Справа № 810/4382/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
№810/4382/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_1

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до профізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 головного
державного фінансового інспектора
Державної фінансової інспекції у
Львівській області Білячат І.Й.
визнання протиправними дій та
бездіяльності, - В С Т А Н О В И В:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до головного державного
фінансового інспектора Державної
фінансової інспекції у Львівській
області Білячат І.Й. (далі -
відповідач) про визнання протиправною
бездіяльності головного державного
фінансового інспектора відділу
інспектування у сфері матеріального
виробництва та фінансових послуг
Білячат І.Й. по невиконанню вимог
пункту 18 «Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами» затвердженого постановою КМ
України від 20 квітня 2006 року №550 по не
взятті пояснень у керуючого санації
ОСОБА_1 в ході перевірки, яка
проводилась з 6 серпня 2013 року по 2
вересня 2013 року; визнання
протиправними дій головного
державного фінансового інспектора
відділу інспектування у сфері
матеріального виробництва та
фінансових послуг Білячат І.Й. по
включенню до розділу 3 акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Відкритого акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» за період з 1 січня
2010 року по 31 березня 2013 року №05-21/11 від 4
вересня 2013 року порушення: «загалом
ревізією виконання плану санації
встановлено, що вимоги конкурсних
кредиторів не погашені на загальну
суму 5854730,81 грн. та поточна
заборгованість, яка утворилась
станом на 1 квітня 2010 року, на суму 246492,02
грн., в той же час ВАТ «НЗСМД» в період
санації проведені виплати на загальну
суму 843788,4 грн., які планом санації не
передбачені. План санації в частині
відновлення виробництва не
виконаний.».

У судовому засіданні, призначеному на 24
вересня 2014 року позивачем було подано
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність
головного державного фінансового
інспектора відділу інспектування у
сфері матеріального виробництва та
фінансових послуг Білячат І.Й. по
невиконанню вимог пункту 18 «Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами»,
затвердженого постановою КМ України
від 20 квітня 2006 року №550, по не взятті
пояснень у керуючого санації ОСОБА_1 у
ході перевірки, яка проводилась з 6
серпня 2013 року по 2 вересня 2013 року.

визнати протиправними дії головного
державного фінансового інспектора
відділу інспектування у сфері
матеріального виробництва та
фінансових послуг Білячат І.Й. по
включенню до розділу 3 акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Відкритого акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» за період з 1 січня
2010 року по 31 березня 2013 року №05-21/11 від 3
вересня 2013 року порушення: «загалом
ревізією виконання плану санації
встановлено, що вимоги конкурсних
кредиторів не погашені на загальну
суму 5854730,81 грн. та поточна
заборгованість, яка утворилась станом
на 1 квітня 2010 року, на суму 246492,02 грн., в
той же час ВАТ «НЗСМД» в період санації
проведені виплати на загальну суму
843788,4 грн., які планом санації не
передбачені. План санації в частині
відновлення виробництва не
виконаний.», що порушують приписи
пунктів 2, 7, 35, «Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами», затвердженого постановою КМ
України від 20 квітня 2006 року №550.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що відповідач, здійснюючи
ревізію фінансово-господарської
діяльності підконтрольних установ, не
уповноважений перевіряти порядок
виконання плану санації, оскільки такі
перевірки відносяться до компетенції
господарського суду та Державного
органу з питань банкрутства. Позивач
також зазначає, що відповідачем не було
відібрано від нього пояснень з приводу
виявлених у ході ревізії порушень, що в
подальшому спричинило відображення в
акті перевірки хибних висновків щодо
здійснення ОСОБА_1 виплат, не
передбачених планом санації.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги з урахуванням уточнень
підтримав у повному обсязі, просив
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що посадовими особами
Державної фінансової інспекції у
Львівській області ревізію ВАТ
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив». проведено у
відповідності з вимогами чинного
законодавства. У ході ревізії
розглядались питання зазначені у
зверненнях регіонального відділення
Фонду державного майна України,
Управління Служби безпеки України у
Львівській області та слідчого
відділу Миколаївського районного
відділу ГУМВС у Львівській області. З
приводу не взяття у ОСОБА_1 пояснень, як
особи, причетної до виявлених порушень,
відповідач зазначив, що на момент
ревізії ОСОБА_1 припинила повноваження
керуючого санацією, у зв'язку з чим,
відібрати пояснення не вбачалось
можливим. На підставі викладеного,
просив відмовити у задоволенні позову
повністю. У судові засідання
представник відповідача не прибув, про
причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши думку позивача суд ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності уповноваженого
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_1 24 вересня 2001 року зареєстрована
виконавчим комітетом Броварської
міської ради Київської області як
фізична особа-підприємець, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію Серія НОМЕР_1 (а.с.
12).

Відповідно до свідоцтва Міністерства
юстиції України №575 від 19 березня 2013
року, ОСОБА_1 має право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого (а.с.
13).

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 19 листопада 2009
року у справі №21/137 (4/125) введено
процедуру санації боржника - ВАТ
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» (далі також ВАТ
«НЗСМД» ) та призначено арбітражного
керуючого ОСОБА_1 керуючим санацією
вказаного підприємства (а.с. 14-15).

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 26 червня 2013 року по 4 вересня 2013
року, відповідно до пункту 1.2, 3.1 плану
контрольно-ревізійної роботи на другий
квартал 2013 року та на підставі
направлень на проведення ревізії від 26
червня 2013 року №953-956 посадовими
особами Держфінінспекції у Львівській
області проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
відкритого акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» за період з 1 січня
2010 року по 31 березня 2013 року.

Результати ревізії відображені в акті
від 4 вересня 2013 року №05-21/11 (далі - акт
ревізії) (а.с. 91-105).

Ревізією виконанню плану санації
встановлено, що вимоги конкурсних
кредиторів непогашені на загальну суму
5854730,81 грн. та поточна заборгованість,
яка утворилась станом на 1 квітня 2010
року на суму 246492,02 грн., в той же час ВАТ
«НЗСМД» в період санації проведені
виплати на загальну суму 843788,40 грн., які
планом санації не передбачені. План
санації в частині відновлення
виробництва не виконаний.

Листом від 12 вересня 2013 року
Держфінінспекція у Львівській області
матеріали ревізії були направлені до
УСБУ у Львівській області.

25 червня 2014 прокуратурою Львівської
області повідомлено ОСОБА_1 про підозру
у вчиненні розтрати чужого майна
шляхом зловживання службовою особою
своїм службовим становищем, тобто у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого
частинами 2, 5 статті 191 Крімінального
кодексу України (а.с. 30-34).

Позивач не погоджується з діями
відповідача у ході проведення ревізії
та відображення виявлених порушень у
розділі « 3» акту ревізії, у зв'язку з
чим звернувся до суду.

Щодо позовних вимог стосовно
неправомірності дій відповідача по
включенню до розділу 3 акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
ВАТ «НЗСМД» правопорушення, що в
подальшому стало підставою для
порушення кримінальної справи та
повідомлення позивачу про підозру,
судом встановлено наступне.

Статус Державної фінансової інспекції
України, її функції та правові основи
діяльності визначені Законом України
від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» (далі
Закону України № 2939-XII) та Положенням
про Державну фінансову інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 23 квітня 2011 року
№ 499/2011.

Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр), входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю (пункт 1 Положення
про Державну фінансову інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 23 квітня 2011 року
№ 499/2011).

Головним завданням Державної
фінансової інспекції України
відповідно до статті 2 Закону України №
2939-XII є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Зазначеному кореспондують приписи
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, зокрема пунктом 4
якого, окрім завдань, визначених
статтею 2 Закону України № 2939-XII
встановлено, що Держфінінспекція
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює контроль за
виконанням функцій з управління
об'єктами державної власності; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів;

З метою виконання вказаних завдань,
Держфінінспекціям надано
повноваження, зокрема, перевіряти в
ході державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо).

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування (стаття 10 Закону України
№ 2939-XII).

Статтею 4 Закону України № 2939-XII
визначено, що інспектування
здійснюється органом державного
фінансового контролю у формі ревізії
та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Відповідно до статті 11 Закону України
№ 2939-XII плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія.

Процедуру проведення інспектування в
підконтрольних Держфінінспекції
установах визначено Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550 (далі - Порядок №550).

Пунктом 27 Порядку №550 встановлено, що
за зверненням правоохоронного органу
контролюючі органи в межах своєї
компетенції проводять планові та
позапланові виїзні ревізії за
місцезнаходженням об'єкта контролю.

Відповідно до пункту 28 Порядку №550 у
разі ненадання правоохоронним органом
рішення суду про проведення
позапланової виїзної ревізії, але за
наявності у зверненні правоохоронного
органу фактів, що свідчать про
порушення вимог законів, контроль за
дотриманням яких віднесено до
компетенції контролюючого органу,
можливе включення ревізії об'єкта
контролю до плану
контрольно-ревізійної роботи
контролюючого органу на наступний
плановий період за умови, що така
установа не ревізувалася
контролюючими органами у плановому
порядку протягом поточного
календарного року.

Рішення щодо включення ревізії об'єкта
контролю за зверненням
правоохоронного органу до плану
контрольно-ревізійної роботи
приймається керівником
Держфінінспекції, її територіального
органу в Автономній Республіці Крим,
областях, мм. Києві та Севастополі.

Згідно з пунктом 31 Порядку №550, для
проведення ревізії за зверненням
правоохоронного органу складається
відповідно до компетенції
контролюючого органу на підставі
питань, що містяться у зверненні,
постанові слідчого або прокурора,
рішенні суду, програма ревізії, яка
письмово погоджується з
правоохоронним органом.

При цьому, пунктом 32 Порядку №550
передбачено, що з метою комплексного
охоплення плановою виїзною ревізією
питань фінансово-господарської
діяльності об'єкта контролю до
програми крім зазначених у зверненні
правоохоронного органу питань можуть
включатися за ініціативою
контролюючого органу інші питання
відповідно до компетенції
контролюючого органу.

Як вбачається з акту ревізії, Відкрите
акціонерне товариство
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» є державним
комерційними підприємством,
заснованим на державній власності та
належить до сфери управління Фонду
державного майна України. 19 листопада
2009 року на підставі Ухвали
господарського суду Львівської
області розпочато процедуру санації
ВАТ «Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» .

Відповідно до наданих заперечень, при
проведенні контрольного заходу на ВАТ
«НЗСМД» розглядались питання,
зазначені у зверненнях регіонального
відділення Фонду державного майна
України, Управління Служби безпеки
України у Львівській області та
слідчого відділу Миколаївського
районного відділу ГУМВС у Львівській
області.

Зокрема, листом від Управління СБ
України у Львівській області
зазначено, що Управлінням отримано
інформацію щодо можливих порушень з
боку арбітражного керуючого ВАТ
«НЗСМД» ОСОБА_1 під час санації
вказаного підприємства. Вказувалось,
що керуючою санації не вживались
заходи щодо контролю за відновленням
виробництва на ідпиємстві та погашення
вимог кредиторів. За наявною в
Управлінні СБ України інформацією, на
підприємстві проводиться порізка
металомісткого обладнання, яке
продається комерційним структурам по
заниженим цінах, що призводить до
розтрати майна товариства, на
підприємстві почато демонтаж та продаж
будівлі та обладнання компресорної
станції. Вказані дії загалом
призведуть до неможливості повторного
запуску виробництва фосфорної кислоти,
погашення вимог кредиторів та
виконання плану санації.

Під санацією відповідно до статті 28
Закону України Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» №2343-XII (далі -
Закон України №2343-XII) розуміється
система заходів, що здійснюються під
час провадження у справі про
банкрутство з метою запобігання
визнанню боржника банкрутом та його
ліквідації, спрямована на оздоровлення
фінансово-господарського становища
боржника, а також задоволення в повному
обсязі або частково вимог кредиторів
шляхом реструктуризації підприємства,
боргів і активів та/або зміни
організаційно-правової та виробничої
структури боржника.

Частиною 4 статті 28 Закону України
№2343-XII встановлено, що з моменту
винесення ухвали про введення
процедури санації: керівник боржника
звільняється з посади у порядку,
визначеному законодавством;
управління боржником переходить до
керуючого санацією; зупиняються
повноваження органів управління
боржника - юридичної особи щодо
управління та розпорядження майном
боржника, повноваження органів
управління передаються керуючому
санацією, за винятком повноважень,
передбачених планом санації. Органи
управління боржника протягом трьох
днів з дня прийняття рішення про
введення процедури санації та
призначення керуючого санацією
зобов'язані здійснити передачу
керуючому санацією бухгалтерської та
іншої документації боржника, його
печаток, штампів, матеріальних та інших
цінностей.

Відповідно частини 6 статті 28 Закону
України №2343-XII керуючий санацією
зобов'язаний прийняти до
господарського відання майно боржника
та організувати проведення його
інвентаризації; розробити та подати до
суду у випадках, передбачених цим
Законом, план санації, погоджений з
комітетом кредиторів; забезпечити
ведення боржником бухгалтерського і
статистичного звіту та фінансової
звітності; повідомляти орган,
уповноважений управляти державним
майном, про реалізацію плану санації
щодо боржника - державного
підприємства або господарського
товариства, у статутному капіталі
якого частка державної власності
становить п'ятдесят і більше відсотків

Для реалізації вказаних обов'язків
керуючий санацією наділений
повноваженнями, зокрема,
розпоряджатися майном боржника
відповідно до плану санації та з
урахуванням обмежень, передбачених
законодавством; укладати від імені
боржника мирову угоду,
цивільно-правові, трудові та інші
правочини (договори) (частина 5 статті 28
Закону України №2343-XII).

Згідно з наказом Міністерства юстиції
України від 19 червня 2013 року №1223/5 «Про
затвердження Типової форми плану
санації боржника у справі про
банкрутство, Типової форми мирової
угоди у справі про банкрутство та вимог
щодо їх розроблення»

Пунктом 11 вказаного наказу
передбачено, що у плані санації
зазначаються відомості про фінансову,
господарську, інвестиційну діяльність
боржника за 3 роки, що передували
порушенню провадження у справі про
банкрутство, та висновок щодо
загальних перспектив санації і
подальшої господарської діяльності
підприємства.

Відомості про фінансову, господарську,
інвестиційну діяльність боржника на
дату порушення справи про банкрутство
включають, зокрема, оцінку фінансового
стану підприємства; відомості про
майно (майнові права боржника) згідно з
результатами інвентаризації, а саме: 1)
перелік рухомого майна, яке
обліковується на балансі боржника з
характеристикою за
фінансово-бухгалтерськими та
технічними показниками; 2) перелік
нерухомого майна, яке обліковується на
балансі у розрізі підрозділів боржника
з характеристикою за
фінансово-бухгалтерськими, технічними
та будівельними показниками; 3)
інформацію про наявність земельних
ділянок, які належать на праві
власності або на праві користування; 4)
перелік державного майна, яке у процесі
приватизації не увійшло до статутного
(складеного) капіталу (фонду)
товариства, але залишилося на його
балансі (перелік об'єктів, вартість,
пропозиції щодо подальшого
використання, затверджені керівником
органу приватизації за
місцезнаходженням балансоутримувача
такого майна).

За змістом пункту 12 цього ж Наказу,
план санації повинен містити
черговість, строки (терміни) виконання
та відомості про: реструктуризацію
підприємства; продаж частини майна
боржника; виконання зобов'язань
боржника власником майна боржника та
його відповідальність за невиконання
взятих на себе зобов'язань; збільшення
статутного капіталу боржника;
відчуження у процедурі санації майна
боржника шляхом заміщення активів;
відомості про інші заходи, що
вживатимуться з метою відновлення
платоспроможності боржника (передачу
житлового фонду та
соціально-культурних об'єктів до
комунальної власності чи до сфери
управління уповноважених органів
управління тощо).

Зазначені заходи Плану санації повинні
застосовуватись із додержанням всіх
умов, передбачених законодавством.

Отже, при введені процедури санації,
керуючий санацією зобов'язаний
приступити до управління
господарською діяльністю
підприємства, шляхом, зокрема,
прийняття до господарського відання
майна боржника разом з чим, до
керуючого санації переходять також
повноваження щодо розпорядження
вказаним майном.

Водночас, Закон зобов'язує
арбітражного керуючого здійснювати
розпорядження майном з урахуванням
затвердженого плану санації, що
містить відомості про
фінансово-господарське становище
підприємства

Аналіз Наказу Мінюсту від 19 червня 2013
року №1223/5 яким затверджено Типову
форму плану санації боржника у справі
про банкрутство свідчить про те, що
план санації передбачає порядок
здійснення управлінням майном
боржника, у тому числі визначає випадки
(підстави) його продажу (відчуження),
порядок використання наявних
фінансових активів підприємства, у
тому числі на цілі збільшення майна
боржника, погашення вимог кредиторів,
тощо.

Відповідно до пункту 3 Порядку №550,
фінансово-господарська діяльність
об'єкта контролю - це сукупність рішень,
дій та операцій, які об'єкт контролю
приймає та здійснює в частині
володіння, використання та
розпорядження фінансовими ресурсами,
необоротними та іншими активами.

За приписами статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» суб'єкти господарювання
державного сектору економіки,
підприємства й організації, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, що перевіряється) державне чи
комунальне майно є підконтрольними
Держфінінспекціям установами.

Подальший аналіз викладених раніше
положень Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» дає
підстави для висновку, що одним із
основних завдань Держфінінспекції є
здійснення державного фінансового
контролю за виконанням функцій з
управління об'єктами державної
власності, використанням і збереженням
державних фінансових ресурсів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань.

Таким чином, наявність у відповідача
повноважень на контроль за збереженням
і використанням державного майна
передбачає наділення Держфінінспекції
правом проводити перевірки стосовно
виконання плану санації, оскільки
останнім встановлюються вичерпні
підстави, порядок та черговість
відчуження майна боржника, здійснення
інших операцій, пов'язаних з
володінням, використанням та
розпорядженням фінансовими ресурсами,
основними фондами підприємства, що у
випадку, який розглядається належить
до сфери управління Фонду державного
майна, відтак є підконтрольною
Держфінінспекції установою.

Отже, здійснення державного
фінансового контролю за використанням
активів державного підприємства
включає в себе і державний фінансовий
контроль за виконанням плану санації.

Суд не підтримує посилання позивача на
статтю 3 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
як на підтвердження відсутності у
відповідача відповідних повноважень
на здійснення ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи у процесі
виконання плану санації.

Позивач в письмових поясненнях до
позову зазначає, що з огляду на абзац
шостий частини 1 статті 3 вказаного
Закону, Державний орган з питань
банкрутства установлює порядок
проведення аналізу
фінансово-господарського стану
суб'єктів господарювання щодо
наявності ознак фіктивного
банкрутства, доведення до банкрутства,
приховування стійкої фінансової
неспроможності, незаконних дій у разі
банкрутства і організовує проведення
такого аналізу при порушенні
проваджень у справах про банкрутство
державних підприємств і підприємств, у
статутному капіталі яких частка
державної власності перевищує
п'ятдесят відсотків.

Таким чином, позивач стверджує, що
перевірку фінансово-господарського
стану державних підприємств здійснює
виключно Державний орган з питань
банкрутства.

Суд звертає увагу позивача, що наказом
Мін'юсту від 26 лютого 2013 №327/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 лютого 2013 року за №
331/22863 затверджено Порядок проведення
аналізу фінансово-господарського
стану суб'єктів господарювання
державних підприємств і підприємств, у
статутному капіталі яких частка
державної власності перевищує
п'ятдесят відсотків, та підготовки на
запити суду, прокуратури або іншого
уповноваженого органу висновків про
наявність ознак фіктивного
банкрутства, доведення до банкрутства,
приховування стійкої фінансової
неспроможності, незаконних дій у разі
банкрутства.

Абзацом другим пункту 1 вказаного
Порядку встановлено, що для здійснення
Аналізу державних підприємств і
підприємств, у статутному капіталі
яких частка державної власності
перевищує п'ятдесят відсотків,
Мін'юстом можуть бути залучені
спеціалізовані організації та
спеціалісти відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 23 січня
2013 року № 27 «Про залучення організацій
та спеціалістів до забезпечення
здійснення повноважень державного
органу з питань банкрутства».

Постановою КМ України від 23 січня 2013 р.
№ 27 «Про залучення організацій та
спеціалістів до забезпечення
здійснення повноважень державного
органу з питань банкрутства»
передбачено, що Міністерство юстиції
як державний орган з питань
банкрутства залучає до забезпечення
здійснення ним своїх повноважень
організації та спеціалістів у порядку
і на умовах, установлених Законом
України «Про здійснення державних
закупівель».

Частиною 5 статті 7 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного
фінансового контролю здійснює
контроль у сфері державних закупівель
у межах своїх повноважень, визначених
Конституцією та законами України.

Водночас, статтею 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
встановлено, що Державний фінансовий
контроль забезпечується органом
державного фінансового контролю через
проведення державного фінансового
аудиту, перевірки державних закупівель
та інспектування.

З викладеного вбачається, що Державний
орган з питань банкрутства з метою
аналізу фінансово-господарського
стану суб'єктів господарювання, щодо
яких судом розпочато процедуру
банкрутства, і які належать до сфери
управління Фонду держмайна, залучає
відповідні органи Держфінінспекції.

Матеріалами справи також
спростовується твердження позивача
стосовно не включення до програми
ревізії питання, дослідження якого
викладено в розділі « 3» акту ревізії -
«Санація. Виконання плану санації,
дотримання черговості платежів».

Суд зазначає, що 1 липня 2013 року
заступником начальника
Держфінінспекції у Львівській області
були внесені зміни до програми ревізії,
до якої включено пункт 3 зазначеного
вище змісту. Копію програми ревізії з
відповідними змінами вручено
керуючому санації, діючому на ВАТ
«НЗСМД» на момент проведення ревізії
(а.с. 180).

Пунктом 7 Порядку №550, передбачено, що
під час проведення ревізії для повноти
дослідження питань посадовими особами
контролюючого органу можуть вноситися
за письмовим погодженням з керівником
контролюючого органу чи його
заступником зміни до програми ревізії.

Виходячи з наведеного зміни до
програми ревізії внесені
Держфінінспекцією у відповідності з
вимогами вказаного законодавства.

Суд, розглядаючи вимогу позивача щодо
визнання протиправними дій
Держфінінспекції щодо включення до
акту перевірки висновків про порушення
виконання плану санації, крім іншого,
бере до уваги правову позицію
Верховного суду України у справі 21-237а13,
згідно якої дії службової особи щодо
включення до акта певних висновків не
можуть бути предметом розгляду у суді,
оскільки відповідно до пункту 3 Порядку
№ 550, заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Отже, предметом оскарження відповідно
до статті 13 Закону № 2939-XII є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

При цьому, суд зважає, що пунктом 48
Порядку №550 встановлено, що у разі
проведення ревізії на підставі
звернення правоохоронних органів, а
також коли ревізією, проведеною з інших
підстав, виявлено порушення, за які
передбачено кримінальну
відповідальність або які містять
ознаки корупційних правопорушень,
матеріали таких ревізій у визначені в
пункті 46 цього Порядку строки
передаються до правоохоронних органів.

Порядком взаємодії органів державної
контрольно-ревізійної служби, органів
прокуратури, внутрішніх справ, Служби
безпеки України, затвердженим спільним
наказом Головного
контрольно-ревізійного управління
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Служби безпеки України та
Генеральної прокуратури України
№346/1025/685/53 від 19.10.2006 року встановлено,
що правоохоронний орган, отримавши
матеріали ревізії організовує розгляд
матеріалів ревізії з наступним
прийняттям відповідного рішення.

Одночасно з прийняттям рішень щодо
кожного матеріалу ревізії
правоохоронний орган у межах
компетенції вирішує питання про
усунення порушень законодавства та/або
відшкодування матеріальної шкоди
(збитків) і вживає заходів щодо
усунення причин і умов, які сприяли їх
учиненню (пункти 5.8 та 5.9).

Відтак, оцінка акта, в тому числі й
оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта відповідним
органом державної влади.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги щодо
визнання протиправними дій
відповідача по включенню до розділу «
3» акту ревізії порушення
встановленого при здійсненні ревізії
виконання плану санації є такими, що не
ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства, а відтак задоволенню не
підлягають.

З приводу вимог про визнання
протиправною бездіяльність
відповідача, що полягає у не виконанні
вимог пункту 18 «Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами», а саме у не взятті пояснень у
керуючого санації ОСОБА_1 в ході
перевірки ВАТ «НЗСМД», у ході
перевірки, яка проводилась з 6 серпня 2013
року по 2 вересня 2013 року, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із акту ревізії,
посадовими особами Держфінінспекції у
Львівській області пояснення у
позивача стосовно виявлених порушень
при виконанні плану санації відібрано
не було, оскільки станом на момент
здійснення ревізії повноваження
ОСОБА_1, як керуючого санації були
припинені на підставі ухвали
Господарського суду Львівської
області від 17 січня 2013 року.

Згідно пункту 18 Порядку №550, у разі
виявлення порушень законодавства,
контроль за дотриманням якого
віднесено до компетенції
контролюючого органу, посадові особи
контролюючого органу повинні вимагати
від працівників об'єкта контролю,
причетних до виявлених порушень,
письмові пояснення. Для з'ясування
окремих обставин
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю посадові особи
контролюючого органу можуть вимагати
письмові пояснення від працівників
об'єкта контролю, а також інформацію
від інших осіб відповідно до Закону.

У відповідності до пункту 36 Порядку
№550, акт ревізії підписується
посадовою особою контролюючого органу
та керівником і головним бухгалтером
об'єкта контролю або особою,
уповноваженою на ведення
бухгалтерського обліку, а також за
необхідності іншими працівниками
об'єкта. У разі проведення посадовими
особами контролюючого органу і
залученими спеціалістами ревізії в
складі групи акт ревізії підписується
керівником групи. Потреба в
ознайомленні з актом ревізії та його
підписанні іншими працівниками об'єкта
контролю, зокрема колишніми керівником
і головним бухгалтером, що є
відповідальні за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягає
ревізії, визначається посадовою особою
контролюючого органу самостійно.

Таким чином, обов'язок щодо відбору
письмових пояснень поширюється на осіб
причетних до виявлених ревізією
порушень, що перебувають у трудових
відносинах з об'єктом контролю, або
виконують відповідні повноваження на
підставі Закону станом на момент
здійснення ревізії.

При цьому, суд не вбачає підстав
вважати ОСОБА_1 працівником ВАТ «НЗСМД»
на момент здійснення ревізії, оскільки
повноваження позивача, як керуючого
санацією припинені 17 січня 2013 року,
тоді як перевірка відбувалась у період
з 26 червня по 4 вересня 2013 року.

Зміст викладених положень не свідчить
про обов'язковість розшуку посадових
осіб, що припинили відносини з об'єктом
контролю з метою відбору пояснень чи
встановлення інших обставин
фінансово-господарської діяльності.

Натомість, положення Порядку №550 дають
підстави стверджувати, що
законодавець надає право посадовій
особі контролюючого органу на власний
розсуд вирішувати питання щодо
доцільності відбирання пояснень,
ознайомлення з актом ревізії та його
підписання колишнім керівником, що є
відповідальним за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягає
ревізії.

Отже, відображення в акті ревізії факту
не отримання пояснень у керуючою
санацією ОСОБА_1 з причин припинення її
повноважень не суперечить вимогам
чинного законодавства, відтак суд
вбачає у вказаних діях (бездіяльності)
ознак протиправності.

Згідно статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивачем належних і достатніх доказів
на підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та на
спростування доводів відповідача у
ході розгляду справи надано не було.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з меж
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено 30
вересня 2014 року.