Справа № 818/2336/14
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І
С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 р.
Справа № 818/2336/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі судді - Шаповала М.М., за
участю представника відповідача -
Комендат О.А., розглянувши в порядку
письмового провадження в приміщенні
суду в м. Суми адміністративну справу
за позовом ОСОБА_2 до Роменської
виправної колонії № 56 про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 просить визнати за ним право на
користування власним мобільним
телефоном під час відбування у
Роменській ВК-56 покарання у виді
довічного позбавлення волі відповідно
до чинного законодавства і ці вимоги
мотивує тим, що він подав таке
клопотання до відповідача ще 13 травня
2014 року, однак, його заява залишається
нерозглянутою. У позові зазначає що він
має право на користування власним
мобільним телефоном під контролем
адміністрації, яка на його думку
зобов'язана зберігати його мобільний
телефон як його власність і видавати
йому для користування.

Відповідач позов не визнає і в своїх
письмових запереченнях (а.с.23-25)
зазначив, що позивач засуджений до
довічного позбавлення волі за скоєння
особливо тяжких злочинів і відбуває
покарання в Роменській виправній
колонії № 56, така категорія засуджених
відповідно до ст. 140
Кримінально-виконавчим кодексом
України (КВК України) підлягає
відбуванню покарання саме в колоніях
максимального рівня безпеки. Порядок і
умови відбування покарання у виді
довічного позбавлення волі
регулюється окремою 22 главою КВК
України, доводи позивача про
закріплення за ним права користування
мобільним телефоном є
необґрунтованими, оскільки, таке право
відсутнє у передбаченому визначеним
кодексом переліку прав, засуджених за
скоєння особливо тяжких злочинів, в
тому числі і до довічного позбавлення
волі.

Перевіривши матеріали справи і
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд визнає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно частини 1 та 2 статті 102 КВК
України режим у виправних і виховних
колоніях - це встановлений законом та
іншими нормативно-правовими актами
порядок виконання і відбування
покарання, який забезпечує ізоляцію
засуджених; постійний нагляд за ними;
виконання покладених на них обов'язків;
реалізацію їхніх прав і законних
інтересів; безпеку засуджених і
персоналу; роздільне тримання різних
категорій засуджених; різні умови
тримання засуджених залежно від виду
колонії; зміну умов тримання
засуджених.

Режим у виправних колоніях має зводити
до мінімуму різницю між умовами життя в
колонії і на свободі, що повинно
сприяти підвищенню відповідальності
засуджених за свою поведінку і
усвідомленню людської гідності.

Порядок і умови відбування покарання у
виді довічного позбавлення волі
регулюється главою 22 КВК України.

Статтею 151 глави 22 КВК України
передбачено, що на "осіб, які відбувають
довічне позбавлення волі, поширюються
права і обов'язки засуджених до
позбавлення волі", передбачені ст. 107
КВК України.

Пунктом 6 частини 1 статті 107 КВК України
передбачено, що засудженні, які
відбувають покарання у виді
позбавлення волі мають право
здійснювати листування з особами, які
знаходяться за межами колоній, вести з
ними телефонні розмови, у тому числі у
мережах рухомого (мобільного) зв'язку,
користуватися глобальною мережею
Інтернет.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 59 КВК
України засуджені до обмеження волі
мають право носити цивільний одяг, мати
при собі портативні персональні
комп'ютери та аксесуари до них, гроші,
мобільні телефони та аксесуари до них,
цінні речі, користуватися грішми без
обмежень.

Тому, доводи позивача про закріплення
за ним права користування мобільним
телефоном є необґрунтованим, оскільки,
у вичерпному переліку прав,
передбачених ст.107 КВК України (зі
змінами та доповненнями) таке право не
зазначене.

Частина 5 статті 110 Закону України "Про
внесення змін до Кримінально
виконавчого кодексу України щодо
адаптації правового статусу
засудженого до європейських
стандартів" на яку у позові посилався
позивач, передбачає, що засудженим
надається, в тому числі й під час
перебування в стаціонарних закладах
охорони здоров'я, право на телефонні
розмови (у тому числі у мережах
рухомого (мобільного) зв'язку) без
обмеження їх кількості під контролем
адміністрації, а також користуватися
глобальною мережею Інтернет. Телефонні
розмови оплачуються з особистих коштів
засуджених. Телефонні розмови між
засудженими, які перебувають у місцях
позбавлення волі, забороняються.
Телефонні розмови та користування у
глобальній мережі Інтернет
оплачуються з особистих коштів
засуджених

Зазначена норма передбачає право на
телефонні розмови, а не на право на
користування мобільним телефоном, про
визнання якого просить позивач.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивачем
необґрунтовані суперечать вимогам
чинного законодавства, а тому
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Роменської виправної
колонії № 56 про зобов'язання вчинити
дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
М.М. Шаповал

З оригіналом згідно

Суддя
М.М. Шаповал