Справа № 802/3206/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 вересня 2014 р.
Справа № 802/3206/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у склад судді: Богоноса М.Б.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: Бершадської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

до: приватного підприємства "Пітик"

про: накладення арешту на кошти

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - Бершадська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Бершадська ОДПІ) з
адміністративним позовом до
відповідача - приватного підприємства
"Пітик" (далі - ПП "Пітик") про накладення
арешту на кошти та інші цінності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що станом на момент розгляду
справи у відповідача існує податковий
борг в сумі 64063,19 грн, а майно яке б стало
джерелом його погашення у відповідача
відсутнє, що згідно п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20
ПК України є підставою для звернення до
суду із позовом про накладення арешту
на кошти, які знаходяться на рахунках
ПП "Пітик" у банках.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, проте подав до
суду заяву за вх. № 18593 про розгляд
справи без його участі в порядку
письмового провадження, зазначивши, що
позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
вирішення справи, а особиста участь
сторін в судовому засіданні -
обов'язковою не визнавалась, суд, у
відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України,
визнав можливим проводити розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, оцінивши інші докази, які є
у справі, суд приходить до переконання,
що заявлений адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Встановлено, що станом на дату
звернення до суду за відповідачем
згідно наявного у матеріалах справи
розрахунку числиться податковий борг в
сумі 64063,19 грн.

Дана заборгованість виникла у
результаті поданої підприємством
податкової декларації з податку на
прибуток, а також визначена на підставі
прийнятих позивачем податкових
повідомлень-рішень № від 30.09.2013
року, № , № від 17.02.2014 року.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації.

Відповідно до п.п 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податкове
повідомлення-рішення - це письмове
повідомлення контролюючого органу
(рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності .

Пуктом 54.5 ст. 54 ПК України передбачено,
якщо сума грошового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

В силу п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу. У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно зі статтею 59 Податкового
кодексу України, податковим органом
вживались заходи щодо погашення
платником податкового боргу шляхом
направлення податкової вимоги № 5-22 від
17.10.2013 року (а.с.6).

Судом встановлено, що ПП "Пітик"
отримало податкову вимогу 22.10.2013 року.
Однак, податкова вимога залишилась без
виконання.

Згідно із п. 87.1 ст. 87 ПК України
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Відповідно до п. 88.1, 88.2 ст. 88 ПК України з
метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу,
право на яку виникає згідно з цим
Кодексом та не потребує письмового
оформлення.

Підстави виникнення права податкової
застави визначені статтею 89 ПК України.
Зокрема підпунктом 89.1.1 пункту 89.1 цієї
статті передбачено, що право
податкової застави виникає у разі
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку.

Як вбачається із матеріалів справи, для
погашення податкового боргу
відповідача податковим органом було
вчинено дії з метою проведення опису
майна підприємства, проте майна, що
могло б бути описано у податкову
заставу не виявлено. Так, довідками
Центру надання послуг пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів № 480 від 08.01.2014 року (а.с.15),
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області № 13 від 09.01.2014 року
(а.с.14), інформаційною довідкою з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно № 15853299 від 08.01.2014 року
(а.с.16) підтверджується факт
відсутності у відповідача іншого
рухомого чи нерухомого майна, яке могло
б бути джерелом погашення податкового
боргу.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК України
передбачено, що адміністративний арешт
майна платника податків є винятковим
способом забезпечення виконання
платником податків його обов'язків,
визначених законом.

Згідно із п.п. 94.4. ст. 94 ПК України арешт
може бути накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім коштів на
рахунку платника податків. При цьому в
силу вимог абзацу 2 п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК
України застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Відповідно до п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо накладення арешту на кошти та інші
цінності, що знаходяться в банку,
платника податків, який має податковий
борг, у разі якщо у такого платника
податків відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що у ПП "Пітик" відсутнє майно для
погашення податкового боргу в сумі
64063,19 грн., що повністю підтверджується
належними і допустимими доказами, суд
доходить висновку, про наявність
підстав для задоволення вимог
адміністративного позову та
накладення арешту на кошти та інші
цінності відповідача у зазначених
позивачем банківських установах з
метою забезпечення виконання ним своїх
грошових зобов'язань перед бюджетом.

Разом з тим, суд звертає увагу на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України №
642/12/13-13 від 29.04.2013 р., відповідно до
якого, сума коштів, на яку накладається
арешт, не повинна перевищувати суму
податкового боргу, право на стягнення
якої наявне в органу державної
податкової служби на момент прийняття
судом рішення про застосування
адміністративного арешту. Наведене
пояснюється похідним характером
адміністративного арешту майна (у тому
числі коштів) як засобу забезпечення
виконання платником податків своїх
зобов'язань. Тому, арешт може
стосуватися лише того майна (коштів),
яке є необхідним для виконання певних
зобов'язань платника податків, зокрема,
щодо погашення податкового боргу.

Отже, змістовний аналіз норм
податкового законодавства вказує на
те, що арешт коштів (цінностей) платника
податків в банку може бути накладений
судом виключно на кошти та інші
цінності, які фактично знаходяться в
банківських установах, а беручи до
уваги, що у судовому засіданні
встановлено та підтверджено
документально суму податкового боргу
ПП "Пітик" в розмірі 64063,19 грн., суд
доходить висновку, про наявність
підстав для задоволення вимог
адміністративного позову та
накладення арешту на рахунки ПП "Пітик"
в межах суми податкового боргу в
розмірі 64063,19 грн.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також враховуючи відсутність витрат
позивача, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати з
відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Накласти арешт на кошти приватного
підприємства "Пітик"(),
що знаходяться на рахунках у
банківських установах в межах суми
податкового боргу 64063,19 грн (шістдесят
чотири тисячі шістдесят три гривні
дев'ятнадцять коп).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович