Справа № 826/14947/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
МВС України в Київській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі.
До Окружного адміністративного суду
м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по
тексту також - позивач) з позовною
заявою до Головного управління МВС
України в Київській області (надалі по
тексту також - відповідач), в якій
- визнати протиправним наказ ВІОС
УКЗ Головного управління МВС України в
Київській області № 423, який датований
28.05.2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ОВС області» з моменту
- скасувати наказ ВІОС УКЗ
Головного управління МВС України в
Київській області № 423, який датований
28.05.2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ОВС області»;
- зобов'язати службових осіб ВІОС УКЗ
Головного управління МВС України в
Київській області поновити ОСОБА_1 на
раніше займаній посаді - старшого
оперуповноваженого відділу розкриття
майнових злочинів УКР ГУМВС України в
18.09.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, про те,
що позовна заява задоволенню не
підлягає, з огляду про наступне.
В обґрунтування позовних вимог
позивач покликався на невідповідність
наказу № 423 від 28.05.2013 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ОВС
області» положенням Конституції
України та Кодексу законів про працю,
що у свою чергу завдає шкоди законним
правам та інтересам позивача.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 працював з органах внутрішніх
справ з 17.08.1993р. З 15.02.2013р. працював на
посаді старшого оперуповноваженого
відділу розкриття майнових злочинів
управління карного розшуку ГУ МВС
України в Київській області.
Наказом від 28.05.2013р. № 423 старшого
оперуповноваженого відділу розкриття
майнових злочинів УКР ГУМВС України в
Київській області майора міліції
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ за п. 64 «Є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.
Позивач категорично не
погоджується із правомірністю
спірного наказу, вважає його
немотивованим, прийнятим безпідставно,
за відсутності у його діях порушень
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 КАС України публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.
Будь-яка публічна служба є державною
Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про
державну службу». Згідно зі статтями 9 і
30 цього Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України.
Частиною першою ст. 30 Закону України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993
року №3723-XII (із змінами і доповненнями)
(далі - Закон №3723-XII) визначено випадки,
коли припиняється державна служба,
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України.
При цьому, особливості проходження
служби в органах внутрішніх справ
регламентується спеціальним
законодавством - Законом України «Про
міліцію», Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
(надалі - Положення), введеним в дію
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ
України (далі - Дисциплінарний статут),
затвердженим Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-ІV.
Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту
службова дисципліна - це дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається крім
іншого, дотриманням законності і
статутного порядку; повсякденною
вимогливістю начальників до підлеглих,
постійною турботою про них, виявленням
поваги до їх особистої гідності;
Статтею 2 Дисциплінарного статуту
визначено, що дисциплінарним
проступком є невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
Матеріалами справи встановлено, що 25
квітня 2013 року начальник Управління
карного розшуку ГУМВС України в
Київській області полковник міліції
Князєв С.М. звернувся на ім'я начальника
Головного управління з рапортом, в
якому повідомив про відсутність на
робочому місці старшого
оперуповноваженого відділу розкриття
майнових злочинів майора міліції
ОСОБА_1 11, 19, 22, 23 та 25 квітня 2013 року.
На підставі рапорту Князєва С.М. від
25.04.2013 наказом Головного управління від
15.05.2013 № 359 було призначено службове
В ході проведення службового
розслідування факти невиходу на службу
без поважних причин 11, 19, 22, 23 та 25 квітня
2013 року визнано прогулами, а відтак і
доведено факт порушення службової
дисципліни. Це підтверджується
безпосередньо: 1) висновком службового
розслідування від 20.05.2013; 2) поясненнями
співробітниками позивача, зокрема
Князєва С.М. від 15.05.2013р., ОСОБА_2 від
15.05.2013р., ОСОБА_3 від 15.05.2013р., ОСОБА_4 від
15.05.2013р.; 3) рапортами ОСОБА_5 від 11, 19, 22, 23
та 25 квітня 2013 року; 4) актами про
відсутність на робочому місці ОСОБА_1
від 11, 19, 22 та 23 квітня 2013 року.
Таким чином, доводи позивача про те, що
обставини, викладені в наказі не
відповідають дійсності і він не
порушував службову дисципліну і що на
час видання наказу не існувало жодних
правових підстав для прийняття рішення
для звільнення спростовані
вищевказаними доказами, що містяться у
матеріалах справи.
Разом з тим, на підставі висновку
28.05.2013р. за номером 423 було видано
дисциплінарний наказ Головного
управління, яким за порушення
службової дисципліни, яке виявилось у
порушенні вимог статті 7
Дисциплінарного статуту ОВС України в
частині дотримання законодавства, а
саме: не виході на службу без поважних
причин, тобто вчинення прогулів,
старшого оперуповноваженого відділу
розкриття майнових злочинів УКР ГУМВС
України в Київській області майора
міліції ОСОБА_1 звільнено з органів
внутрішніх справ за п. 64 «Є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.
З дисциплінарним наказом позивача
ознайомлено лише 01.07.2013р. у зв'язку з
його тривалим невиходом на службу.
Щодо доводів позивача про те, що під час
звільнення він перебував на
стаціонарному лікуванні в період з
15.05.2013 по 14.06.2013рр., суд звертає вагу на
Специфічна процедура щодо звільнення
працівників міліції в дисциплінарному
порядку визначена положеннями
Дисциплінарного статуту.
Так, відповідно до ст.18 Дисциплінарного
статуту ОВС України такі дисциплінарні
стягнення, як звільнення з посади,
пониження в спеціальному званні та
звільнення з органів внутрішніх справ,
вважаються виконаними після видання
наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу було видано
лише 10.07.2013р., тобто після ознайомлення
ОСОБА_1 з дисциплінарним наказом.
Таким чином твердження позивача що
його звільнено в період перебування на
лікарняному не відповідає дійсності.
Щодо невручення позивачу трудової
книжки судом встановлено наступне.
Тривалий невихід позивача на службу
фізично унеможливив вручення трудової
Разом з тим, в межах розгляду справи
встановлено, що відповідачем
направлялись листи с повідомленням про
необхідність прибути на службу, на
адреси, зазначені позивачем в особовій
справі. Такі листи направлялися на
наступні адреси, зазначені самим
позивачем при формуванні особової
справи: - АДРЕСА_1; - АДРЕСА_2; - АДРЕСА_3.
Проте, 03.06.2013, 11.06.2013, 02.07.2013, 10.07.2013,
16.07.2013рр. листи повертались у зв'язку з
тим, що адресат за зазначеною адресою
не проживає. Це підтверджується
листами, квитанціями про відправлення,
конвертами з відмітками пошти про
повернення листів адресанту, копії
яких долучені до матеріалів справи.
Суд також звертає увагу на те, що згідно
з вимогами Кодексу адміністративного
судочинства України відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.
Враховуючи вищевказане, суд звертає
увагу на те, що у спірних
правовідносинах відповідачем
доведено законності дій при звільненні
ОСОБА_1 на наявність правових підстав
Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Головного управління МВС України в
Київській області про визнання
протиправним та скасування наказу від
28.05.2013р. № 423 та зобов'язання вчинити
дії, - відмовити в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур