Справа № 824/2490/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року м. Чернівці
справа № 824/2490/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Анісімова О.В.

за участю:

секретаря судового засідання -
Кордобан А.В.,

представників позивача -
Сандуляк А.В., Чмола І.І.,

представника відповідача -
Іліки Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" до
Державної податкової інспекції у
Путильському районі Головного
управління Міндоходів Чернівецької
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" (далі -
позивач або ТОВ "Трейдербуд")
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Путильському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Чернівецькій
області (далі - відповідач або ДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
15.07.2014 р. №№, .

Заявою від 12.09.2014 р. позивач зменшив
розмір позовних вимог, внаслідок чого
просив суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 15.07.2014 р.,
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на 69203,00 грн., у т.ч. за
основним платежем 55362,00 грн., за
штрафними санкціями 13841,00 грн. та
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
15.07.2014 р., № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на 46954 грн. 00
коп., з них основний платіж 31303,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 15651,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що ДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"Трейдербуд" за наслідками якої
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Підставою для
прийняття податкових
повідомлень-рішень стало, на думку ДПІ,
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту за рахунок
господарських операцій з товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант
Тайм" (далі - ТОВ "Грант Тайм"), які
фактично не проводились. Позивач
вважає прийняті за наслідками
перевірки податкові
повідомлення-рішення не законними, так
як господарські операції носили
реальний характер, були належним чином
оформлені первинними документами, у
т.ч. податковими накладними та
пов'язані з його господарською
діяльністю.

Відповідач щодо задоволення позову
заперечив.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, суду пояснили наступне.

Так, ДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"Трейдербуд", яка задокументована
актом від 02.07.2014 р., №111/24-08-22-36/38132727. За
наслідками розгляду акту перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2014 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на 101307,00 грн., з них
основний платіж 81046,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 20261,00 грн. та №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на 46954 грн. 00 коп., з них
основний платіж 31303,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 15651,00 грн.

Відповідно до акту перевірки підставою
для донарахування зазначених грошових
зобов'язань, в частині їх оскарження,
стало формування позивачем валових
витрат та податкового кредиту за
рахунок господарських операцій з ТОВ
"Грант Тайм", які фактично не
проводились.

Позивач вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення не законними,
оскільки господарські операції з ТОВ
"Грант Тайм" щодо постачання
сантехнічного обладнання носили
реальний характер та були оформленні
необхідними первинними документами.
Зокрема, придбане сантехнічне
обладнання використано на об'єктах
будівництва, що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
за формою №КБ-2в, а його залишки
реалізовані приватному підприємству
"Інтекс" (далі - ПП "Інтекс").
Постачальник ТОВ "Грант Тайм" на момент
постачання товару позивачу був
зареєстрований як юридична особа та
був платником податку на додану
вартість (далі - ПДВ).
Товарно-транспорті накладні за
наслідками операції не складались,
оскільки доставка товару
здійснювалась транспортом
постачальника, а витрати на доставку
включались у ціну товару.

Договір купівлі-продажу товару
укладався у м. Вижниця, оскільки це було
місцем реєстрації ТОВ "Трейдербуд". ТОВ
"Грант Тайм" на позивача вийшло через
мережу Інтернет, оскільки у ній було
розміщено повідомлення про те, що ТОВ
"Трейдербуд" виграло тендер на
реконструкцію терапевтичного
відділення комунального закладу
"Путильська районна центральна
лікарня".

Крім цього, представники позивача суду
пояснили, що вважають необґрунтованою
позицію відповідача, яка викладена в
акті перевірки, щодо нікчемності
договору купівлі-продажу товару між
ним та ТОВ "Грант Тайм", оскільки це
суперечить положенням Цивільного
кодексу України, а згідно положень
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р., №2755-VI (далі - ПК України) ДПІ не
уповноважена визнавати такі договори
нікчемними.

Також, оскаржені податкові
повідомлення-рішення всупереч
положень ПК України прийняті до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду винесеного у рамках
кримінально-процесуального закону.

Податкові накладні, якими
документована господарська операція
по постачанню ТОВ "Грант Тайм", у
Єдиному реєстрі податкових накладних
не зареєстровані, оскільки сума ПДВ в
одній податковій накладній становить
менше 10000,00 грн.

За таких обставин просили суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача суду пояснив
наступне.

Так, ДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"Трейдербуд", якою виявленні порушення
вимог податкового законодавства за
наслідками розгляду яких, винесенні
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Вважають зазначенні податкові
повідомлення-рішення законними
виходячи із наступного.

Так, підставою для прийняття
податкових повідомлень-рішень від
15.07.2014 р. №№, , в частині їх
оскарження, стало формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за рахунок господарських операцій з
ТОВ "Грант Тайм", які фактично не
проводились. Зокрема, на день
проведення господарських операцій
юридично керівником ТОВ "Грант Тайм"
був ОСОБА_4, який, згідно наданих ним
пояснень, не має жодного відношення до
реєстрації та фінансово-господарської
діяльності товариства. Крім цього, у
ТОВ "Грант Тайм" відсутні складські
приміщення, транспорті засоби,
устаткування, а також трудові ресурси,
що необхідно для здійснення
фінансово-господарської діяльності
товариства. Дане товариство створено з
метою надання податкової вигоди
контрагентам, які не виконують свої
податкові зобов'язання, а саме для
формування валових витрат та
податкового кредиту, які не мають
реального товарного характеру.

Первинні документи оформленні
внаслідок документування
господарської операції по постачанню
ТОВ "Грант Тайм" позивачу товару,
містять ряд недоліків, які у своїй
сукупності свідчать про її
нереальність. Зокрема, згідно
видаткових накладних умовою поставки є
товарний кредит, однак у даному разі
мала місце поставка на підставі
договору купівлі-продажу товару;
згідно податкових накладних формою
проведення розрахунків є оплата з
поточного рахунку, однак фактично
здійснювалась оплата готівкою.

Позивачем під час перевірки посадовим
особам ДПІ не пред'явлено
товарно-транспорті накладні, які
підтверджують факт постачання йому
товару від ТОВ "Грант Тайм", а також не
представлено до огляду сертифікати
відповідності на поставлений товар.

Згідно наданих позивачем суду для
огляду первинних документів у ТОВ
"Трейдербуд" функції керівника,
головного бухгалтера, касира та
комірника виконує одна особа - ОСОБА_5,
що з точки організації роботи є
невірним та суперечить положенням
трудового законодавства України.

Факт використання ТОВ "Трейдербуд" у
своїй діяльності сантехнічного
обладнання не свідчить про те, що воно
придбано у ТОВ "Грант Тайм".

Щодо прийняття ДПІ оскаржених
податкових повідомлень-рішень до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду винесеного у рамках
кримінально-процесуального закону,
представник відповідача суду пояснив,
що перевірка позивача проведена на
підставі постанови слідчого винесеної
в рамках кримінального провадження, у
якому розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи платника податків, предметом
якого не є податки та/або збори, що
надає право відповідачеві приймати
податкові повідомлення-рішення до
винесення судом рішення по цьому
кримінальному провадженні.

У зв'язку із зазначеним просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Судом як свідка допитано ОСОБА_5, яка
суду пояснила, що працює на посаді
виконавчого директора ТОВ "Трейдербуд"
та саме нею від імені товариства
укладено договір купівлі-продажу
товару №03-09/12 від 03.09.2012 р. з ТОВ "Грант
Тайм". ТОВ "Грант Тайм" на позивача
вийшло через мережу Інтернет, оскільки
у ній було розміщено повідомлення про
те, що ТОВ "Трейдербуд" виграло тендер
на реконструкцію терапевтичного
відділення комунального закладу
"Путильська районна центральна
лікарня". Оскільки запропонована ТОВ
"Грант Тайм" ціна за сантехнічне
обладнання була найнижчою з ним
укладено договір на постачання такого
товару. Договір купівлі-продажу товару
укладався у м. Вижниця, оскільки це було
місцем реєстрації ТОВ "Трейдербуд".
Договір підписувався особисто нею та
керівником ТОВ "Грант Тайм" ОСОБА_6,
первинні документи оформленні
внаслідок цієї операції пересилались
поштою або транспортом. На момент
укладання договору купівлі-продажу
товару №03-09/12 від 03.09.2012 р. ОСОБА_5
перевірила чи зареєстроване ТОВ "Грант
Тайм" юридичною особою та чи є воно
платником ПДВ. Розрахунок по операції
відбувався готівкою, згідно товарних
чеків, сума по яким не перевищувала
10000,00 грн. Гроші представникам ТОВ
"Грант Тайм" особисто передавала
ОСОБА_5, крім цього саме вона, виключно,
приймала товар від ТОВ "Грант Тайм".
Грошові кошти для оплати товару вона
брала в касі ТОВ "Трейдербуд". При цьому
ОСОБА_5 суду пояснила, що на ТОВ
"Трейдербуд" вона виконувала функції
виконавчого директора, головного
бухгалтера, касира та комірника, що
обумовило підписання особисто та
виключно нею всіх первинних
документів, якими документована ця
господарська операція.

Також, судом як свідка допитано ОСОБА_7,
який працює у ДПІ та безпосередньо
проводив перевірку ТОВ "Трейдербуд".
Допитаний свідок ОСОБА_7 надав суду
пояснення, аналогічні тим, які надав
представник відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Так, в період з 16.06.2014 р. по 27.06.2014 р. ДПІ
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ "Трейдербуд" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 10.05.2012 р. по 31.03.2014 р.

Зазначена перевірка проведена на
підставі постанови начальника
слідчого відділення Путильського РАВ
УМВС України в Чернівецькій області
від 12.05.2014 р. про призначення
позапланової перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), наказів ДПІ від 16.06.2014 р., №130,
від 20.06.2014 р., №136 та направлень від
16.06.2014 р., №№161,162,163,164.

Перевіркою в діяльності ТОВ
"Трейдербуд" виявлені у т.ч. наступні
порушення вимог податкового
законодавства:

- п.135.2, пп.135.4.1, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137,
п.138.2, п.138.4, п.138.6-138.8, п.138.11 ст.138, пп.139.9.1,
п.139.1 ст.139, п.140.2 ст.140 ПК України в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток у сумі 81046,00 грн., у
т.ч. за 2012 р. у сумі 55362,00 грн., за півріччя
2013 р. в сумі 135179,00 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1,
п.201.2 ст.201 ПК України в результаті чого
занижено ПДВ у сумі 31303,00 грн., у т.ч. за
січень 2013 р. у сумі 5833,00 грн., за лютий 2013
р. у сумі 25470,00 грн.

Дані порушення задокументовані актом
перевірки від 02.07.2014 р., №111/24-08-22-36/38132727
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 10.05.2012 р. по
31.03.2014 р. (далі - акт перевірки).

Суть порушень задокументованих актом
перевірки полягала у тому, що позивачем
сформовано валові витрати та
податковий кредит за рахунок
господарських операцій з ТОВ "Грант
Тайм", які фактично не проводились, а
також заниження витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування по господарській
операції щодо реалізації товару ПП
"Інтекс".

Порушення ведення податкового обліку,
які відбулись за результатами
господарської операції щодо
реалізації товару ПП "Інтекс" позивач
визнає та в цій частині податкове
повідомлення-рішення не оскаржує, а
тому суд, розглядаючи справу в межах
позовних вимог, зазначену господарську
операцію не досліджує.

У зв'язку із виявленням зазначених вище
порушень ДПІ прийнятті податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2014 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на 101307,00 грн., з них
основний платіж 81046,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 20261,00 грн. та №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на 46954 грн. 00 коп., з них
основний платіж 31303,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 15651,00 грн.

Суд вважає, що податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2014 р.
№№, є законними, виходячи
із наступного.

Так, ДПІ у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) є суб'єктом владних
повноважень, який відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України зобов'язаний
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 21 ПК України визначені
обов'язки органів державної податкової
служби, серед яких обов'язок
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами;
забезпечувати ефективну роботу та
виконання завдань контролюючих
органів відповідно до їх повноважень;
не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Органи державної фіскальної служби та
їх посадові особи при прийнятті рішень
у т.ч. податкових повідомлень-рішень,
зобов'язані виходити із наявності в
діяльності платника податків
об'єктивних порушень вимог податкового
законодавства, які задокументовані
актом перевірки.

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства (далі - Порядок),
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р., №984 під актом перевірки
розуміють службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотримання
якого покладено на органи державної
податкової служби. Відповідно до п.п.5,6
Порядку в акті перевірки викладаються
всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень. При цьому ці порушення в акті
перевірки викладаються чітко,
об'єктивно та в повній мірі із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно положень ПК України, а також
враховуючи принципи прийняття
суб'єктом владних повноважень рішень,
які викладенні у ч.3 ст.2 КАС України, не
допускається прийняття рішень, у т.ч.
податкових повідомлень-рішень на
підставі припущень, які не
підтверджуються відповідними
доказами. У силу положень ч.2 ст.71 КАС
України саме на ДПІ покладено
обов'язок доказувати законність своїх
рішень. При цьому під доказами в
адміністративному судочинстві
розуміють будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи (ч.1 ст.69
КАС України).

Одним із принципів адміністративного
судочинства є офіційне з'ясування всіх
обставин у справі, який передбачає
вжиття судом передбачених законом
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин по справі. Докази, зібрані на
їх підтвердження, мають бути належними
і допустимими. Відповідно до ст. 86 КАС
України суд оцінює докази, які є у
справі, за свої внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному,
та об'єктивному дослідженні.
Належність, допустимість,
достовірність кожного доказу
оцінюється судом окремо. При цьому,
береться до уваги їх достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З боку представника відповідача надані
доводи щодо неприпустимості
використання як доказової бази
первинних документів, наданих
позивачем. Виходячи з цього, суд вважає
за необхідне з'ясувати не лише
наявність таких документів,
відповідність їх реквізитів
встановленій законодавством формі, а й
встановити їх логічну
взаємопов'язаність та послідовність,
проаналізувати порядок їх оформлення
та складання, розумну мету, яку
прагнули досягти сторони
господарських правовідносин при цьому.

Як зазначалось вище суть порушень
позивачем податкового законодавства
зводиться до завищення валових витрат,
які застосовуються для визначення
прибутку підприємства як об'єкта
оподаткування, а також неправомірне
включення сум ПДВ, сплачених у зв'язку
із зазначеними витратами, до суми
податкового кредиту з ПДВ, внаслідок
чого занижене податкове зобов'язання з
ПДВ. Тобто для вирішення спору
необхідно встановити факти, що
підтверджують правомірність або
неправомірність включення витрат,
понесених ТОВ "Трейдербуд" у зв'язку із
придбанням сантехнічного обладнання у
ТОВ "Грант Тайм" до валових витрат, та
правомірність або неправомірність
віднесення сум ПДВ, сплачених у зв'язку
із придбанням цих товарів, до
податкового кредиту позивача із ПДВ.

Закони, що діяли на момент виникнення
спірних правовідносин, фактами, що
підтверджують правомірність
обчислення валових витрат та
податкового кредиту, визначали
наступні обставини.

Щодо ПДВ, то він за своєю економічною
суттю відноситься до непрямих
податків, тобто його сума включається у
вартість товарів (робіт, послуг) що
поставляються продавцем. При
постачанні товарів (робіт, послуг), що
згідно із ст.185 ПК України є об'єктом
оподаткування даним податком, фактично
суму податку сплачує покупець товару
(роботи, послуги), оскільки вона
включена у вартість предмета поставки,
однак, юридично обов'язок сплати ПДВ
покладено на продавця таких товарів
(робіт, послуг).

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковим кредитом є сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, при цьому відповідно п.п.198.3
ст.198 ПК України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п.193.1
ст.193 цього кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит є дата
отримання податкової накладної або
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податків в оплату
товарів.

ПК України не ставить в залежність
формування платником податку
податкового кредиту від сплати
податкових зобов'язань з ПДВ його
контрагентами.

При цьому суд зазначає, що наявність у
позивача належно оформлених
документів, які відповідно до ПК
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту, і
сплата позивачем вартості товару з
податком на додану вартість є
обов'язковими, але не вичерпними
підставами для висновку про правомірне
декларування податкового кредиту. Для
встановлення обґрунтованості
декларування платником податку
податкового кредиту суду необхідно
встановити також наступні обставини:
реальність здійснення господарських
операцій, суми за якими віднесені до
податкового кредиту; наявність у
продавців товарів, робіт (послуг), які
видавали податкові накладні,
спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу податкового кредиту лише сум,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), що
підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку.

Щодо податку на прибуток, то відповідно
до ст.133 ПК України платниками податку
на прибуток підприємств є у т.ч.
суб'єкти господарювання-юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами. Згідно із пп.134.1.1 п.134.1
ст.134 ПК України об'єктом оподаткування
податку на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження в
Україні та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі ст.ст.135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно із п.п.14.1.26 п.14.1 ст.14 ПК України
під витратами розуміють суму будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником). До валових витрат не
включається сума ПДВ, сплаченого у
зв'язку із придбанням таких товарів, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (ст.139 ПК України).

Аналізуючи положення даних статей
Розділу ІІІ ПК України, суд дійшов
висновку, що для визначення суми
видатків підприємства як валових
витрат, необхідно встановити:
наявність належної податкової
правосуб'єктності сторін; факт
документального підтвердження
видатків платника податку (договори,
відповідно до яких придбавається
товар, послуга, видаткові накладні, та
інші первинні документи); встановити
реальність здійснення господарських
операцій, суми за якими віднесені до
валових витрат.

Так, відповідно до матеріалів справи
позивач є юридичною особою, яка
перебуває на обліку у ДПІ як платник
податків та є платником ПДВ. ТОВ "Грант
Тайм" на момент господарських
взаємовідносин з позивачем, також було
зареєстровано як юридична особа та
було платником ПДВ. Тобто зазначені
суб'єкти господарювання були наділені
необхідною спеціальною податковою
правосуб'єктністю, що надавало їм
право, за рахунок операцій між собою,
формувати податкові зобов'язання по
податку на прибуток підприємств та по
ПДВ.

03.09.2012 р. між ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ
"Трейдербуд" укладено договір
купівлі-продажу товарів №03-09/12
відповідно до змісту якого ТОВ "Грант
Тайм" зобов'язується передати у
власність позивачеві товар у кількості
та за ціною (вартістю), що наводяться у
накладних.

Згідно п.п.2.1,2.2,2.4 цього договору
передача товару у власність покупця
здійснюється продавцем протягом
терміну та за адресою, яка визначається
в накладних; факт передачі товару у
власність покупцеві оформляється
сторонами шляхом підписання
двостороннього акта прийому-передачі
товару або видаткової накладної, які
підписуються обома сторонами у момент
передачі-приймання товару; товар
доставляється (перевозиться) силами та
засобами продавця за адресою, яка
визначається в додатках (вартість
доставки (перевезення) товару
включається у ціну товару).

Відповідно до п.п.3.1,3.2,3.3 цього договору
оплата вартості товару становить 400000,00
грн. та здійснюється покупцем в
національній валюті України
безготівковим або готівковим шляхом;
оплата вартості (ціни) товару
здійснюється покупцем на умовах
післяоплати 100% вартості (ціни) товару
протягом 30 (тридцяти) банківських днів
з моменту підписання обома сторонами
акту прийому-передачі товару або
видаткової накладної.

На реалізацію положень договору
купівлі-продажу товарів №03-09/12 від
03.09.2012 р. ТОВ "Грант Тайм" документально
поставлено ТОВ "Трейдербуд" товар.

Дана господарська операція
документована наступними документами:

- видаткові накладні №1433 від 04.09.2012
р., №1434 від 05.09.2012 р., №1435 від 10.09.2012 р.,
№1436 від 12.09.2012 р., №1437 від 13.09.2012 р., №1438
від 14.09.2012 р., №1439 від 18.09.2012 р., №1440 від
19.09.2012 р., №1441 від 20.09.2012 р., №1442 від 24.09.2012
р., №1443 від 26.09.2012 р., №1444 від 28.09.2012 р.;

- податковими накладними №1433 від
04.09.2012 р., №1434 від 05.09.2012 р., №1435 від 10.09.2012
р., №1436 від 12.09.2012 р., №1437 від 13.09.2012 р.,
№1438 від 14.09.2012 р., №1439 від 18.09.2012 р., №1440
від 19.09.2012 р., №1441 від 20.09.2012 р., №1442 від
24.09.2012 р., №1443 від 26.09.2012 р., №1444 від 28.09.2012
р.;

- товарними чеками №33 від 04.09.2012 р.,
№34 від 05.09.2012 р., №35 від 06.09.2012 р., №36 від
10.09.2012 р., №37 від 11.09.2012 р., №39 від 12.09.2012
р., №40 від 13.09.2012 р., №41 від 14.09.2012 р., №42
від 17.09.2012 р., №43 від 18.09.2012 р., №44 від
19.09.2012 р., №45 від 20.09.2012 р., №46 від 24.09.2012
р., №47 від 25.09.2012 р., №48 від 26.09.2012 р., №49
від 27.09.2012 р., №51 від 28.09.2012 р., №52 від
01.10.2012 р., №53 від 02.10.2012 р., №54 від 03.10.2012
р., №55 від 04.10.2012 р., №56 від 05.10.2012 р., №57
від 08.10.2012 р., №58 від 03.12.2012 р., №59 від
04.12.2012 р., №60 від 05.12.2012 р., №61 від 06.12.2012
р., №62 від 28.12.2012 р., №63 від 29.12.2012 р., №64
від 31.12.2012 р., №65 від 13.05.2013 р., №66 від
14.05.2013 р., №67 від 15.05.2013 р.

Дослідженням змісту перерахованих
вище видаткових накладних,
встановлено, що умовою поставки по ним
є товарний кредит.

Відповідно до 14.1.245 п.14.1 ст.14 ПК України
товарним кредитом є товари (роботи,
послуги), що передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичних чи
фізичних осіб на умовах договору, що
передбачає відстрочення остаточних
розрахунків на визначений строк та під
процент. Товарний кредит передбачає
передачу права власності на товари
(роботи, послуги) покупцеві
(замовникові) у момент підписання
договору або в момент фізичного
отримання товарів (робіт, послуг) таким
покупцем (замовником), незалежно від
часу погашення заборгованості.

Разом з цим, умовою поставки, згідно
пояснень представників позивача,
свідка та матеріалів справи був
договір купівлі-продажу товарів №03-09/12
від 03.09.2012 р., який по своїй правовій
природі є відмінним від договору
товарного кредиту.

Крім цього, дослідження зазначених
вище податкових накладних встановлено,
що формою проведення розрахунку є
оплата з поточного рахунку. Однак
відповідно до матеріалів справи
розрахунок між ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ
"Трейдербуд" відбувався виключно у
готівковій формі. Характерною
особливістю зазначених податкових
накладних є те, що сума ПДВ по ним
складає менше 10000,00 грн., що позбавляє
платника податку обов'язку реєструвати
їх в Єдиному реєстрі податкових
накладних.

Також, суд звертає увагу на номерну
реєстрацію видаткових та податкових
накладних, згідно якої у період часу з
04.09.2012 р. по 28.09.2012 р. ТОВ "Грант Тайм",
товариство яке запропонувало найкращі
умови поставки (найкращі ціни)
позивачеві, будь-яких інших поставок
товару, крім досліджених, не
здійснювало, що слідує з нумерації
накладних від №1433 по №1444 включно.

Дослідженням змісту товарних чеків
встановлено, що посадова особа ТОВ
"Грант Тайм", підпис якої ідентичний
підпису проставленому на податкових
накладних (ОСОБА_6.), отримувала
власноруч від ОСОБА_5 грошові кошти у
сумі, що не перевищує 10000,00 грн., що
відповідає положенням п.1 постанови
Національного банку України від 06.06.2013
р., №210 "Про встановлення граничної суми
розрахунків готівкою".

Разом з цим, останній розрахунок
здійснений 15.05.2013 р., тоді як остання
партія товару доставлена 28.09.2012 р. Тобто
фактичний остаточний розрахунок
відбувся у строк, що перевищує 30
банківських днів, що суперечить п.3.3
договору купівлі-продажу товарів
№03-09/12 від 03.09.2012 р. Інший порядок оплати
між сторонами не визначався.

Крім цього, суд вважає за необхідним
надати аналіз зазначеним вище
первинним документам на предмет їх
хронологічно-логічної
взаємодоповненості.

Так, ТОВ "Гран Тайм" є товариством, яке
зареєстроване у м. Києві та здійснює
там свою діяльність, що зокрема слідує
із матеріалів справи. Відповідно до
видаткових накладних, які згідно
договору купівлі-продажу товарів
№03-09/12 від 03.09.2012 р. підтверджують факт
передачі товару, поставка товару у смт.
Путила (місцезнаходження позивача та
об'єкта будівництва) здійснювалась
кожний день або через декілька днів, що
спричиняє значні транспортні витрати
для постачальника. Враховуючи обсяги
(розміри) товару, він мав постачатись
вантажним транспортом. Разом з цим,
враховуючи його кількість (див.
видаткові накладні) дана поставка
могла бути здійснена не у 12 операцій, а
значно менше, що б призвело до економії
коштів постачальника. При цьому суд
зазначає, що у позивача відсутні
товарно-транспорті накладні, які
підтверджують поставку ТОВ "Грант Тайм"
йому товару, хоча відповідно до
положень Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р., №363,
він, будучи вантажоодержувачем, мав
отримати один екземпляр
товарно-транспортної накладної.

Відповідно до наявних у справі
товарних чеків, а також враховуючи дати
видаткових накладних, посадова особа
ТОВ "Грант Тайм" тривалий час
перебувала у смт. Путила, разом з
печаткою ТОВ "Грант Тайм", що
унеможливлювало у цей період
здійснення ним господарської
діяльності по місцезнаходженню
товариства у м. Києві.

Також характерною особливістю цих
господарських операцій є те, що зі
сторони ТОВ "Трейдербуд" всі документи
у т.ч договір купівлі-продажу товарів
№03-09/12 від 03.09.2012 р., видаткові накладні,
товарні чеки підписувала виключно
ОСОБА_5, яка згідно наказу №4-у від 14.08.2012
р. "Про суміщення посад" на ТОВ
"Трейдербуд" виконувала одночасно
обов'язки виконавчого директора,
головного бухгалтера, касира та
комірника. Зазначена особа самостійно
з ТОВ "Грант Тайм" уклала договір
купівлі-продажу товарів №03-09/12 від
03.09.2012 р. (договір укладався від імені
директора ТОВ "Трейдербуд", однак
підписаний він ОСОБА_5, доказів
наділення повноваженнями на
підписання такого договору ОСОБА_5
представники позивача суду не надали),
самостійно замовляла гроші у банку,
самостійно їх вносила в касу
підприємства, самостійно видавала їх
собі під звіт, самостійно ними
розраховувалась, самостійно приймала
поставлений товар від ТОВ "Грант Тайм".

Дослідженням змісту зазначених вище
документів у сукупності з іншими
матеріалами справи, суд прийшов до
висновку, що дії адміністрації ТОВ
"Трейдербуд" були спрямовані на
створення ілюзії господарської
операції з ТОВ "Грант Тайм" та формальне
(документальне) підтвердження її
реальності.

Враховуючи зазначені вище недоліки
первинних документів, хронологічний
порядок проведення цих операцій,
особливості підписання цих документів
та прийняття товару (у т.ч. розбивки сум
ПДВ по податковим накладним менше 10000,00
грн. (з метою не внесення їх Єдиного
реєстру податкових накладних), сплата
готівковими коштами у сумах менше 10000,00
грн. або 10000,00 грн. (дотримання положень
вимог постанови Національного банку
України від 06.06.2013 р., №210 "Про
встановлення граничної суми
розрахунків готівкою", хоча суми
одноразової поставки були більше)) суд
вважає, що фактично господарської
операції між позивачем та ТОВ "Гранд
Тайм" щодо постачання сантехнічного
обладнання не відбулось.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р.,
№996-ХІV первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо в фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Наявність належно оформлених
первинних документів є обов'язковою
ознакою господарської операції, однак
не єдиною. По своїй правовій суті
господарська операція є операція, яка
змінює зміст активів платника податку,
а первинні документи лише
підвереджують факт її проведення.

Основною, первинною ознакою
господарської операції є її
реальність, а наявність первинних
документів є вторинною, похідною
ознакою. Належне документальне
оформлення господарської операції
відповідними первинними документами
не свідчить про безумовну їх
відповідність самому змісту операції.
Правові наслідки створює сама
господарська операція, а не первинні
документи, які не відповідають її
змісту.

Зазначена позиція суду відповідає
правовій позиції Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в його листі від 01.11.2011 р.,
№1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних
податкового обліку", згідно якої
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Отже документи, якими документована
господарська операція між ТОВ
"Трейдербуд" та ТОВ "Гранд Тайм" щодо
постачання сантехнічного обладнання у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" не є первинними, а
отже за рахунок сум зазначених у них не
можна формувати витрати та податковий
кредит.

Крім цього, відповідно до акту
перевірки, який є джерелом інформації
на день проведення господарських
операцій юридично керівником ТОВ
"Грант Тайм" був ОСОБА_4, який, згідно
наданих ним пояснень, не має жодного
відношення до реєстрації та
фінансово-господарської діяльності
товариства. Крім цього, у ТОВ "Грант
Тайм" відсутні складські приміщення,
транспортні засоби, устаткування, а
також трудові ресурси, що необхідно для
здійснення фінансово-господарської
діяльності товариства.

Дослідженні податкові накладні
підписані від імені ОСОБА_6, який згідно
акта перевірки не був ні директором, ні
головним бухгалтером ТОВ "Грант Тайм".

Відповідно до п.200.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, а
відповідно до п.201.2 ст.201 ПК України
форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Згідно п.16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Мінфіна України від 01.11.2011 р.,
№1379 (чинного на час складання
досліджуваних податкових накладних)
усі примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Отже з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 не був уповноваженою особою на
підписання податкових накладних, на
підставі яких ТОВ "Трейдербуд" формував
податковий кредит.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже із врахуванням зазначеного,
позивач не мав право формувати
податковий кредит за рахунок
господарських операцій з ТОВ "Грант
Тайм", які документовані зазначеними
вище податковими накладними.

При цьому суд вважає, що позивач мав
проявити обачність при виборі
контрагента, у т.ч. він мав бути
обізнаним щодо дефектів у правовому
статусі представника ТОВ "Грант Тайм"
на предмет наявності повноважень щодо
складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо.
Позивач мав фізичну можливість
переконатись у діловій
добросовісності ТОВ "Грант Тайм" не
отримавши від нього екземпляр
товарно-транспортної накладної, що
свідчить про неналежне ведення ТОВ
"Грант Тайм" бухгалтерського обліку.
Зазначена позиція суду узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, яка викладена у його
листі від 02.06.2011 р., №742/11/13-11 "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України".

Щодо позиції позивача згідно якої,
оскаржені податкові
повідомлення-рішення всупереч
положень ПК України прийняті до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду винесеного у рамках
кримінально-процесуального закону, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.86.9 ст.86 ПК України у
разі якщо грошове зобов'язання
розраховується контролюючим органом
за результатами перевірки, проведеної
з обставин, визначених підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з
висновками контролюючого органу
передаються органу, що призначив
перевірку.

Згідно п.58.4 ст.58 ПК України у разі коли
судом за результатами розгляду
кримінального провадження про
кримінальне правопорушення, предметом
якого є податки, збори, винесено
обвинувальний вирок, що набрав
законної сили, або винесено рішення про
закриття кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням,
забороняється до набрання законної
сили судовим рішенням у кримінальному
провадженні або винесення ухвали про
закриття такого кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами.

Абзац другий цього пункту не
застосовується, коли податкове
повідомлення-рішення надіслане
(вручене) до повідомлення особі про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення.

Досліджувана перевірка позивача
проводилась на підставі постанови
слідчого винесеної в рамках
кримінального провадження порушеного
за ознаками злочину передбаченого ч.2
ст.364 Кримінального кодексу України
(Зловживання владою або службовим
становищем), предметом якого не є
податки або збори, а тому положення
зазначених вище норм у даному разі не
можуть застосовуватись. Крім цього, із
матеріалів справи вбачається, що
посадовим особам ТОВ "Трейдербуд" в
рамках зазначеного вище кримінального
провадження слідчим про підозру у
вчиненні кримінального правопорушення
не повідомлялось.

Відповідно до положень Кримінального
кодексу України кримінальним
правопорушенням, предметом якого є
податки та/або збори, є злочин
передбачений ст.212 цього кодексу
"Ухилення від сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів)", однак за
зазначеною статтею кримінальне
провадження не відкривалось.

Отже в цій частині доводи позивача є
необґрунтованими.

Щодо нікчемності правочинів, то суд
зазначає, що в акті перевірки
відповідач висновки щодо нікчемності
договору купівлі-продажу товарів
№03-09/12 від 03.09.2012 р. не робив, цитування в
акті перевірки актів інших
контролюючих органів, не може
вважатись визнанням ДПІ зазначеного
вище договору нікчемним. При цьому суд
зазначає, що наявність укладеного між
учасниками господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції. У податкових
відносинах не може застосовуватися
стаття 204 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Зазначена позиція також слідує із
листа Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 р., №742/11/13-11 "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України".

Щодо використання позивачем товару
документального придбаного у ТОВ
"Грант Тайм" на будівництві, суд
зазначає наступне.

Факт використання товару на
будівництві не свідчить про придбання
його у ТОВ "Грант Тайм", ідентифікувати
такий товар по актам форми №КБ-2в є
неможливим. Даний товар міг бути
придбаний у будь-якого іншого суб'єкта
господарювання, фізичної особи, які
відповідно не є платниками ПДВ, а отже
за рахунок цих операцій не можна було
формувати податковий кредит.

Як зазначалось судом вище до складу
валових витрат не належать будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку (ст.139 ПК
України). У даному разі, враховуючи
нереальність господарської операції
між позивачем та ТОВ "Грант Тайм",
витрати позивача по цій операції не
можуть бути включені до складу валових
витрат.

Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо: дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно із п.58.1 ст.58 ПК України у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.14.1.157 п.14.1 ПК України
податкове повідомлення-рішення це
письмове повідомлення контролюючого
органу (рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи.

Вище судом встановлено правомірність
позиції відповідача викладеної в акті
перевірки, у зв'язку з чим ДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
15.07.2014 р. №№, , якими позивачу
визначено відповідні суми грошових
зобов'язань. Дані податкові
повідомлення-рішення є законними та не
підлягають скасуванню.

Інші ймовірні процедурні порушення
вимог податкового законодавства
України з боку ДПІ при організації,
проведенні перевірки ТОВ "Трейдербуд"
та прийнятті за її наслідками рішення
не впливають на зміст досліджених
правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а згідно з ч.2 зазначеної
статті в адміністративних справах про
протиправність рішення суб'єктів
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім цього, пп. 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку. При цьому з
урахуванням норм ст.ст.61, 44 ПК України
саме на контролюючі органи
покладається обов'язок контролювати
правильність формування даних
податкового обліку платників податків,
у тому числі щодо правильності
складення та достовірності первинних
документів.

Позивач по справі не довів суду
правомірність своєї позиції щодо
незаконності податкових
повідомлень-рішень, тоді як ДПІ
обґрунтувала їх законність.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
суд прийшов до висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" до
Державної податкової інспекції у
Путильському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Чернівецькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
15.07.2014 р. №№ (в частині), - не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" від 08.07.2011 р., №3674-VI
під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи те, що у задоволенні цього
позову відмовлено у повному обсязі, а
також те, що позивач при поданні
адміністративного позову до суду
сплатив 10% розміру ставки судового
збору, суд стягує з нього решта 90%
ставки судового збору, розмір якої
становить 2086,62 грн.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" до
Державної податкової інспекції у
Путильському районі Головного
управління Міндоходів Чернівецької
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдербуд" () до Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 2086 (дві
тисячі вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Анісімов

Постанову в повному обсязі складено 17
вересня 2014 р.