Справа № 2-а-1433/10/2211
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1433/10/2211
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нетішинської міської ради на
постанову Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 29 грудня 2010
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нетішинської міської ради про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулись до Нетішинського
міського суду Хмельницької області з
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради про визнання дій
неправомірними, стягнення
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення.

Нетішинський міський суд Хмельницької
області постановою від 29 грудня 2010 року
позов задовольнив.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Нетішинського міського суду
Хмельницької області та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі є особами, евакуйованими із
зони відчуження у 1986 році.

Відповідач виплатив позивачам суму
компенсації на оздоровлення в розмірі
75 грн., при цьому керувався постановою
Кабінету Міністрів України № 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, - три мінімальні
заробітні плати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції
станом на 05.07.2007 року є діючими, та на
час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році - 75 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2010 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачам щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік", що призвело до порушення
прав позивачів.

Разом з тим, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає за необхідне вказати на те, що
суд першої інстанції, дійшовши
обґрунтованого висновку про
законність вимог позивачів на виплату
грошової допомоги на оздоровлення,
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", не врахував те, що щорічна
допомога на оздоровлення є періодичним
платежем, який виплачується 1 раз на
рік. Таким чином, обирати спосіб
захисту порушеного права, в даному
випадку, необхідно залежно від періоду
виплати платежу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1
статті 201 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право
змінити постанову суду з підстав:
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але з помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 29 грудня 2010
року змінити.

Резолютивну частину постанови
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 29 грудня 2010
року викласти в наступній редакції:

"Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради протиправними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради провести нарахування та
виплату ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, суми щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат
відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
"Про статус та соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік.".

В решті постанову Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
29 грудня 2010 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.