Справа № 809/2127/14
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.
Справа № 809/2127/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Вилки О.С.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції

про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, в якому просить
визнати дії відповідача в особі
старшого державного виконавця
Брошняка В.В., що проявились у винесенні
05.03.2014 року постанови про відновлення
виконавчого провадження ВП №41564120 з
примусового виконання постанови
№3-2532/2010 від 24.12.2010 року неправомірними;
визнати бездіяльність відповідача в
особі старшого державного виконавця
Брошняка В.В., що проявились у ненаданні
шляхом направлення на адресу
реєстрації проживання боржника копії
винесеної 05.03.2014 року постанови про
відновлення виконавчого провадження
ВП №41564120 неправомірною; скасувати
винесену 05.03.2014 року відділом державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції постанову
про відновлення виконавчого
провадження ВП №41564120 з примусового
виконання постанови №3-2532/2010 від 24.12.2010
року.

24.07.2014 року позивач до початку судового
розгляду справи по суті подав письмову
заяву про зміну позовних вимог,
доповнивши позовну заяву вимогами 2а,
2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4, 2а-5, 2а-6, 3а та 3б.

Ухвалою суду від 24.07.2014 року судом
прийнято заяву про зміну позовних
вимог в частині позовних вимог 3а та 3б,
а саме: зобов'язати відповідача винести
постанову про закриття виконавчого
провадження ВП №41564120 (на основі ч.2 ст.30,
п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження») та надіслати
виконавчий документ до суду, який його
видав та зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення відповідно.
Позовна заява в частині позовних вимог
2а, 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4, 2а-5, 2а-6 повернута
позивачу з усіма доданими документами.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, суду пояснив, що 29.05.2014 року в
якості особи-учасника виконавчого
провадження звернувся до відповідача
із заявою про ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
ВП №41564120 та виготовлення копій всіх
документів. Зазначив, що вказаний у
листі-відповіді час посадова особа
відповідача вручила йому незавірену
копію постанови про відновлення
виконавчого провадження від 05.03.2014 року
ВП №41564120. Вважає дану постанову
незаконною та протиправною, оскільки
остання прийнята у виконавчому
провадженні з виконання постанови
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області по справі
№3-2532/2010р. від 24.12.2010 р. про стягнення з
ОСОБА_1 на користь держави штрафу в
розмірі 510 грн., а тому всі виконавчі
дії повинні здійснюватись відділом ДВС
Калуського міськрайонного управління
юстиції. Крім того, анкетні дані
позивача в багатьох моментах
співпадають з даними боржника у
виконавчому провадженні ВП №41564120,
однак позивач жодного відношення до
вчиненого адміністративного
правопорушення немає, так як в момент
його вчинення перебував на роботі, що
підтверджується відповідними
письмовими доказами, та й взагалі не
має водійських прав та автомобіля.
Відтак, позивач не являється боржником
у виконавчому провадженні ВП №41564120 та
просить суд скасувати постанову про
відновлення виконавчого провадження
від 05.03.2014 р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду справи.
На адресу суду направив клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення позивача, дослідивши та
оцінивши подані докази, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області по справі
№3-2532/2010р. від 24.12.2010 р. ОСОБА_1 визнано
винним за ст.122 ч.3 КпАП України та
призначено стягнути штраф у розмірі 510
грн. (а.с. 138).

Зазначена постанова 03.02.2011 року набрала
законної сили та направлена для
виконання у відділ ДВС Калуського МУЮ в
Івано-Франківській області.

23.09.2013 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС Калуського МУЮ
в Івано-Франківській області винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) (ВП 41564120) з примусового
виконання постанови №3-2532/2010р. від
24.12.2010 р. на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження»
(а.с. 29).

На підставі цього вказане виконавче
провадження було передано для
виконання до відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ та 21.01.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
ДВС Івано-Франківського МУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження (ВП 41564120) (а.с. 31).

Однак, 30.01.2014 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ винесено
постанову про закінчення даного
виконавчого провадження на підставі
п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з
направленням виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи в подальшому
постанова про закінчення виконавчого
провадження була скасована
начальником ДВС Івано-Франківського
МУЮ, а 05.03.2014 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження (ВП 41564120), яка направлена
ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).

Вирішуючи спір, суд виходив з
наступного регулювання спірних
правовідносин.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч.1 ст.2 цього Закону примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (ч.2 ст.2
цього Закону).

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" (ч.2 ст.17 Закону).

В ч.1 ст.18 вказаного Закону встановлено,
що у виконавчому документі
зазначаються: 1) назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.20 цього Закону
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувану (ч.5 ст.20 цього
Закону).

Виконавче провадження може бути
передано від одного органу державної
виконавчої служби до іншого, від одного
державного виконавця до іншого в
порядку, встановленому Міністерством
юстиції України. Спори про місце
здійснення виконавчих дій між органами
державної виконавчої служби не
допускаються (ч.7 і ч.8 ст.20 Закону).

Згідно із ч.1 ст.31 даного Закону копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ (ч.3 ст.51 Закону).

Згідно із ч.1 ст.82 Закону рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

В ч.2 ст.82 Закону визначено, що боржник
має право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Стосовно тверджень позивача про те, що
він не є боржником у виконавчому
провадженні з виконання постанови
Калуського міськрайонного суду від
24.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 510
грн. штрафу суд зазначає наступне.

Згаданим рішенням суду на ОСОБА_1, прож.
в АДРЕСА_1, за вчинене адміністративне
правопорушення, передбачене ч.3 ст.122
КУпАП накладено штраф у розмірі 510 грн.

Суд приймає до уваги посилання
позивача на те, що його анкетні дані
співпадають з анкетними даними
боржника у виконавчому провадженні.
Однак в момент вчинення
адмінправопорушення позивач не міг
знаходитися на трасі неподалік м.Києва,
оскільки він не має автомобіля,
водійських прав, в цей день перебував
на роботі за місцем проживання - в
м.Калуші, на підтвердження чого надав
суду чеки про здійснення покупок в
магазинах в м.Калуші, а також довідку з
місця роботи.

Однак, дані обставини позивач не
доводив у суді під час розгляду справи
№3-2532/2010, рішення по якій набрало
законної сили, а тому підлягає
виконанню.

Враховуючи те, що позивач живе і
працює в м.Калуші, а тому виконавче
провадження було безпідставно
передане до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції, а також те, що
рішення Калуського міськрайонного
суду було звернуто до виконання і
передано саме до відділу ДВС
Калуського міськрайонного управління
юстиції суд вважає, що постанова про
відновлення виконавчого провадження є
незаконною та підлягає скасуванню, а
позов в цій частині вимог - задоволенню.

Підлягає задоволенню і позовна
вимога про визнання неправомірною
бездіяльність старшого держаного
виконавця щодо ненаправлення копії
постанови про відновлення виконавчого
провадження боржнику, оскільки
відповідач не надав суду доказів
відправлення даної постанови, а саме:
реєстру поштових відправлень.

При цьому суд зазначає, що
постанова про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження є
предметом оскарження в іншій
адміністративній справі.

Не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача винести постанову про
закриття виконавчого провадження,
оскільки суд не може підміняти орган
державної виконавчої служби, який
наділений власними дискреційними
повноваженнями.

Слід відмовити і в задоволенні
позовної вимоги щодо зобов'язання
відповідача подати звіт про виконання
судового рішення, оскільки в частині
задоволених вимог відповідача не
зобов»язано вчинити певні дії, про
виконання яких слід подати звіт.

За змістом ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

На підставі ст.124 Конституції України,
керуючись ст.ст. 2, 8-14, 158-163, 167, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Брошняка В.В. щодо
ненаправлення копії постанови про
відновлення виконавчого провадження
від 05.03.2014 року боржнику у виконавчому
провадженні №41564120.

Визнати незаконною та скасувати
постанову про відновлення виконавчого
провадження, винесену 05.03.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Брошняком В.В. у
виконавчому провадженні №41564120.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 КАС України, апеляційна
скарга подається до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Івано-Франківський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України
постанова набирає законної сили після
закінчення встановлених строків
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Лучко
О.О.

Постанова складена в повному обсязі
02.09.2014 року.