Справа № 872/15426/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 рокусправа № 1170/2а-1027/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року № 1170/2а-1027/12 за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 17
жовтня 2011 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 72 598,19
грн. та № від 17 жовтня 2011 року,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 79 373,65 грн.
основного платежу та 19 843,41 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що не допускав порушень, а
тому вважає податкові
повідомлення-рішення такими, що не
відповідають чинному законодавству.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Кіровоградська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги, що позивачем
безпідставно сформовано валові
витрати за рахунок сум ПДВ по
видаткових (податкових) накладних,
виписаних на реалізацію товару.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибули, про
причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, у період
з 29 вересня 2011 р. по 04 жовтня 2011 р.
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 за період з 01 січня 2008 р. по 31
березня 2011 р., за результатами якої
складено акт №184/1710/НОМЕР_1 від 11 жовтня
2011 р., висновками якого, зокрема, є
порушення позивачем: ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992 р. та додатку №7 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян, за
наслідками якого донараховано податок
з доходів фізичних осіб в сумі 72 598,19
грн. в т.ч. за ІІ півріччя 2008 року в сумі
26 100,42 грн., за 2009 рік в сумі 2 871,45 грн.,
за 2010 рік в сумі 43 626,32 грн.; п.п.7.2.3,
п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 р. -
завищено дозволений податковий кредит
на суму податку на додану вартість на
суму 79 373,65 грн. в т.ч.: за вересень 2008 р.
на суму 10 251,45 грн., за жовтень 2008 р. на
суму 7 125,18 грн., за березень 2009 р. на
суму 3 828,60 грн., за квітень 2010 р. на суму
16 237,64 грн., за травень 2010 р. на суму 9
662,50 грн., за жовтень 2010 року на суму 22
524,76 грн., за листопад 2010 р. на суму 9 743,52
грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20% від
звичайної ціни на такі товари (послуги),
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статті 8 цього
Закону, протягом звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платнику податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням
основних фондів (основних засобів у
тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій в необоротні
капітальні активи), утому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Згідно з підпунктом 7.4.5 цього
пункту не дозволяється включати до
податкового кредиту будь-які витрати
зі сплати податку, не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 вказаного Закону, датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті
7 Закону сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
відповідно до пункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Віходячи з аналізу пункту 1.4. статті 1
Закону України "Про податок на додану
вартість" необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності. Таким чином, наявність
належним чином оформлених податкових
накладних є підставою для включення до
податкового кредиту платника сум
податку на додану вартістьза такими
накладними.

Відповідно до пункту198.3 статті
198, пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари, та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статті 8 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оприбуткованих операціях. У
відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Тобто, відповідно до вимог як Закону
України "Про податок на додану
вартість", так і відповідно до вимог
Податкового кодексу України
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності та наявність належним чином
оформлених податкових накладних, які є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум податку на додану
вартість за такими накладними.

У відповідності до пункту 7.1 статті 7
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" передбачено, що ставка
податку становить 15 відсотків від
об'єкта оподаткування.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з доходів
громадян" від 26 грудня 1992 року №13-92
передбачено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачено, що валові витрати
виробництва і обігу визначені як сума
будь-яких витрат платника податку в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській
діяльності.Таким чином, якщо продаж
товарів не супроводжується
компенсацією (оплатою) покупцем їх
вартості, такий продаж слід вважати
безоплатним наданням товарів в обсязі
поставки, що не компенсована набувачем
права власності на товари (покупцем), до
моменту здійснення покупцем фактичної
компенсації (оплати) вартості
придбаних ним товарів.

Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств" передбачено два
випадки, коли покупцем збільшуються
валові витрати на суму вартості
придбаних товарів незважаючи на те, що
їх вартість ним не компенсована (не
оплачена), тобто коли товари придбано
покупцем на умовах відстрочення
(розстрочення) кінцевого розрахунку.
Такими випадками є застосування
продавцем механізмів товарного
кредитування (підпункт 1.11.2 статті 1
цього Закону) або торгівлі у
розстрочення (пункт 1.12 статті 1 цього
Закону). Згідно з пунктом 1.11.2 статті 1
вищевказаного Закону визначено, що
товарний кредит - товари, які
передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичним чи
фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент.Згідно з пунктом 1.12 ст. 1 цього ж
Закону визначено, що торгівля у
розстрочку - господарська операція, яка
передбачає продаж резидентом або
нерезидентом товарів фізичним чи
юридичним особам на умовах
розстрочення кінцевого розрахунку, на
визначений строк та під процент. У
наведених випадках датою збільшення
валових витрат покупця є дата
оприбуткування платником податку
товарів, а датою збільшення валового
доходу продавця - дата відвантаження
товарів (передача всіх ризиків
загибелі або пошкодження товару). Таким
чином, з метою оподаткування
прибутковим податком з громадян
оподатковуваний дохід визначається
шляхом зменшення валового доходу,
отриманого від продажу ТМЦ, на суму
витрат, пов'язаних з їх придбанням, які
згідно із Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу). Датою включення до
складу валових витрат вартості
придбаних ТМЦ буде дата оприбуткування
платником податку таких ТМЦ (у випадку
придбання товарів на умовах товарного
кредитування або торгівлі у
розстрочення), в усіх інших випадках -
дата плати таких ТМЦ.

Як вбачається з Акту Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 11 жовтня 2011 року № 184/1710/НОМЕР_1
основним видом діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є діяльність
автомобільного вантажного транспорту.
Протягом періоду, що перевірявся,
позивач мав взаємовідносини з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будпромкомплект»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автодорінвест»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Промагролізинг»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Н.Т.К. Октан». До
перевірки на підтвердження
своєчасності відображення в обліку та
звітності операцій по господарським
відносинам з контграгентами позивачем
були надані податкові декларації з
податку на додану вартість за
відповідні податкові періоди,
податкові накладні, реєстри виданих
податкових накладних, банківські
виписки. Згідно з поясненнями позивача
угоди між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будпромкомплект», Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Автодорінвест», Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Промагролізинг», Товариством з
обмеженою відповідальністю «Н.Т.К.
Октан» були укладені в усній формі.
Згідно з наданими до перевірки
первинними документами фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 протягом
періодів вересень - жовтень 2008 року,
березень 2010 року включено до
податкового кредиту по
взаємовідносинам із Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Промагролізинг», Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будпромкомплект» суму у розмірі 78410,00
грн., в тому числі по податку на додану
вартість 21205,23 грн.;у періодах: квітень
2010 року включено до податкового
кредиту по взаємовідносинам із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автодорінвест» в
сумі 16237,64 грн., в тому числі податок на
додану вартість 10880,00 грн., у травні 2010
включено до податкового кредиту по
взаємовідносинам із Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Автодорінвест» року в сумі 34222,00 грн.,
податок на додану вартість 9662,50 грн., у
жовтня 2010 року включено до податкового
кредиту по взаємовідносинам із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Н.Т.К. Октан» в сумі
35547,00 грн., податок на додану вартість
22524,76 грн. у листопаді 2010 року включено
до податкового кредиту по
взаємовідносинам із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Н.Т.К.
Октан» в сумі 35545,00 грн., податок на
додану вартість 9743,52 грн. Даний товар
позивачем оприбутковано відповідно до
накладних. Оплату вартості придбаного
товару позивачем здійснено в повному
обсязі готівковим шляхом, що
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордера та не
заперечувалось відповідачем в акті.
Поставка та передача товару
здійснювалась згідно з видатковими
накладними та податковими накладними.
Отриманий товар оприбуткований
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.
та використаний останнім у власній
господарській діяльності. Передача та
поставка товару підтверджується
переліком первинних документів, а
також квитанціями про приймання
готівки, які містяться в матеріалах
справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що висновки,
зазначені податковим органом в акті
перевірки про те, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 не надано до
перевірки документи, що засвідчують
факт передачі і отримання товару
(запасних частин), а також факт
подальшого використання позивачем
отриманого товару у власній
господарській діяльності, видом
діяльності якого є діяльність
автомобільного вантажного транспорту,
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, позивач, здійснивши
оплату за товар разом з податком на
додану вартість та отримавши податкові
накладні, правомірно відніс до складу
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість. При цьому,
як вбачається зі змісту акті перевірки,
то він не містить жодних посилань
податкового органу про те, що податкові
накладні, на підставі яких позивачем
здійснено формування податкового
кредиту не відповідають вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим
суд вважає, що позивачем суду були
надані докази, що підтверджують
реальне вчинення господарських
операцій, що в свою чергу не виключає
правомірність визначення платником
податкового кредиту за такими
операціями.

Крім того, позивачем доведено
реальність операцій щодо придбання
запасних частин, документи, які
підтверджують їх оприбуткування, облік
та використання в подальшому
придбаного товару для здійснення
господарській діяльності були надані
позивачем в судовому засіданні та
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року № 1170/2а-1027/12 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складення її тексту у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко