаткової пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою.

Наведені нормативно правові акти
неконституційними не визнавались, а
тому підлягали застосуванню, зокрема,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Вінниці.

У зв'язку з прийняттям зазначених
нормативно-правових актів терміни
застосування положень статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» до 23 липня 2011 року
здійснюються у порядку та розмірах
встановлених наведеним законом, а з 23
липня 2011 року у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік, 2012
рік.

За вказаними обставинами колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову про перерахунок
основної пенсії у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком за період з
30 лютого 2012 року, оскільки виплата
такої пенсії, починаючи з 23.07.2011 року
відбувається в іншому порядку та
розмірах, ніж визначено ст. ст. 50,54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_2 є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

З огляду на таке колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну правову оцінку та прийняв
законне і обґрунтоване рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для задоволення вимог апеляційної
скарги відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, -залишити
без задоволення, а постанову
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 26 вересня 2012 року, -без
змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.