Справа № 0317/892/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року м.
Київ К/800/28159/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шацькому районі Волинської області на
постанову Шацького районного суду
Волинської області від 24 жовтня 2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шацькому районі Волинської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання виплатити грошову
допомогу,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Шацькому
районі Волинської області про визнання
дій відповідача щодо відмови їй у
виплаті грошової допомоги в розмірі
десяти місячних пенсій станом на день
її призначення неправомірними та
зобов'язання виплатити їй зазначену
грошову допомогу.

Постановою Шацького районного суду
Волинської області від 24 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Позивачка в запереченнях на касаційну
скаргу просила залишити останню без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін,
оскільки вони, на її думку, ухвалені
відповідно до норм чинного
законодавства й на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 й 12.07.2012р., тобто після
досягнення нею пенсійного віку (55 років
6 місяців), їй було призначено пенсію за
віком з 03.08.2012р., відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

При цьому, з 02 серпня 1982 року по день
призначення пенсії позивачка
працювала лікарем-терапевтом у
Волинському обласному санаторії
«Лісова пісня», а стаж її роботи в
закладах охорони здоров'я, що дає право
на пенсію за вислугу років, відповідно
до п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» на день
досягнення нею пенсійного віку
становив 30 років 1 місяць 15 днів й до
досягнення пенсійного віку позивачка
будь-якої пенсії не отримувала.

Однак, звернувшись до відповідача з
заявою про нарахування та виплату їй
грошової допомоги в розмірі десяти
місячних пенсій відповідно до п.7-1
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» позивачка
отримала відмову (оформлену листом
№18/Д-01 від 28.08.2012р.) з посиланням на те,
що для призначення жінці вказаної
допомоги необхідна наявність у неї 30
років стажу роботи в закладах та
установах державної або комунальної
форми власності на посадах, робота на
яких дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пунктів "е"
- "ж" статті 55 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", проте
Волинський обласний санаторій «Лісова
пісня» у період з 31.10.1970р. по 22.01.2001р.
належав до колективної, а не до
державної чи комунальної, форми
власності, а отже у позивачки відсутній
необхідний стаж для призначення
вказаної грошової допомоги.

Не погодившись з відмовою відповідача
у призначенні й виплаті їй грошової
допомоги, ОСОБА_4 звернулась до суду за
захистом її порушених прав й рішеннями
судів у даній справі, як вже
вказувалось вище, позов було
задоволено, з чим погоджується й судова
колегія Вищого адміністративного суду
України та вказує таке.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з п.«е» ч.1 ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального трудового
стажу роботи від 25 до 30 років за
переліком, що затверджується у порядку,
який визначається Кабінетом міністрів
України, незалежно від віку, мають
право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що особам,
які на день досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст.26 цього Кодексу,
працювали в закладах та установах
державної або комунальної форми
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пунктів
«е» - «ж» частини 1 статті 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», і
мають страховий стаж (для чоловіків - 35
років, для жінок - 30 років) на таких
посадах, а також якщо вони до цього не
отримували будь-яку пенсію, при
призначенні пенсії за віком
виплачується грошова допомога, яка не
підлягає оподаткуванню, у розмірі їх
десяти місячних пенсій станом на день
її призначення; виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України; порядок обчислення стажу, який
дає право на призначення грошової
допомоги, та механізм виплати цієї
допомоги встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення
страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги, та її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р.
№1191, до страхового стажу, що визначає
право на виплату грошової допомоги,
зараховуються періоди роботи в
закладах та установах державної та
комунальної форми власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", що передбачені, зокрема,
Переліком закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про
перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років"

Пунктом же 5 вказаного Порядку
визначено, що грошова допомога
надається особам, яким починаючи з
01.10.2011р. призначається пенсія за віком
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та які на день досягнення
пенсійного віку, передбаченого статтею
26 зазначеного Закону, працювали в
закладах та установах державної або
комунальної форми власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", і мають страховий стаж
(для чоловіків - 35 років, для жінок - 30
років) на таких посадах, а також якщо
вони до цього не отримували будь-яку
пенсію.

Таким чином, з аналізу наведених норм
законодавства можна зробити висновок,
що право особи на отримання грошової
допомоги у розмірі десяти місячних
пенсій пов'язується з наявністю у неї
необхідного спеціального страхового
стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних
визначених законодавством посадах й
вихід на пенсію саме з цих посад в
закладах та установах державної та
комунальної форми власності, а також
неотримання такою особою до моменту
виходу на пенсію за віком відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" будь-якого іншого виду
пенсії.

Також, постановою Кабінету Міністрів
України від 04.11.1993р. №909 затверджений
Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
згідно з яким робота на посадах лікарів
та середнього медичного персоналу
(незалежно від найменування посад) в
лікарняних закладах,
лікувально-профілактичних закладах
особливого типу, лікувально-трудових
профілакторіях,
амбулаторно-поліклінічних закладах,
закладах швидкої та невідкладної
медичної допомоги, закладах
переливання крові, закладах охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санаторно-епідеміологічних закладах,
діагностичних центрах враховується до
спеціального стажу роботи, який дає
право на пенсію за вислугою років.

При цьому, згідно із приміткою 2
вказаного Переліку робота за
спеціальністю в закладах, установах і
на посадах, передбачених цим Переліком,
дає право на пенсію незалежно від форми
власності та відомчої
підпорядкованості закладів і установ.

Таким чином, оскільки, як вже
вказувалось, при розгляді даної справи
судами попередніх інстанцій
встановлено наявність у позивачки
необхідного спеціального страхового
стажу, передбаченого ст.55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" й
підтверджено, що до моменту досягнення
пенсійного віку вона не отримувала
будь-якої пенсії, суди дійшли
правильного висновку про те, що
позивачка має право на отримання
грошової допомоги відповідно до п.7-1
розділу ХV "Прикінцеві положення"
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у розмірі десяти місячних
пенсій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Шацькому
районі Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Шацького
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.