Справа № 826/12819/14
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2014 року 11 год. 50 хв.
за позовом Консорціуму
«Український центр підтримки номерів
до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації
про скасування рішення в частині
Суддя - Вовк
судового засідання Хайло А.А.
від позивача Забродська К.А.,
довіреність № б/н, від 21 серпня 2014 року
Гончарук Ю.В. (генеральний директор)
від відповідача Круглюк І.Д.,
довіреність № 74/144, від 31 липня 2014 року
На підставі ч. 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в судовому
засіданні 17 вересня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
складено і підписано 18 вересня 2014 року.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
29 серпня 2014 року до Окружного
адміністративного суду міста Києва
надійшла позовна заява Консорціуму
«Український центр підтримки номерів
та адрес» (далі також - консорціум,
позивач) до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації (далі також -
НКРЗІ, відповідач), в якому позивач,
зокрема, просив скасувати рішення
відповідача № 515 «Про прийняття за
основу проекту рішення НКРЗІ «Про
затвердження Порядку надання послуг із
перенесення абонентських номерів» від
01 серпня 2014 року (далі також -
оскаржуване рішення) в частині
встановлення порядку визначення
організації, яка здійснює
централізоване технічне
адміністрування персональних номерів
та перенесених абонентських номерів.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 вересня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до розгляду в судовому засіданні.
В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає про протиправність
встановлення відповідачем в
оскаржуваному рішенні порядку
визначення уповноваженої організації,
яка здійснює централізоване технічне
адміністрування перенесених
абонентських номерів, з огляду на
відсутність у НКРЗІ відповідних
законодавчих повноважень на
здійснення такої діяльності.
У ході судового розгляду справи,
представники позивача позов
підтримали та просили задовольнити
В наданих суду запереченнях
представник відповідача вказав, що
оскаржуване рішення було прийняте
обґрунтовано та з дотримання
передбаченої законодавством
процедури, посилаючись на обставини,
викладені в запереченнях проти
адміністративного позову.
Також зазначив, що за наслідком
прийняття рішення № 515 від 01 серпня 2014
року жодним чином не було порушено
права позивача, за захистом яких
останній міг би звернутись до
адміністративного суду.
В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив,
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
11 вересня 2014 року на адресу Окружного
адміністративного суду міста Києва
надійшло клопотання позивача про
забезпечення позову шляхом зупинення
дії оскаржуваного рішення, проте, у
зв'язку з несплатою позивачем
відповідного розміру судового збору, в
судовому засіданні 17 вересня 2014 року
було вирішено його не розглядати.
Дослідивши матеріали адміністративної
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -
01 серпня 2014 року відповідач прийняв
рішення № 515, відповідно до п. 1 якого
було прийнято за основу проект рішення
НКРЗІ «Про затвердження Порядку
надання послуг із перенесення
абонентських номерів».

Розділом ІІІ зазначеного Порядку
надання послуг із перенесення
абонентських номерів врегульовується
порядок визначення організації, яка
здійснює централізоване технічне
адміністрування перенесених
абонентських номерів.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що як
на єдину підставу для скасування
оскаржуваного рішення позивач вказує
відсутність у відповідача повноважень
на встановлення порядку визначення
організації, яка здійснює
централізоване технічне
адміністрування перенесених
абонентських номерів.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону
України «Про телекомунікації», органом
державного регулювання у сфері
телекомунікацій є національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері зв'язку та інформатизації.

Згідно абз. 2 п. 1 Положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації, затвердженого указом
Президента України від 23 листопада 2011
року № 1067/2011 (далі Положення), НКРЗІ є
органом державного регулювання у сфері
телекомунікацій, інформатизації,
користування радіочастотним ресурсом
та надання послуг поштового зв'язку. У
визначеній сфері НКРЗІ здійснює
повноваження органу ліцензування,
дозвільного органу, регуляторного
органу та органу державного нагляду
(контролю).

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 18 Закону
України «Про телекомунікації»,
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації видає нормативні акти з
питань, що належать до її компетенції
та контролює їх виконання.

Згідно положень ч. 7, 8 статті 20
вказаного Закону, національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері зв'язку та інформатизації,
розробляє і затверджує з питань, що
належать до її компетенції,
нормативно-правові акти, обов'язкові до
виконання центральними та місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, учасниками
ринку телекомунікаційних послуг, їх
об'єднаннями, контролює їх виконання.

Рішення національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації, які є
нормативно-правовими актами,
підлягають обов'язковій державній
реєстрації в установленому
законодавством порядку.

Водночас, відповідно до абз. 6 п. 13
Положення, рішення НКРЗІ, які
відповідно до закону є регуляторними
актами (крім рішень щодо встановлення
тарифів), розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються з
урахуванням вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

Необхідно зазначити, відповідно до
вимог статей 7, 9, 13 вказаного Закону,
підготовка проекту регуляторного акту
повинна бути передбачена Планом
діяльності регуляторного органу з
підготовки проектів регуляторних
актів, кожен проект регуляторного акта
у встановленому Законом порядку
оприлюднюється з метою одержання
зауважень і пропозицій від фізичних та
юридичних осіб, їх об'єднань.

Так, п. 28 розділу «Проекти регуляторних
актів Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації» Плану
діяльності з підготовки проектів
регуляторних актів на 2014 рік,
затвердженого рішенням НКРЗІ від 10
грудня 2013 року № 807, передбачена
підготовка відповідного регуляторного
акту НКРЗІ - рішення НКРЗІ «Про
затвердження Порядку надання послуг із
перенесення абонентських номерів».

Таким чином, відповідач, дотримуючись
вимог законодавства, в межах
передбачених повноважень розпочав
підготовку проекту відповідного
регуляторного акту.

Порядок організації нормотворчої
діяльності Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації визначено
Регламентом НКРЗІ, затвердженим
рішенням відповідача від 13 грудня 2012
року № 658 (далі - Регламент).

Відповідно до п.п. 4.10.1 - 4.10.4 п. 4.10
Регламенту, після розроблення головним
розробником або робочою групою проекту
регуляторного акта, розгляду його
відповідними структурними
підрозділами, Департаментом правового
забезпечення та членами НКРЗІ, проект
разом з пояснювальною запискою,
аналізом регуляторного впливу,
повідомленням про оприлюднення та
іншими документами, передбаченими цим
Регламентом та законодавством,
виноситься на розгляд Комісії для
прийняття за основу.

У разі, якщо проект регуляторного акта
є додатком до проекту розпорядчого
документа НКРЗІ, яким цей проект
регуляторного акта
затверджуватиметься, за основу
приймається проект рішення НКРЗІ,
додатком до якого є проект
регуляторного акта.

В разі прийняття проекту регуляторного
акта за основу він оприлюднюється на
офіційному веб-сайті Комісії протягом
п'яти робочих днів відповідно до вимог
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» та у
випадках, передбачених законом,
подається на погодження до
заінтересованих державних органів.

У разі схвалення НКРЗІ проекту
регуляторного акта із урахуванням
зауважень та пропозицій, головний
розробник забезпечує у триденний строк
організацію подання схваленого
проекту на повторне погодження до
заінтересованих державних органів.

Після надходження результатів
повторного погодження проекту
регуляторного акта заінтересованими
державними органами, передбаченого
підпунктом «а» пункту 4.10.3 цього
Регламенту, головний розробник
погоджує його у порядку, встановленому
пунктом 4.7 та 4.8 цього Регламенту, та
виносить у тижневий строк на розгляд
Комісії для його прийняття (схвалення).

Згідно п. 4.11 Регламенту, після
прийняття (схвалення) НКРЗІ: а)
нормативно-правовий акт НКРЗІ, у тому
числі регуляторний акт НКРЗІ, в
п'ятиденний строк подається головним
розробником на державну реєстрацію до
Міністерства юстиції України; б) проект
нормативно-правового акта, у тому числі
проект регуляторного акта, подається
Головою НКРЗІ в установленому
законодавством порядку на розгляд
відповідного державного органу.

Таким чином, на рівні зазначених актів
законодавства встановлена окрема
процедура прийняття
нормативно-правовий актів НКРЗІ, у тому
числі регуляторних актів. При цьому, як
вбачається з матеріалів справи, при
прийнятті оскаржуваного рішення
відповідачем не було допущено порушень
такої процедури.

Так, відповідно до статті 1 Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності»,
регуляторний акт - це прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
нормативно-правовий акт, який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади га
суб'єктами господарювання; прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
інший офіційний письмовий документ,
який встановлює, змінює чи скасовує
норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом.

Отже, лише прийнятий в установленому
законодавством порядку регуляторний
акт НКРЗІ може впливати на права та
інтереси осіб, в тому числі щодо
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій.

В контексті зазначеного, позивачем, на
думку суду, не взято до уваги, що
прийнятий за основу оскаржуваним
рішенням НКРЗІ проект рішення про
затвердження Порядку надання послуг із
перенесення абонентських номерів може
бути неодноразово змінений та
доопрацьований відповідачем з
врахуванням пропозицій та зауважень
фізичних та юридичних осіб, узгоджень в
подальшому із заінтересованими
державними органами, як це передбачено
описаною вище процедурою прийняття
НКРЗІ нормативно-правовий актів.

Водночас, на момент виникнення спірних
правовідносин, проект регуляторного
акту проходив обов'язкову процедуру
оприлюднення з метою одержання
зауважень і пропозицій від фізичних та
юридичних осіб, їх об'єднань. У зв'язку з
цим, позивач мав можливість надати
НКРЗІ свої пропозиції та зауваження до
проекту регуляторного акту в
установленому законодавством порядку,
чого ним зроблено не було.

Як вже було зазначено вище,
оскаржуваним рішенням було лише
прийнято за основу проект рішення
НКРЗІ «Про затвердження Порядку
надання послуг із перенесення
абонентських номерів» та установлено
строк, протягом якого від фізичних та
юридичних осіб, їх об'єднань приймалися
зауваження та пропозиції до проекту
регуляторного акта, з дня його
оприлюднення до 29 серпня 2014 року.

Таким чином, встановлена на рівні
законодавства процедура прийняття
рішення відповідача про затвердження
Порядку надання послуг із перенесення
абонентських номерів завершена не
була, а тому, не є такими, що набрали
чинності, положення такого Порядку.

В контексті зазначеного, суд звертає
увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1
статті 2, п. 1 ч. 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо особа вважає, що цими рішеннями,
діями його права чи свободи порушені
або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
обмеження прав чи свобод.

З огляду на встановлені обставини
справи та зазначені положення
законодавства, суд приходить до
висновку про те, що Порядок надання
послуг із перенесення абонентських
номерів, проект рішення про
затвердження якого був прийнятий за
основу оскаржуваним рішенням, не
зумовлює виникнення будь-яких прав або
обов'язків для позивача.

Так, під час розгляду справи в судовому
засіданні представниками позивача
зазначалось, що даний адміністративний
позов був поданий з метою недопущення
можливого порушення своїх прав в
майбутньому, в разі прийняття
відповідачем остаточного рішення про
затвердження Порядку надання послуг із
перенесення абонентських номерів.

Між тим, в контексті наведених вище
вимог ч. 1 статті 2 КАС України, суд
вважає за необхідне зазначити, що в
порядку адміністративного судочинства
підлягають захисту лише порушені права
та інтереси юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, а не ті,
порушення яких може мати місце в
майбутньому.

Щодо позиції позивача про відсутність
у НКРЗІ повноважень на встановлення
порядку визначення уповноваженої
організації, яка здійснює
централізоване технічне
адміністрування перенесених
абонентських номерів, суд вважає, що
оскільки п.п. 5-1, 5-2 ч. 1 статті 18 Законом
України «Про телекомунікації» до
виключних повноважень відповідача
віднесено і встановлення порядку
надання послуг із перенесення
абонентських номерів, і визначення
організації, яка здійснює
централізоване технічне
адміністрування персональних номерів
та перенесених абонентських номерів,
НКРЗІ має право затверджувати порядок
визначення такої організації.

Таким чином, судом не приймаються до
уваги відповідні доводи консорціуму
щодо відсутності у відповідача
повноважень встановлювати порядок
визначення уповноваженої організації,
яка здійснює централізоване технічне
адміністрування перенесених
абонентських номерів.

Враховуючи, що інших доводів
протиправності оскаржуваного рішення
позивачем наведено не було, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог консорціуму про
скасування рішення відповідача № 515
«Про прийняття за основу проекту
рішення НКРЗІ «Про затвердження
Порядку надання послуг із перенесення
абонентських номерів» від 01 серпня 2014
року в частині встановлення порядку
визначення організації, яка здійснює
централізоване технічне
адміністрування персональних номерів
та перенесених абонентських номерів.

Відповідно до статті 161 КАС України, під
час прийняття постанови суд вирішує
наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці данні
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів та
висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України,
матеріалів справи, суд приходить до
висновку про те, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідачем було доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Консорціуму «Український центр
підтримки номерів та адрес» до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації про скасування рішення
в частині - відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254
КАС України, набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови за
правилами, встановленими статтями 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
П.В. Вовк