Справа № 0827/2а-2400/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/20822/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Запоріжжя про зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
на постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 03
квітня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя, у
якому просив визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у здійсненні
перерахунку та виплаті щомісячного
довічного грошового утримання, як
судді у відставці, зобов'язати
відповідача перерахувати та
виплачувати щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці в розмірі
90% заробітку працюючого судді та 60 % за
вислугу років з 01 січня 2012 року.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, позов задоволено. Визнано відмову
незаконною та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
перерахувати та виплачувати ОСОБА_3 з
01 січня 2012 року щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці в
розмірі 90% заробітку працюючого судді,
з урахуванням 60% за вислугу років.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя звернулося з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в листопаді 2004 року
позивач звільнений з посади судді
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя у зв'язку з виходом у
відставку. Виплату щомісячного
довічного грошового утримання
позивачеві проводить Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя за
рахунок коштів Державного бюджету з 01
січня 2007 року.

31 січня 2012 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок
призначеного йому довічного грошового
утримання.

Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м.
Запоріжжя рішенням від 03 лютого 2012 року
№ 14 відмовило позивачу в перерахунку,
обґрунтовуючи відмову тим, що дія
постанови КМУ від 03 вересня 2005 року № 865
«Про оплату праці та грошового
утримання суддів» втратила чинність, а
постанова КМУ від 09 березня 2006 року № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
посади суддів не передбачені, тому
питання перерахунку щомісячного
довічного утримання судді у відставці
залишилось неузгодженим на
законодавчому рівні.

У зв'язку із зміною заробітної плати
працюючих суддів позивачем надано
довідку начальника ТУ ДСА, згідно якої
заробітна плата працюючого судді
складається з посадового окладу, оклад
8584, 00 грн., доплата за вислугу років 60% -
5150,40 грн., і складає з 01 січня 2012 року - 13
734,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач має право на
перерахунок довічного грошового
утримання відповідно до частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 43
Закону України «Про статус суддів» (в
редакції чинній на час призначення
позивачу щомісячного довічного
грошового утримання) судді, який вийшов
у відставку, при наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу». Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді менше 20
років і досяг 55-річного віку (для жінок -
50 років), розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених статтею 37
Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Разом з тим, Законом України від 8 липня
2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» викладено в новій редакції,
згідно з якою щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону).

Максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини третьої статті 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» щодо виплати судді
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання втратили чинність у зв'язку з
внесенням змін до редакції цієї статті
Законом № 3668-VI.

Однак пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону №
3668-VI передбачено, що обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом.

Крім того, положення частини третьої та
першого, другого, третього речень
частини п'ятої статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» в
редакції Закону України від 8 липня 2011
року № 3668-VI визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Крім цього, Верховний Суд України у
постанові від 10 грудня 2013 року, справа
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Димитрові Донецької області, висловив
правову позицію, відповідно до якої при
перерахунку пенсії має
застосовуватися норма, яка визначає
розмір пенсії у відсотках, і яка діяла
на момент призначення пенсії, а не при
перерахунку вже призначеної пенсії.

Стаття 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачає проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддів у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів.

Проте, оскільки відповідно до положень
частини 3 зазначеної статті розмір
довічного грошового утримання суддів
визначається у залежності від розміру
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді, то зазначене
співвідношення є визначальним і
підлягає обов'язковому врахуванню при
визначенні розміру довічного
грошового утримання суддів.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
відхилити, а постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 03
квітня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: