Справа № 822/1665/14
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1665/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Хмельницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Хмельницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
"Францішек-В" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2014 року Хмельницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до приватного підприємства
"Францішек-В" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 12665,52 грн. та пені в розмірі 49,40
грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Так, Вінницьким окружним
адміністративним судом встановлено, що
приватне підприємство "Францішек-В"
зареєстроване як юридична особа 10.01.2003
року Хмельницькою районною державною
адміністрацією.

Протягом 2013 року середньооблікова
кількість штатних працівників на
приватному підприємстві "Францішек-В"
становила 29 осіб. Відповідно до
звітності за формою №3-ПН про наявність
вакансій за 2013 рік, поданою
відповідачем, кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 1
особа.

Невиконання, на думку позивача,
нормативу в працевлаштуванні
відповідачем одного інваліда стало
підставою для нарахування
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 12714,92 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
приватне підприємство "Францішек-В"
вживало залежних від нього заходів,
передбачених законодавством,
спрямованих на створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ організацій чи до
державної служби зайнятості. Цією
нормою визначено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування
здійснюється двома шляхами:
безпосереднє звернення інваліда до
підприємства або звернення інваліда до
державної служби зайнятості з
подальшим його направленням на
підприємство, на якому є відповідні
вакансії.

Стаття 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачає встановлення для
підприємств (об'єднань), установ і
організацій незалежно від форми
власності і господарювання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.

Разом з тим, відповідальність за
незабезпечення зазначених нормативів
відповідно до частини другої статті 19
цього Закону покладається на
керівників підприємств. А в разі, коли
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом, то
відповідальність покладається на
підприємства у вигляді щорічної сплати
штрафних санкцій, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце, не
зайняте інвалідом.

Пункт 4 підпункт 3 Положення "Про Фонд
соціального захисту інвалідів",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2002 р.
№1434, передбачає, що Фонд, відповідно до
покладених на нього завдань, здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплатою
ними адміністративно-господарських
санкцій і пені.

Таким чином, аналіз зазначених
положень законодавства дає підстави
судовій колегії для висновку про те, що
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.

Завданням Фонду є здійснення контролю
за додержанням підприємствами
нормативів робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Наведені положення Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" дають підстави
зробити висновок про те, що
підприємство повинне виділити і
створити робочі місця для інвалідів та
повідомити державну службу зайнятості
про те, яку категорію інвалідів воно
може прийняти на такі створені ним
місця, а державна служба зайнятості
направляє на ці створені підприємством
робочі місця зареєстрованих у ній
інвалідів з врахуванням їх побажань,
рекомендацій МСЕК та професійних
навичок.

Разом з тим, порядок подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року
"Про реалізацію статей 19 та 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
(Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону
України "Про зайнятість населення" (із
змінами та доповненнями) державні
органи забезпечують публікацію
статистичних даних та інформаційних
матеріалів про пропозиції та попит на
робочу силу, можливості
працевлаштування, професійної
підготовки і перепідготовки,
професійної орієнтації і
соціально-трудової реабілітації, в
тому числі інвалідів.

Як було встановлено судом першої
інстанції, відповідачем до
Хмельницького районного центру
зайнятості Хмельницької області
протягом 2013 року щомісячно подавалися
звіти про наявність вакансій за формою
№3-ПН, у яких зазначалося про потребу
працівників-інвалідів (а. с. 17-28).
Зокрема, з поданої звітності судом
встановлено, що приватним
підприємством "Францішек-В" створено
одне робоче місце швачки для
працевлаштування осіб з обмеженими
фізичними можливостями.

Адміністративно-господарська
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", за
своєю правовою природою є
господарсько-правовою
відповідальністю. Підставою для
застосування такої відповідальності
учасника господарських відносин,
згідно частини 1 статті 218 ГК України, є
вчинене роботодавцем правопорушення в
сфері господарювання. Відповідно до
частини другої зазначеної статті
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач вжив
усіх залежних від нього заходів для
недопущення правопорушення, за яке
застосовується юридична
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Отже, враховуючи, що інших обставин в
обґрунтування своїх вимог особою, яка
подала апеляційну скаргу, не надано,
колегія суддів дійшла висновку, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених в постанові від 26
травня 2014 року, у зв'язку з чим підстав
для її скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбаченим цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.