Справа № 816/2855/14
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.Справа № 816/2855/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.08.2014р. по справі № 816/2855/14

за позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Приватного підприємства
"Білоцерківська агропромислова група"

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИЛА:

24 липня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів ( далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємства " Білоцерківська
агропромислова група" ( далі -
відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 240 381,40 грн та пені в розмірі 6
129,35 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.08.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
"Білоцерківська агропромислова група"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача адміністративно-господарські
санкції за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів, в сумі 240 381,40 грн та пені в
розмірі 6 129,35 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що відповідно до ст.19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" обов'язок
роботодавця по працевлаштуванню
інваліда вважається припиненим з
моменту введення створеного для
інваліда робочого місця в дію шляхом
працевлаштування на ньому інваліда.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2
ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, дослідивши письмові
докази по справі, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що що згідно із звітом про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ,
реєстраційний номер 53/202/14), поданим ПП "
Білоцерківська агропромислова група"
24 лютого 2014 року вх. №2966 Полтавському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за 2013 рік становила 398
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників - 13667,40 тис. грн,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 34340 грн /а.с. 4/.

При цьому у звіті зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02) - 8 осіб,
кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (рядок 03) - 16 осіб
/а.с.3а/.

Разом з тим, відповідачем у звіті форми
10-ПІ невірно обраховано
середньооблікову кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02).

Як вбачається зі звіту ПП "
Білоцерківська агропромислова група"
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ)
відповідачем працевлаштовано у 2013
році 8 інвалідів, разом з тим,
середньооблікова кількість штатних
працівників-інвалідів, які працювали в
2013 році на ПП " Білоцерківська
агропромислова група", визначається
діленням кількості місяців,
відпрацьованих інвалідами на 12 місяців
звітного періоду - року, а саме:
відповідно до списку інвалідів, які
працювали в 2013 році на ПП "
Білоцерківська агропромислова група",
кількість місяців, відпрацьованих
інвалідами 105 (105 місяців:12 місяців року
= 8,75 , що округлюється до 9), що свідчить
про невірне заповнення звіту
відповідачем. Разом з тим, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на підприємстві
відповідача повинна становити 16 осіб.

За 7 робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, відповідачу
нараховано адміністративно -
господарські санкції у сумі 240 381,40 грн
та пеню у розмірі 6129,35 грн /а.с.4/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач в повній мірі вживав
необхідні заходи для працевлаштування
інвалідів, оскільки щомісяця протягом
2013 року надавав державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів. З урахуванням викладеного,
судом першої інстанції зроблено
висновок про відсутність підстав для
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за несплату цих санкцій
відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні ".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення в межах
апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 "Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування",
затвердженого Постановою КМ України N 70
від 31.01.2007р. інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно ст.18-1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", для підприємств
(об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік -
у кількості одного робочого місця .

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України
"Про зайнятість населення",
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.1ст.238 Господарського
кодексу України, за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
копій звітів за формою 3-ПН „Інформація
про попит на робочу силу (вакансії)" із
заповненням пункту 3 вбачається, що ПП "
Білоцерківська агропромислова група"
щомісяця протягом 2013 року надавались
до Великобагачанського районного
центру зайнятості відповідні звіти із
зазначенням 16 вакансій для
працевлаштування інвалідів /а.с.34-45/.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відповідачем у 2013 році
здійснювались дії направлені на
виконання встановленого законом
нормативу щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів, заходи
щодо повідомлення органів, які
здійснюють працевлаштування
інвалідів, а саме органів державної
служби зайнятості.

Також, колегія суддів зазначає, що при
вирішенні питання про правомірність
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
суд виходить із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, при цьому враховує, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, відповідач в повній мірі
вживав необхідні заходи для
працевлаштування інвалідів, оскільки
щомісяця протягом 2013 року надавав
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
безпідставність позовних вимог.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що на підприємство покладається
обов'язок по створенню, виділенню та
самостійному працевлаштуванню
інвалідів, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки
законодавством України передбачений
лише обов'язок щодо створення робочих
місць для інвалідів, їх атестування та
інформування про кількість створених
робочих місць.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає безпідставними з вище
зазначених підстав та такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.08.2014р. по
справі № 816/2855/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бондар В.О.Судді
Кононенко З.О. Калитка О.М.