Справа № 815/4539/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4539/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання -
Гур`єва К.І.

за участю сторін: представника
позивача - Комендантова Г.Г. (за
довіреністю)

представника
відповідача - Трусова А.С. (за
довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «МІНАГРО» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 18 липня
2014 року та № від 18 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МІНАГРО» вернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 18
липня 2014 року, яким позивачу зменшено
суму від'ємного значення з податку на
додану вартість у сумі 1 279 731, 00 грн.
та податкового повідомлення-рішення
№ від 18 липня 2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 195 422, 00 грн. та
нараховано штрафні санкції у розмірі 48
855, 50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що на підставі акту
позапланової невиїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «МІНАГРО»
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18 липня 2014
року № та №, які отримані
позивачем 30 липня 2014 року. Згідно
висновків акту перевірки та прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
відповідачем встановлені порушення
вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України,
внаслідок чого позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 195 422, 00 грн.,
нараховано штрафні санкції у розмірі 48
855, 50 грн. та зменшено розмір від'ємного
значення з ПДВ у сумі 1 279 731, 00 грн.

Позивач не погоджується із зазначеним
податковими повідомленнями-рішеннями,
прийнятим на підставі акту перевірки
№1525/22-02/38155765 висновки якого, на його
думку, базуються на припущеннях та
спростовуються наступним. Так, позивач
вказує, що єдиною підставою для
висновків податкової про порушення ТОВ
«МІНАГРО» вимог податкового
законодавства є відсутність
товарно-транспортних накладних на
поставку товару. При цьому, позивач
зазначив, що до перевірки, яка
проходила у приміщенні податкової, ним
були надані документи, пов'язані з
предметом перевірки, а саме копії
господарських угод, видаткових та
податкових накладних,
товарно-транспортних накладних по
періодах виникнення від'ємного
значення з податку на додану вартість
згідно додатку 2 декларації з ПДВ за
березень 2014 року. Крім того, при поданні
заперечень до акту перевірки, в порядку
ст. 44 ПК України, позивачем були
повторно надані товарно-транспортні
накладні, які з невідомих причин не
були прийняті відповідачем до уваги.
При цьому, позивач наголошує на тому, що
навіть відсутність
товарно-транспортних накладних не може
бути підставою для висновків
відповідача відображених в акті
перевірки, оскільки вимогами
податкового обліку не передбачено
обов'язковості складання
товарно-транспортних накладних на
підтвердження податкового кредиту.

Також позивачем зазначено, що факт
виконання укладених між ТОВ «МІНАГРО»
та контрагентами господарських
договорів підтверджується податковими
та видатковими накладними, які були
досліджені в акті перевірки та до яких
у відповідача не було висунуто жодних
зауважень.

Таким чином, посилаючись на те, що
відповідачем не спростована
достовірність відомостей, наведених у
наданих до перевірки документах, та їх
відповідність встановленим законом
вимогам, а надані позивачем
товарно-транспортні накладні взагалі
були проігноровані та не враховані при
прийнятті спірних рішень, позивач
вважає, що податкові
повідомлення-рішення від 18 липня 2014
року № та № є протиправними
та підлягають скасування, що стало
підставою його звернення до суду із
зазначеним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, надав
заперечення відповідно до яких
зазначив, що в ході проведення
документальної невиїзної перевірки
ТОВ «МІНАГРО» встановлено, що в
порушення вимог 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, підприємством завищено
податковий кредит всього на 860 686 грн.,
в т.ч.: в січні 2014 року на суму 811 355 грн.,
березні 2014 року на суму 49 331 грн.,
залишок від'ємного значення ПДВ по ряд.
24 Декларації за березень 2014 року в сумі
1 279 731 грн., що в свою чергу призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками поточних
звітних (податкових) періодів з
урахуванням залишків від'ємного
значення попередніх звітних періодів
всього на 195 422 грн., в т.ч.: в січні 2014
року на суму 47 946 грн., в лютому 2014 року
на суму 90 516 грн., в березні 2014 року на
суму 56 960 грн. Так, відповідачем
вказано, що перевіркою відображених у
рядках 10.1-17 Декларації з ПДВ показників
за період січень, березень 2014 року
встановлено, що на формування цих
показників вплинуло здійснення
операцій по придбанню зерна та
включення до податкового кредиту
податкових накладних, виписаних
постачальниками за період з 01 липня 2013
року по 31 березня 2014 року. Проте, на
думку відповідача, наявність у
позивача вказаних податкових
накладних є обов'язковою, але не
вичерпною обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту. Відповідач наполягав на
відсутності документів, що
підтверджують транспортування
придбаного у контрагентів товару, а
надані позивачем до заперечень на акт
перевірки товарно-транспортні
накладні оформлені з порушення
встановленого порядку.

Враховуючи викладене, висновок,
зроблений в акті перевірки щодо
порушень ТОВ «МІНАГРО» вимог п. 198.3, п.
198. 6 ст. 198 ПК України, податкова вважає
правомірним, так само, як і прийняття
податкових повідомлень-рішень №
та № від 18 липня 2014 року.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

У період з 12 червня 2014 року по 18 червня
2014 року на підставі рішення керівника
ДПІ у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області та наказу про
проведення позапланової невиїзної
документальної перевірки від 25 травня
2014 року №383-п, відповідно до п. 75.1 ст. 75,
пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК України,
посадовою особою ДПІ у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській област проведено
документальну невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
товариства з обмеженою
відповідальністю «МІНАГРО» з питань
достовірності декларування залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду по
декларації з ПДВ за березень 2014 року.

Відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК
України, документальна позапланова
перевірка здійснюється, якщо платником
подано декларацію, в якій заявлено до
відшкодування з бюджету податок на
додану вартість, за наявності підстав
для перевірки, визначених у розділі V
цього Кодексу, та/або з від'ємним
значенням з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 25 червня
2014 року №1525/22-02/38155765 «Про результати
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«МІНАГРО», з питань
достовірності декларування залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду по
декларації з ПДВ за березень 2014 року»
(а.с. 10-21).

Відповідно до висновків акту,
перевіркою встановлено, що в порушення
п. 193.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, ТОВ
«МІНАГРО» завищено податковий кредит
всього на 860 686 грн., в т.ч.: в січні 2014
року на суму 811 355 грн., березні 2014 року
на суму 49 331 грн., залишок від'ємного
значення ПДВ по ряд. 24 Декларації за
березень 2014 року в сумі 1 279 731 грн., що
в свою чергу призвело до заниження суми
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточних звітних
(податкових) періодів з урахуванням
залишків від'ємного значення
попередніх звітних періодів всього на
195 422 грн., в т.ч.: в січні 2014 року на суму
47 946 грн., в лютому 2014 року на суму 90 516
грн., в березні 2014 року на суму 56 960
грн.(а.с. 12).

На підставі акту від 25 червня 2014 року
№1525/22-02/38155765, а також згідно з пп. 54.3.2 п.
54.3 ст. 54, ст. 58 ПК України, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18
липня 2014 року, яким ТОВ «МІНАГРО»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 244 277, 50
грн. з яких 195 422, 00 грн. за основним
платежем та 48 855, 50 грн. за штрафними
санкціями (а.с. 22).

Також згідно з п. 54.3, ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п.
198.3, п. 198.6 ПК України та на підставі
акту перевірки №1525/22-02/38155765,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18
липня 2014 року, яким ТОВ «МІНАГРО»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість по
декларації за березень 2014 року №,
дата реєстрації 17 квітня 2014 року на 1 279
731, 00 грн. (а.с. 23)

Не погоджуючись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач звернувся до суду з вимогами
про їх скасування з підстав наведених у
позові.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою повноти визначення ТОВ
«МІНАГРО» податкового кредиту за
період січень, березень 2014 року
встановлено його завищення на суму 860
726, 00 грн. В акті зазначається, що на
формування цих показників вплинули
операції з придбання зерна, включення
до складу податкового кредиту
податкових накладних, виписаних
постачальниками за період з 01 липня 2013
року по 31 березня 2014 року згідно
договорів купівлі-продажу №2 від 15
січня 2014 року, №15 від 21 серпня 2013 року,
№16 від 30 серпня 2013 року, №29 від 18 грудня
2013 року; №50 від 20 серпня 2013 року, №27 від
30 липня 2013 року, №51 від 21 серпня 2013 року,
№110 від 05 листопада 2013 року.

Враховуючи викладене, на підставі
наявних в матеріалах справи доказів
судом встановлено, що 15 січня 2014 року
між ТОВ «Нива-1200» (Продавець) та ТОВ
«МІНАГРО» (Покупець) укладено Договір
купівлі-продажу №02, предметом якого є
зобов'язання Продавця передати у
власність Покупця належний Продавцю
товар, а Покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах даного Договору.
Найменування товару - ячмінь. Загальна
кількість товару 64 тони 420 кг. Доставка
товару Покупцю здійснюється
самовивозом зі складу Продавця. (а.с. 30).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: видаткову накладну №02н від 16
січня 2014 року, згідно якої ТОВ
«МІНАГРО» було придбано ячмінь у
кількості 64 тони 420 кг на суму 90 832, 20
грн.; товарно-транспортну накладну
№200486 від 15 січня 2014 року; податкову
накладну від 15 січня 2014 року №2/2 та
розрахунок коригування кількісних і
вартісних показників до податкової
накладної від 15 січня 2014 року №2/2, який
відображає зміну у кількості товару, що
купувався (а.с. 31-34).

21 серпня 2013 року між ТОВ «Нива-1200»
(Продавець) та ТОВ «МІНАГРО» (Покупець)
укладено Договір купівлі-продажу №15,
предметом якого є зобов'язання
Продавця передати у власність Покупця
належний Продавцю товар, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його вартість на умовах
даного Договору. Найменування товару -
пшениця. Загальна кількість товару 103
тони 340 кг. Доставка товару Покупцю
здійснюється самовивозом зі складу
Продавця. (а.с. 35-36).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: накладну №27н від 23 серпня 2013 року,
відповідно до якої ТОВ «МІНАГРО»
придбано пшеницю у кількості 103 тони 340
кг на суму 160 177, 00 грн.;
товарно-транспортну накладну №112331 від
22 серпня 2013 року; податкові накладні
від 22 серпня 2013 року №6/2 та №7/2 від 23
серпня 2013 року (а.с. 37-40).

30 серпня 2013 року між ТОВ «Нива-1200»
(Продавець) та ТОВ «МІНАГРО» (Покупець)
укладено Договір купівлі-продажу №16,
предметом якого є зобов'язання
Продавця передати у власність Покупця
належний Продавцю товар, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його вартість на умовах
даного Договору. Найменування товару -
пшениця. Загальна кількість товару 70
тони 050 кг. Доставка товару Покупцю
здійснюється самовивозом зі складу
Продавця. (а.с. 41-42).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: накладну №28н від 31 серпня 2013 року,
відповідно до якої ТОВ «МІНАГРО»
придбано пшеницю у кількості 70 тон 050 кг
на суму 108 577, 50 грн.; товарно-транспортну
накладну від 30 серпня 2013 року №112364;
податкову накладну від 30 серпня 2013 року
№8/2 та розрахунок коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної від 30 серпня 2013
року №1/2, який відображає зміну у
кількості товару, що придбався (а.с.
42/46).

Також між ТОВ «Нива-1200» (Продавець) та
ТОВ «МІНАГРО» (Покупець) було укладено
Договір купівлі-продажу №29 від 18
грудня 2013 року, предметом якого є
зобов'язання Продавця передати у
власність Покупця належний Продавцю
товар, а Покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах даного Договору.
Найменування товару - ячмінь. Загальна
кількість товару 65 тон. Доставка товару
Покупцю здійснюється самовивозом зі
складу Продавця. (а.с. 47).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: видаткову накладну №48н від 18
грудня 2013 року, відповідно до якої ТОВ
«МІНАГРО» придбано ячмінь у кількості
65 тон на суму 95 550, 00 грн.;
товарно-транспортну накладну від 18
грудня 2013 року №112355; податкову
накладну від 18 грудня 2013 року №3/2 (а.с.
48-50).

20 серпня 2013 року ТОВ «МІНАГРО»
(Покупець) укладено з ТОВ «Ківшовата
Агро» (Продавець) Договір
купівлі-продажу №50, відповідно до умов
якого, з урахуванням додаткової угоди
№1 від 20 серпня 2013 року, Продавець
продає, а Покупець приймає пшеницю у
кількості 400, 400 +/- 10% метричних тон (а.с.
51-52).

На підтвердження виконання даного
договору позивачем надано до суду
належним чином завірені копії
наступних документів: видаткової
накладної №ПБ47 від 20 серпня 2013 року,
згідно якої ТОВ «МІНАГРО» придбано
пшеницю озиму у кількості 90, 44 тон на
суму 131 138, 00 грн.; товарно-транспортну
накладну від 21 серпня 2013 року №112346;
податкову накладну від 20 серпня 2013 року
№231/2 (а.с. 53-55).

Також судом встановлено, що 30 липня 2013
року між ТОВ «МІНАГРО» (Покупець) та МПП
«Нара» (Продавець) укладено Договір
купівлі-продажу №27, відповідно до умов
якого, з урахуванням додаткової угоди
№1 від 30 липня 2013 року, Продавець
продає, а Покупець приймає пшеницю у
кількості 96, 774 +/- 10% метричних тон (а.с.
56-57).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: накладну №3/2 від 31 липня 2013 року,
відповідно до якої ТОВ «МІНАГРО»
придбано пшеницю у кількості 96, 774 тон
на суму 150 000, 00 грн.; товарно-транспортну
накладну від 30 липня 2013 року №112327;
податкову накладну від 30 липня 2013 року
№3/2 (а.с. 58-60).

Крім того, ТОВ «МІНАГРО» (Покупець)
укладено з МПП «Нара» (Продавець)
Договір купівлі-продажу №51 від 21
серпня 2013 року, предметом якого, з
урахуванням додаткової угоди №1 від 21
серпня 2013 року, є продаж Продавцем та
приймання Покупцем пшениці у
кількості 158, 823 +/- 10% метричних тон (а.с.
61-62).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: накладну №1/2 від 22 серпня 2013 року,
відповідно до якої ТОВ «МІНАГРО»
придбано пшеницю у кількості 158, 823 тон
на суму 270 000, 00 грн.; товарно-транспортну
накладну від 22 серпня 2013 року №112342;
податкову накладну від 22 серпня 2013 року
№1/2 (а.с. 63-65).

Як вбачається з матеріалів справи, 05
листопада 2013 року між ТОВ «МІНАГРО»
(Покупець) та ФГ «Валєнта» (Продавець)
укладено Договір купівлі-продажу №110,
відповідно до умов якого Продавець
продає, а Покупець купує пшеницю
відповідно до додаткової угоди №1 від 05
листопада 2013 року у кількості 112, 12 +/- 10%
метричних тон, відповідно до
додаткової угоди №2 від 06 листопада 2013
року у кількості 152, 86 +/- 10% метричних
тон, відповідно до додаткової угоди №3
від 07 листопада 2013 року у кількості 112, 98
+/- 10% метричних тон (а.с. 66-69).

На підтвердження товарності операцій
по даному договору позивачем надано до
суду: накладну №11 від 05 листопада 2013
року, відповідно до якої ТОВ «МІНАГРО»
придбано у ФГ «Валєнта» пшеницю у
кількості 112, 12 тон на суму 190 604, 00 грн.,
накладну №112 від 06 листопада 2013 року,
відповідно до якої придбано пшеницю у
кількості 152, 86 тон на суму 259 862, 00 грн.,
накладну №113 від 07 листопада 2013 року,
згідно якої придбано пшеницю у
кількості 112, 98 тон на суму 192 066, 00 грн.;
товарно-транспортну накладну №112360;
податкові накладні №56/2 від 05 листопада
2013 року, №57/2 від 06 листопада 2013 року,
№58/2 від 07 листопада 2013 року (а.с. 70-76).

Проаналізувавши вищенаведені договори
та докази, надані на підтвердження
товарності операцій по ним, суд дійшов
висновку, що вони підтверджують їх
реальність та виконання, а отже і
правомірність віднесення ТОВ
«МІНАГРО» до податкового кредиту сум
податку на додану вартість від
вартості товарів отриманих від
зазначених контрагентів, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду,
згідно вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України,
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності з п. 198.6 ст. 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Так, в акті перевірки зазначається, що
наявність у позивача податкових
накладних є обов'язковою, але не
вичерпною обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту.

З огляду на зазначене, суд вважає
необхідним звернути увагу на наступне.

Як вбачається з акту, в ході перевірки
податковою було використано: установчі
документи, статутні та реєстраційні
документи; податкова декларація за
січень, лютий березень 2014 року;
договори, угоди, контракти з
замовниками, покупцями,
постачальниками; податкові та
видаткові накладні, акти виконаних, ТТН
на реалізацію продукції; виписки банку
по розрахунковим рахункам за січень,
березень 2014 року; оборотно-сальдові
відомості по рахунку №361, 631, 31, 281 за
січень, березень 2014 року та інші
документи.

Також в акті зазначено, що під час
перевірки не було надано
товарно-транспортні накладні по
придбанню сільськогосподарської
продукції за період червень грудень 2013
року.

При цьому, судом встановлено, що не
погодившись із висновками акту
перевірки, позивачем були подані
заперечення до ДПІ у Київському районі
м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області вих.
№0807-1/2014 від 08 липня 2014 року, додатком до
яких йшли товарно-транспортні накладні
№ 112327 (а.с. 59), №112331 (а.с. 38), №112342 (а.с. 64),
112346 (а.с. 54), 112355 (а.с. 49), 112360 (а.с. 73), 112364
(а.с. 44), 200486 (а.с. 30).

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України,
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки.

Протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків, відповідно до абз. 2 п. 44.7 ст. 44
ПК України, має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, які
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності.

З відмітки на акті перевірки
вбачається, що примірник акту отримано
директором ТОВ «МІНАГРО» 02 липня 2014
року та 08 липня 2014 року було подано
заперечення на зазначений акт разом з
товарно-транспортними накладними, на
відсутність яких посилається
податкова.

При цьому, згідно з абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК
України, якщо платник податків після
закінчення перевірки та до прийняття
рішення контролюючим органом за
результатами такої перевірки надає
документи, що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, не надані під час
перевірки, такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Однак, враховуючи прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомлень-рішень від 18 липня 2014 року,
суд дійшов висновку про безпідставне
неврахування податковою наданих
позивачем товарно-транспортних
накладних.

Крім того, суд вважає необхідним
зазначити, що сама по собі відсутність
товарно-транспортних накладних не може
свідчити про нереальність
господарських операцій, оскільки
вимогами податкового законодавства не
передбачається їх обов'язкова
наявність для підтвердження
податкового кредиту, за умови надання
підприємством усіх інших належно
оформлених підтверджуючих документів.

Водночас, як вбачається, в матеріалів
справи, документи підтверджуючи
транспортування придбаного товару
(пшениці, ячменю), а саме
товарно-транспортні накладні, у
позивача наявні та до податкової
надавались.

До того ж, під час проведення перевірки
до наявної у позивача первинної
документації, на підставі якої
останнім був сформований податковий
кредит по господарським операціям з
ТОВ «Нива-1200», ТОВ «Ківшовата Агро», МПП
«Нара», ФГ «Валєнта», у податкового
органу не виникло жодних претензій, як
до правильності її оформлення, так і до
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та
враховуючи, що відповідачем не надано
жодних документів, які б
підтверджували наявність фактів
зазначених в акті перевірки, судом не
встановлено доказів на підтвердження
висновків податкової про порушення ТОВ
«МІНАГРО» вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України та завищення податкового
кредиту всього на 860 686 грн., в т.ч.: в
січні 2014 року на суму 811 355 грн., березні
2014 року на суму 49 331 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на 195 422, 00 грн.

Натомість, позивачем надані документи,
що досліджувались судом, відповідають
один одному та підтверджують
товарність господарських операцій
позивача з його контрагентами по
укладеним договорам купівлі-продажу,
відповідно спростовують твердження
відповідача щодо неправомірності
включення до складу податкового
кредиту суми ПДВ, на підставі
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Нива-1200», ТОВ «Ківшовата Агро», МПП
«Нара», ФГ «Валєнта».

Щодо висновків податкової стосовно не
підтвердження залишку від'ємного
значення податку на додану вартість по
ряд. 24 Декларації за березень 2014 року в
сумі 1 279 731 грн., суд зазначає
наступне.

Так, судом встановлено, що причиною
виникнення показників від'ємного
значення суми податку на додану
вартість по податковій декларації з
ПДВ за березень 2014 року у розмірі 1 279 731,
00 грн. стало включення до податкового
кредиту січня 2014 року податкових
накладних, виписаних у зв'язку з
придбанням позивачем
сільськогосподарської продукції
(пшениця, ячмінь) за період
червень-грудень 2013 року, відповідно до
наступних угод: Договір
купівлі-продажу №02 від 15 січня 2014 року
з ТОВ «Нива-1200», Договір
купівлі-продажу №15 від 21 серпня 2013 року
з ТОВ «Нива-1200», Договір
купівлі-продажу №16 від 30 серпня 2013 року
з ТОВ «Нива-1200», Договір
купівлі-продажу №29 від 18 грудня 2013 року
з ТОВ «Нива-1200», Договір
купівлі-продажу №50 від 20 серпня 2013 року
з ТОВ «Ківшовата Агро», Договір
купівлі-продажу №27 від 30 липня 2013 року
з МПП «Нара», Договір купівлі-продажу
№51 від 21 серпня 2013 року з МПП «Нара»,
Договір купівлі-продажу №110 від 05
листопада 2013 року з ФГ «Валєнта».

Враховуючи, що судом встановлено
товарність господарських операцій
позивача з вказаними контрагентами по
наведеним договорам купівлі-продажу та
матеріалами справи спростовано
твердження відповідача щодо
неправомірності включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, отриманих від ТОВ «Нива-1200»,
ТОВ «Ківшовата Агро», МПП «Нара» та ФГ
«Валєнта», суд дійшов висновку, що
податковою безпідставно зменшено ТОВ
«МІНАГРО» розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість по
податковій декларації з ПДВ за
березень 2014 року № від 17 квітня 2014
року на 1 279 731, 00 грн. та складено
податкове повідомлення-рішення №
від 18 липня 2014 року.

Крім того, також суд вважає необхідним
значити, що основним видом діяльності
ТОВ «МІНАГРО» у перевіряємий період
була оптова торгівля зерном, отже,
придбання пшениці та ячменю, за
укладеними Договорами купівлі-продажу,
здійснено позивачем в межах
господарської діяльності
підприємства, що також свідчить про
реальність укладених позивачем угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням вищеневденого, суд
дійшов висновку, що позивач довів суду
ті обставини, на які посилався в
обґрунтування позовних вимог і вони
підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити за
правилами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 71, 86, 94, 158-163 КАС
України від 06.07.2005 року №2747-IV,
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року № 2755-VI, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «МІНАГРО» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 18 липня
2014 року та № від 18 липня 2014 року -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 18 липня 2014 року,
яким позивачу зменшено суму від'ємного
значення з податку на додану вартість у
сумі 1 279 731, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 18 липня 2014 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 195 422, 00 грн. та
нараховано штрафні санкції у розмірі 48
855, 50 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано
у строк, встановлений статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до
Одеського окружного адміністративного
суду, та одночасно її копія до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 22 вересня 2014 року.

Суддя
О.В. Глуханчук

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «МІНАГРО»
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 18 липня
2014 року та № від 18 липня 2014 року -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 18 липня 2014 року,
яким позивачу зменшено суму від'ємного
значення з податку на додану вартість у
сумі 1 279 731, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 18 липня 2014 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 195 422, 00 грн. та
нараховано штрафні санкції у розмірі 48
855, 50 грн.

22 вересня 2014 року.