Справа № 826/3165/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3165/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Конюк Ю.В.

представника відповідача
Кириченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників податків на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державного підприємства "Антонов" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання неправомірним
рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків, в якому просив:

визнати неправомірною відмову у
зарахуванні переплати з податку на
прибуток та переплати з чистого
прибутку Державного підприємства
«Антонов» в рахунок погашення
податкового боргу, який виник у зв'язку
із простроченою заборгованістю за
іноземним кредитом, наданим під
державні гарантії, та доведений до
Державного підприємства «Антонов»
згідно податкової вимоги
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - центрального офісу з
обслуговування великих платників від
11.01.2014р. №202/10/11-333.

зобов'язати Міжрегіональне головне
управління Міндоходів - центральний
офіс з обслуговування великих
платників підготувати висновок про
зарахування сум переплати з податку на
прибуток та переплати частини чистого
прибутку (доходу) Державного
підприємства «Антонов», що вилучається
до бюджету, у розмірі 64 643 435,68 грн. в
рахунок погашення податкового боргу за
іноземними кредитами, наданими під
державні гарантії та пені, нарахованої
на заборгованість по основному боргу
за іноземним кредитом, наданим під
державні гарантії, у розмірі 64 643 435,68
грн. та подати його для виконання до
Державної казначейської служби
України..

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, постанова
суду - скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.01.2014 на адресу позивача надійшла
оформлена листом від 11.01.2014 №202/40/11-333
вимога, в якій податковий орган,
керуючись ст.ст. 20, 59, 60 та п. 1 підрозділу
ХХ Перехідних положень Податкового
кодексу України, вимагав в термін до
23.01.2014 року сплатити суму
заборгованості та попереджено
позивача, що у разі її несплати,
Центральним офісом будуть вжиті
заходи, передбачені главою 9 Розділу ІІ
ПК України. Зокрема контролюючим
органом зазначено, що згідно подань
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
від 25.12.2013р. №510 та №511 за позивачем
обліковується прострочена
заборгованість за поземними кредитами,
наданими державою або під державні
гарантії у сумі 63 937 744,20 грн., у тому
числі: (1) основний борг за іноземним
кредитом, наданим державою або під
державні гарантії - 63 914 980,00грн. (код
бюджетної класифікації 3511630); (2) пеня,
нарахована на заборгованість по
основному боргу за іноземним кредитом,
наданим державою або під державні
гарантії - 728 455,68 грн. (код бюджетної
класифікації 21081000).

Існування вказаної заборгованості
позивачем не заперечується.

17.02.2014 позивач, з метою погашення
заборгованості, звернувся до
відповідача із заявою №20/1351 від 17.02.2014
про зарахування суми переплати з
податку на прибуток в розмірі 54 839 258,00
грн. (код платежу 11020100) та суми
переплати частини чистого прибутку
господарських організацій, що
вилучається до бюджету (код 21010100) в
рахунок сплати податкового боргу (в т.ч.
основного боргу в розмірі 63 914 980,00 грн.
та пені в розмірі 728455,68 грн.).

24.02.2014 податковий орган повідомив
позивача листом №4022/10/28-10-10-3-20 про те, що
перерахування вказаної вище переплати
з бюджетних рахунків за вказаним
позивачем напрямом не передбачено
чинним законодавством.

Судом встановлено і відповідачем, в
тому числі в апеляційній скарзі, не
заперечується факт існування у
позивача переплати з податку на
прибуток.

Позивач, вважаючи неправомірною
відмову у зарахуванні переплати з
податку на прибуток та переплати з
чистого прибутку Державного
підприємства «Антонов» в рахунок
погашення податкового боргу, який
виник у зв'язку із простроченою
заборгованістю за іноземним кредитом,
наданим під державні гарантії, та
доведений до Державного підприємства
«Антонов», звернувся до суду з даною
позовною заявою.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, при цьому
виходив з того, що податковим органом
протиправно відмовлено позивачу у
зарахуванні переплати частини чистого
прибутку (доходу) позивача в рахунок
погашення податкового боргу за
іноземними кредитами, наданими під
державні гарантії та пені, нарахованої
на заборгованість по основному боргу
за іноземним кредитом, наданим під
державні гарантії, оскільки таке право
надане позивачу законом. У той же час,
податковим органом не вчинено жодних
дій, передбачених законом щодо
реагування на подану позивачем заяву,
зокрема не підготовлено та не передано
відповідний висновок до органу
казначейства.

Відповідач з таким висновком не
погодився, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що Окружним
адміністративним судом м. Києва при
винесенні постанови було порушено
норми матеріального права, а саме
пп..14.1.175 п.14.1 ст.14, п.87.1 ст.87 Податкового
кодексу України. При цьому, відповідач
зазначає, що він є тільки органом
стягнення заборгованості перед
державою за кредитами наданими під
державні гарантії, також відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що заборгованість за
кредитом, наданим під державні
гарантії не є податковим боргом та
грошовим зобов'язанням, а відтак
погашення цієї заборгованості не може
бути здійснено за рахунок переплати
позивача з податку на прибуток.

Позивачем на зазначену апеляційну
скаргу подано письмові заперечення, в
яких він просив залишити скаргу без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, а також запереченням на неї,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового
кодексу України, джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків з відповідного платежу може
бути здійснена також за рахунок
надміру сплачених сум такого платежу
(без заяви платника) або за рахунок
помилково та/або надміру сплачених сум
з інших платежів (на підставі
відповідної заяви платника) до
відповідних бюджетів.

Згідно з п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу
України платник податків подає заяву
на повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає напрям
перерахування коштів: на поточний
рахунок платника податків в установі
банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Отже, наведеними нормами закріплено
право платника податків сплачувати
грошові зобов'язання або погашати
податковий борг, в тому числі, за
рахунок надміру сплачених платежів,
контроль за справлянням яких покладено
на контролюючі органи.

Пунктом 1 підрозділ 10 розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України встановлено, що
погашення простроченої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
за кредитом (позикою), залученим
державою або під державну (місцеву)
гарантію, а також за кредитом з бюджету
(включаючи плату за користування
такими кредитами (позиками) та пеню)
здійснюється у порядку, визначеному
главою 9 розділу II цього Кодексу.
Вказаною главою встановлено порядок
погашення податкового боргу платників
податків.

Вказаною нормою встановлено порядок
стягнення цієї заборгованості за
правилами погашення податкового боргу,
проте це не дає підстав ототожнювати
поняття податкового боргу з
заборгованістю суб'єктів
господарювання перед державою за
кредитами (позиками), залученими
державою або під державні гарантії.

Відповідно до пп.. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК
України контролюючому органу надано
право стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитами (позиками), залученими
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державні (місцеві) гарантії, а також
за кредитами із бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом та іншими
законами України.

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 17 Бюджетного
кодексу України прострочена
заборгованість суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
доходів і зборів, що є органами
стягнення такої заборгованості у
порядку, передбаченому Податковим
кодексом України або іншим законом,
включаючи погашення такої
заборгованості за рахунок майна цього
суб'єкта господарювання.

Зі змісту наведених положень, колегія
суддів вважає за необхідне наголосити
на тому, що Міністерство доходів і
зборів України є органом стягнення
суми простроченої заборгованості
суб'єктів господарювання перед
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіатьною громадою міста) за
кредитами (позиками), залученими
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державні (місцеві) гарантії, проте
не контролює сплату коштів за кредитом
наданим державою або під державні
гарантії, не веде облік простроченої
заборгованості позичальника, та не
нараховує пеню на таку заборгованість.

Стосовно доводів позивача, з якими
погодився суд першої інстанції,
відносно того, що заборгованість за
кредитом наданим державою або під
державні гарантії є грошовим
зобов'язанням (податковим боргом)
позивача, апеляційний суд виходить з
наступного.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України
грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншою
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК
України податкове зобов'язання - сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Пунктом 6.1 та п.6.2 ст.6 ПК України
визначено, що податком є обов'язковий,
безумовний платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
податку відповідно до цього Кодексу, а
збором (платою, внеском) є обов'язковий
платіж до відповідного бюджету, що
справляється з платників зборів, з
умовою отримання ними спеціальної
вигоди, у тому числі внаслідок вчинення
на користь таких осіб державними
органами, органами місцевого
самоврядування, іншими уповноваженими
органами та особами юридично значимих
дій.

З аналізу наведених положень слідує, що
заборгованість за іноземним кредитом,
наданим державою або під державні
гарантії не може вважатися грошовим
зобов'язанням (податковим боргом)
позивача в розумінні ПК України, не
відноситься до загальнодержавних чи
місцевих податків та зборів і
відповідач не контролює сплату коштів
за кредитом наданим державою або під
державні гарантії, не веде облік
простроченої заборгованості
позичальника, з чого слідує, що така
заборгованість не може погашатися за
рахунок існуючих переплат на бюджетних
рахунках, які наповнювались податками
і зборами платником податків.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Суд першої інстанції вказаних обставин
не врахував, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державного підприємства "Антонов" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання неправомірним
рішення, зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 квітня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства "Антонов" відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 29
вересня 2014 року

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.