Справа № 754/1614/14-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/1614/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 11.06.2014 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання незаконною
постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати незаконною постанову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 16.08.2012 про закінчення
виконавчого провадження ВП № 27387125;
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві відновити
виконавче провадження ВП № 27387125 за
виконавчим листом № 2а-2047/09.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 11.06.2014 в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій він просить оскаржувану постанову
скасувати, як таку, що постановлена із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та постановити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
постановою старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 20.06.2011
ВП № 27387125 на виконання постанови
Деснянського районного суду м. Києва
від 16.11.2009 було відкрито виконавче
провадження та зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва здійснити
перерахунок ОСОБА_2 щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи виходячи з 50
% мінімальної пенсії за віком та
державну пенсію не менше 6 мінімальних
пенсій за віком в період з 22.05.2008.

20.06.2011 державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження (а. с. 12).

Листом № 21191/06-1 від 12.10.2011 управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
повідомило, що ОСОБА_2 проведено
перерахунок пенсії. Законом України
«Про Державний бюджет України на 2011»
(зі змінами) передбачено, що у 2011 році
норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансування ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011. Кошти в
Державному бюджеті враховані в
розмірах, передбачених постановою
Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №
745, а тому виплата боргу по рішенню суду
буде здійснена після надходження
коштів з Державного бюджету (а. с. 17).

16.08.2012 старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Мурихіним С.В. було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 27387125 з виконання
виконавчого листа Деснянського
районного суду м. Києва від 08.06.2011 у
справі № 2а-2047/09 (а. с. 19).

Вказана постанова була винесена на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», тобто на
підставі фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що на виконання рішення
Деснянського районного суду м. Києва
управлінням Пенсійного фонду України у
Деснянському районі в межах
компетенції проведено перерахунок
пенсії. У відповідності до Положення
про Головне управління Пенсійного
фонду України, виплата пенсії
здійснюється Управлінням з
координації та контролю за виплатою
пенсії Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, а
тому державним виконавцем правомірно
винесено постанову від 16.08.2012 про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 27387125.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
старший державний виконавець, не
вирішивши питання щодо виконання
судового рішення, виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 16.08.2012 ВП № 27387125, чим порушив права
позивача. Крім того, позивач
стверджував, що перерахунок пенсії
проведено, але фактично кошти не
виплачувалися.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
обґрунтованими та не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вжити
передбачених цим законом заходів з
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оскільки, станом на 29.07.2011 відомості про
виконання рішення суду боржником до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві не надано, на адресу
боржника направлено вимогу державного
виконавця, якою зобов'язано повідомити
про виконання вищезазначеного рішення
суду.

31.08.2011 та 23.09.2011 направлено повторні
вимоги, якими зобов'язано повідомити
про виконання даного рішення суду та
попереджено боржника про
відповідальність за невиконання
рішення суду.

Листом № 21191/06-1 від 12.10.2011 управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
повідомило, що ОСОБА_2 проведено
перерахунок пенсії, однак виплата
боргу по рішенню суду буде здійснена
після надходження коштів з Державного
бюджету.

Згідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення
(виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом.

Статтею 76 цього ж Закону передбачено,
що після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
статті 24 вказаного Закону визначає
йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання.

Згідно статті 89 цього Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від двадцяти до
тридцяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян та призначає новий
строк для виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає штраф у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону.

Зазначені правові норми узгоджуються з
приписами пункту 8.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано суду доказів
застосування до боржника по
виконавчому провадженню передбачених
вищенаведеними нормами санкцій.

Статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
наслідки закінчення виконавчого
провадження. У разі закінчення
виконавчого провадження згідно із
статтею 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби; повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із статтею 40 цього Закону;
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, згідно із
статтею 40-1 цього Закону, припиняється
чинність арешту майна боржника,
скасовуються інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також провадяться
інші дії, необхідні у зв'язку з
завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Доводи відповідача та мотиви суду
першої інстанції про те, що виплату
здійснює не управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва, а Пенсійний фонд України є
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, що не було
зроблено відповідачем.

Таким чином, закінчення виконавчого
провадження без вчинення усіх
передбачених законом заходів для його
виконання є неправомірним.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Колегія суддів також бере до уваги, що
обов'язкове виконання рішення суду, в
тому числі, суб'єктами наділеними
владними повноваженнями, покладається
і конвенцією «Про захист прав та свобод
людини», яка ратифікована Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод» від 17.07.1997. Отже, її положення є
обов'язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відносяться також і управління праці
та соціального захисту населення.
Тобто, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права і
до уваги судом не беруться. У
протилежному випадку буде мати місце
порушення принципу юридичної
визначеності, що є одним із базових
складових принципу верховенства права,
визнаного Україною як на рівні
Конституції, так і шляхом ратифікації
Європейської Конвенції з прав людини.

З листа управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
№ 21191/06-1 від 12.10.2011 вбачається, що
останнім проведено позивачу
перерахунок та призначено виплату
пенсії, однак виплата боргу по рішенню
суду буде здійснена після надходження
коштів з Державного бюджету.

При цьому, часткове виконання рішення
суду чи зобов'язання виконати рішення в
майбутньому не входить до виключного
переліку підстав, за яких виконавче
провадження підлягає закінченню,
передбачених ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім того, державний виконавець,
закінчуючи виконавче провадження по
ухваленій судом постанові, яка не
виконана, позбавив позивача права
повторної подачі для виконання до
виконавчої служби виконавчого листа №
2а-2047/09 від 08.06.2011 та порушив гарантоване
Конституцією України право позивача на
відновлення порушених прав, шляхом
обов'язкового виконання постанови
суду, якою його порушені права
відновлені.

В свою чергу, дійшовши висновку про
часткове задоволення позовних вимог та
вимог апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Оскільки позивач просить скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві від 11.06.2014
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 27387125, то позовні
вимоги про відновлення виконавчого
провадження є безпідставними з огляду
на те, що задовольнивши цю позовну
вимогу права позивача будуть поновлені
в повному обсязі, а виконавче
провадження автоматично відновиться.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції ухвалене рішення з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази,
які підтверджують факт правомірності
заявлених позовних вимог в частині.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив скасувати її
частково та ухвалити нове рішення,
оскільки судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 11.06.2014 - скасувати в частині
відмови визнання незаконною постанови
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 16.08.2012 про закінчення
виконавчого провадження ВП № 27387125 та
ухвалити в цій частині нову постанову,
якою дані позовні вимоги задовольнити.

В іншій частині постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 11.06.2014 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.