Справа № 804/8019/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
23 вересня 2014 р. Справа № 804/8019/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - Савенко О. О.,
представника відповідача - Копань А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптімус Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
Позивач, ТОВ «Оптімус Плюс», звернувся
до суду з позовом до ДПІ у
Бабушкінському районі ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
повністю податкового
повідомлення-рішення від 28.05.2014 року
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 4 259 772, 50 грн. (в т.ч. за
основним платежем 3 407 818 грн. та за
штрафними/фінансовими санкціями 851 954, 50
грн.). На обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що зробивши в акті
перевірки позивача, на підставі якого
прийнято спірне рішення, висновок про
неможливість поставки, відповідач
проігнорував документи щодо фактичної
поставки товару у власність ТОВ
«Оптімус Плюс», проте дав власну оцінку
організаційно-технічних можливостей
постачальника. Такий висновок, на думку
позивача, є цілком необґрунтованим і,
зокрема, суперечить Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010р. N984, з огляду на документи,
наявні у позивача, що підтверджують
товарність операцій з постачання
соняшнику та їх зв'язок з господарською
діяльністю ТОВ «Оптімус Плюс», які
описані в Акті перевірки. Позивачем
зауважено, що у Товариства є накладні,
що підтверджують факт придбання
соняшнику саме від ФГ «Новий Світ Н»,
які є первинними документами на
підставі яких визнаються витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкові накладні, виписані цим
платником податку на додану вартість.
Ця обставина в Акті не заперечується,
як і той факт, що ФГ «Новий Світ Н» було
зареєстроване платником ПДВ як
суб'єкта спец режиму з ПДВ: КВЕД 01.11
вирощування зернових та технічних
культур. В судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач, ДПІ у Бабушкінському
районі ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, проти
задоволення позову заперечував. Мотиви
незгоди зводяться до того, що спірне
рішення прийнято на підставі акту
перевірки, в ході проведення якої
встановлено, що дії позивача
направлені виключно на мінімізацію
податкових зобов'язань, а реальність
здійснення операцій між ФГ «Новий Світ
Н» з ТОВ «Оптімус Плюс» не
підтверджена, адже не встановлено
факту поставок товарів по ланцюгу
постачання від ФГ «Новий Світ Н» на
адресу ТОВ «Оптімус Плюс» за період
листопад та грудень 2013 року. В судовому
засіданні представник відповідача
просив відмовити в задоволені позову.

Вивчивши доводи позову та заперечень,
заслухавши пояснення представників,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд при
винесені постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.

З оскарженого податкового
повідомлення-рішення від 28.05.14 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 4 259 772,50 грн. (за
основним платежем - 3 407 818 грн., за
штрафними санкціями - 851 954,50 грн.)
вбачається, що воно винесено
відповідачем на підставі акту
перевірки від 12.05.14 №1064/04-62-22-1-9/36726843
(а.с.9) За змістом вказаного Акту
перевірки він складений про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача з питань
взаємовідносин з ФГ «Новий Світ» за
період з 01.11.13 по 31.12.13. (а.с.11-85). Як
вбачається з висновків акту перевірки,
проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3,
198.6 ст.198 Податкового кодексу України
(далі - ПКУ), в результаті чого позивачем
занижена сума ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету у сумі 3 407 818 грн., а саме за
листопад 2013р. - 3 074 485 грн., за грудень
2013р. - 333 333 грн. Підставою для таких
висновків слугували судження
посадової особи відповідача про те, що
дії ТОВ «Оптімус Плюс» направлені
виключно на мінімізацію податкових
зобов'язань, адже в ході перевірки не
підтверджено реальність здійснення
операцій між ФГ «Новий Світ Н» з ТОВ
«Оптімус Плюс», а саме не встановлено
факту поставок товарів по ланцюгу
постачання від ФГ «Новий Світ Н» на
адресу ТОВ «Оптімус Плюс» за період
листопад та грудень 2013 року, оскільки
на момент складання акту перевірки
надано не в повному обсязі первинні
документи, реєстри бухгалтерського
обліку, які б підтверджували
транспортування, зберігання та якості
придбаних у ФГ «Новий Світ Н» товарів.
Крім того, в обґрунтування наведених
висновків посадова особа відповідача
послалась на акт «Про неможливість
проведення позапланової перевірки
документальної виїзної перевірки ФК
«Новий Світ Н» з питань правильності
визначення податкових зобов'язань та
податкового кредиту в податковій
звітності з ПДВ за листопад та грудень
2013р.» від 24.04.14, складений
Верхньодніпровською ОДПІ відносно
контрагента позивача, в якому
зазначено, що ФГ «Новий Світ Н»
здійснював діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності)податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один із способів,
визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця; податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст.
198 виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198 ПК України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою, протягом такого звітного
періоду, окрім іншого, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
Кодексу).

Аналіз наведених законодавчих
положень дозволяє дійти висновку, що
законодавцем визначено єдину підставу
виникнення права у платника податку на
отримання податкового кредиту,
пов'язану з отриманням таким платником
податку податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Судовим розглядом справи встановлено,
що спірна сума податкового кредиту в
розмірі 3 407 818 грн. сформована позивачем
на підставі податкових накладних,
отриманих в листопаді та грудні 2013р.
від ФГ «Новий Світ Н» за
взаємовідносинами з останнім на
підставі договорів №44410 від 01.11.2013р.,
№44934 від 20.12.2013р. №44932 від 20.12.2013р., №44933
від 20.12.2013р., №44931 від 20.12.2013р., №44930 від
20.12.2013р„ №44929 від 20.12.2013р., №44928 від
20.12.2013р., №44927 від 20.12.2013р., №44406 від
20.12.2013р., №44399 від 01.11.2013р., №44409 від
01.11.2013р. на поставку насіння соняшника.
Позивачем як в ході перевірки так і до
матеріалів справи надані відповідні
накладні, що підтверджують факт
придбання соняшнику від ФГ «Новий Світ
Н», товарно-транспортні-накладні та
транспортування соняшнику, та
податкові накладні, виписані ФГ «Новий
Світ Н», які наведені в акті перевірки
посадовою особою відповідача (стор.18-28
Акту).

Судом в ході розгляду справи
встановлено, що соняшник, придбаний
позивачем у ФГ «Новий Світ Н»,
завозився до зернових складів, місця
зберігання та відповідні договори
наведені і посадовою особою
відповідача в акті перевірки (стор.36-37
Акту). В матеріалах справи наявні копії
складських квитанцій на зерно, які були
виписані позивачу зерновими складами
на підтвердження прийняття на
зберігання ними соняшнику, отриманого
від ФГ «Новий Світ Н», реквізити
вказаних квитанцій наведені також в
Акті перевірки (стор.37-57 Акту).

Суд відмічає, що за змістом акту
перевірки податкові накладні, на
підставі яких позивачем сформована
спірна сума податкового кредиту, були
досліджені відповідачем в ході
перевірки позивача, зауваження щодо їх
оформлення відсутні, відповідачем не
заперечується, що розрахунки за
придбаний товар здійснені в
безготівковій формі шляхом
банківського переказу коштів за
платіжними реквізитами постачальника.
Не заперечується відповідачем і той
факт, що податкові накладні, спірні
суми податкового кредиту за якими
віднесені позивачем до податкового
кредиту, виписані його контрагентом,
який на час її оформлення знаходився в
Єдиному державному реєстрі, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платниками
податку на додану вартість.

Суд зазначає, що зміст перелічених
первинних документів, що виступили
підставою внесення відповідних
записів до документів бухгалтерського
та податкового обліку, в повній мірі
відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а саме,
містять назву документа, дату і місце
складання, назви підприємств, від імені
яких складено документи, відомості про
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
особисті підписи або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Суд зважує, що умови та порядок видачі
довіреностей на одержання
товарно-матеріальних цінностей
регламентовані Інструкцією про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Мінфіну України від 16.05.1996 року
№ 99 (зареєстровано в Мін'юсті України
12.06.1996 року за № 293/1318), дія якої
поширюється на підприємства, установи
та організації, їх відділення, філії,
інші відокремлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності. Відповідно
до п. 3 Інструкції № 99 сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Видача
бланків довіреностей здійснюється
після їх реєстрації у журналі
реєстрації довіреностей. Довіреність
на одержання цінностей видається лише
особам, які працюють на даному
підприємстві. Згідно з п. 6 Інструкції №
99 довіреність на одержання цінностей
від постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей. Відповідно до п. 10
Інструкції № 99 особа, якій видано
довіреність, зобов'язана не пізніше
наступного дня після кожного випадку
доставки на підприємство одержаних за
довіреністю цінностей, незалежно від
того, одержані цінності за довіреністю
повністю або частково, надати
працівнику підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі. Згідно із вимогами п. 13
Інструкції № 99 довіреність незалежно
від строку її дії залишається у
постачальника при першому відпуску
цінностей.

Стосовно доводів щодо відсутності у
позивача декількох
товарно-транспортних накладних на
підтвердження транспортування частини
товару - соняшника суд зазначає таке.
Правилами ведення податкового обліку
не передбачено обов'язку позивача
підтверджувати право на формування
податкового кредиту, як і валових
витрат товарно-транспортними
накладними, а відсутність
товарно-транспортних накладних сама по
собі, без дослідження інших обставин,
не може спростовувати товарність
операції. Крім того, позиція
відповідача, яка ґрунтується на
відсутності товарно-транспортних
накладних, суперечить позиції
Міністерства Доходів і зборів,
викладеній в листі від 19.09.13
№11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, відповідно до якої
товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

Крім того, суд відмічає, що, як
вбачається зі змісту акту, складеного
відповідачем відносно позивача, в акті
Верхньодніпровської ОДПІ від 24.04.14
№422/04-16-22-02/34471809 відносно ФГ «Новий Світ
Н», зміст якого наводиться
відповідачем в акті відносно позивача,
ФГ «Новий Світ Н» задекларувало
податкові зобов'язання з ПДВ по
господарським операціям з ТОВ «Оптімус
Плюс» за листопад 2013 року - на 3 074 484, 82
гривень, за грудень 2013 року - на 333 333
гривень.

За викладених обставин, суд констатує,
що факт придбання товару та
використання його в послідуючому у
власній господарській діяльності
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинним документами, які
оформлені відповідно до вимог чинного
законодавства України і містять усі
необхідні реквізити.

На підставі викладеного суд доходить
до висновку, що позивачем правомірно
сформована спірна сума податкового
кредиту за податковими накладними,
отриманими від ФГ «Новий Світ Н» в
листопаді та грудні 2013р., в розмірі 3 407
818 грн., а доводи та позиція податкового
органу стосовно протиправності її
включення позивачем до складу
податкового кредиту не ґрунтуються на
вимогах закону, а отже і спірне
податкове повідомлення-рішення від
28.05.14 №не узгоджується з вимогами
ПКУ, у зв'язку з чим підлягає скасуванню
як протиправне.

Беручи до уваги наведене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптімус Плюс»
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 28.05.14
№ - скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 28.05.14
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптімус Плюс» () витрати по сплаті судового
збору в сумі 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 29.09.14.

Суддя А.О.
Коренев