Справа № 2а-4064/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
Справа №
136700/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 20 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородської районної ради
Закарпатської області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - Ужгородська міська
рада, Управління Держкомзему в
Ужгородському районі Закарпатської
області, ОСОБА_2, про скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Ужгородської районної ради
Закарпатської області, яким просила
скасувати рішення відповідача від
21.07.2000 року в частині виділення ОСОБА_2 у
приватну власність для ведення
будівництва та обслуговування
житлового будинку земельної ділянки
площею 0,09 га в мікрорайоні «Шахта».

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 липня 2011 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що оскільки
земельну ділянку у мікрорайоні «Шахта»
площею 80,4 га рішенням Ужгородської
районної ради Закарпатської області
від 17.09.1993 року було переведено у землі
запасу Ужгородського району,
оскаржуване рішення відповідача від
21.07.2000 року в частині виділення ОСОБА_2 у
приватну власність для ведення
будівництва та обслуговування
житлового будинку земельної ділянки,
на думку суду, прийняте з дотриманням
вимог закону і підстави для його
скасування відсутні. Обставини,
наведені позивачем в обґрунтування
позовних вимог згідно з ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України були спростовані відповідачем
належними і допустимими доказами.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
суд неповно встановив обставини, що
мають значення для справи. Просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що рішеннями
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 26.12.1990 року і від 26.04.1995
року їй було надано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,048
га в мікрорайоні «Шахта» м. Ужгород, на
яку вона оформила державний акт на
право власності. Однак, скориставшись
її тривалою відсутністю в м. Ужгороді
ОСОБА_2 самовільно зайняв зазначену
земельну ділянку, приєднавши її до
своєї, яка розташована поруч, а
оскаржуваним рішенням відповідача
документально оформив частину її
земельної ділянки у власність та
отримав державний акт. Позивач вважає,
що прийнявши оскаржуване рішення,
Ужгородська районна рада
Закарпатської області порушила
встановлений законодавством порядок
набуття земельної ділянки у власність,
оскільки спірна земельна ділянка не
вилучалась в неї у встановленому
порядку і вона не відмовлялась від цієї
ділянки.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив лише з того,
що земельну ділянку у мікрорайоні
«Шахта» площею 80,4 га рішенням
Ужгородської районної ради
Закарпатської області від 17.09.1993 року
було переведено у землі запасу
Ужгородського району, тому оскаржуване
рішення від 21.07.2000 року в частині
виділення ОСОБА_2 у приватну власність
для ведення будівництва та
обслуговування житлового будинку
земельної ділянки прийняте
відповідачем в межах його повноважень
та з дотриманням вимог чинного на той
час законодавства.

Однак всупереч вимогам ст. ст. 11, 70, 71, 159
Кодексу адміністративного судочинства
України суд першої інстанції не надав
жодної оцінки доводам позивача, якими
вона обґрунтовувала позовні вимоги, і
наданим нею доказам на підтвердження
цих доводів.

Так, рішенням Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради народних
депутатів від 26.12.1990 № 245 «Про виділення
земельних ділянок» ОСОБА_1 було
виділено земельну ділянку площею 0,048 га
у мікрорайоні «Шахта» під будівництво
індивідуального житлового будинку
(позиція № 304).

Цим же рішенням ОСОБА_2 також було
виділено суміжну земельну ділянку
такої ж площі (позиція 315).

Рішенням Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради народних
депутатів від 26.04.1995 № 68 «Про виділення
та приватизацію земельних ділянок»
ОСОБА_1 було надано у приватну
власність раніше виділену земельну
ділянку площею 0,048 га для будівництва
індивідуального та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення 03.10.1995 року
ОСОБА_1 відповідно до норм чинного на
той час законодавства оформила та
отримала Державний акт на право
приватної власності на землю серії ЗК
№ 915-0077 на зазначену земельну ділянку.

Таким чином, позивач в порядку,
встановленому чинним на той час
законодавством, отримала у приватну
власність зазначену вище земельну
ділянку.

Жодних доказів скасування, визнання
нечинними чи недійсними зазначених
вище рішень Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради народних
депутатів та Державного акту особи, які
беруть участь у справі, суду не надали.

Як зазначено вище, рішенням від 21.07.2000
року Ужгородська районна рада
Закарпатської області виділила ОСОБА_2
у приватну власність для ведення
будівництва та обслуговування
житлового будинку земельної ділянки
площею 0,09 га в мікрорайоні «Шахта»
Ужгородського району.

На підставі зазначеного рішення
відповідача ОСОБА_2 отримав Державний
акт про право приватної власності на
землю серії І-ЗК № 000305, яким
встановлено його право на земельну
ділянку площею 0,10 га в мікрорайоні
«Шахта» Ужгородської районної ради,
призначеної для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_1 стверджує, що частиною даної
земельної ділянки є належна їй
земельна ділянка, яку ОСОБА_2
самовільно зайняв за час її
відсутності в м. Ужгороді.

Як вбачається з планів зовнішніх меж
земельних ділянок, складених у
зазначених вище Державних актах про
право приватної власності на землю,
копії плану забудови земельної ділянки
по АДРЕСА_1 (земельна ділянка ОСОБА_1) та
копії генерального плану забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_2 (земельна
ділянка ОСОБА_2), зазначені земельні
ділянки є суміжними, мають спільну межу
протяжністю 16 м, а з протилежних сторін
примикають до АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2
відповідно.

Ширина земельної ділянки ОСОБА_2,
наданої як рішенням Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
народних депутатів від 26.12.1990 № 245 так і
оскаржуваним рішенням Ужгородської
районної ради Закарпатської області
від 21.07.2000 року, залишилась незмінною і
становить 16 м. Також розмір цієї
ділянки не міг бути збільшений з 0,048 га
до 0,1 га за рахунок території АДРЕСА_2,
оскільки вулиця належить до земель
загального користування і не може
надаватись у власність.

За таких обставин колегія суддів
вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1
про те, що до складу наданої
оскаржуваним рішенням відповідача
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,09 га,
а фактично згідно з Державним актом про
право приватної власності на землю
площею 0,10 га, входить також земельна
ділянка площею 0,048 га для будівництва
індивідуального та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві приватної
власності, яке підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серії ЗК № 915-0077.

При цьому, відповідач не надав жодних
доказів припинення права власності
позивача на вказану земельну ділянку
та вилучення у встановленому чинним на
час прийняття оскаржуваного рішення
порядку зазначеної земельної ділянки.

Посилання суду першої інстанції на ту
обставину, що земельну ділянку у
мікрорайоні «Шахта» площею 80,4 га
рішенням Ужгородської районної ради
Закарпатської області від 17.09.1993 року
було вилучено в радгоспу-заводу
«Ужгородський» та переведено у землі
запасу Ужгородського району колегія
суддів не бере до уваги, оскільки на той
час зазначені землі вже були виділені
громадянам та перебували в їх
користуванні, а не в користуванні
радгоспу-заводу «Ужгородський».

Також факт перебування у власності
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,048 га
по АДРЕСА_1 підтверджується наданими
позивачем копіями платіжних
повідомлень та квитанцій про сплату
земельного податку користування цією
земельною ділянкою.

Однак, приймаючи оскаржуване рішення,
Ужгородська районна рада
Закарпатської області не встановила
належним чином зазначених обставин та
безпідставно не врахувала їх, що є
доказом протиправності та
необґрунтованості даного рішення
відповідача.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки прийнята з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 липня 2011 року у справі №
2а-4064/11/0712 - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
рішення дванадцятої сесії двадцять
третього скликання Ужгородської
районної ради Закарпатської області
від 21 липня 2000 року в частині виділення
ОСОБА_2 у приватну власність для
ведення будівництва та обслуговування
житлового будинку земельної ділянки
площею 0,09 га в мікрорайоні «Шахта»
Ужгородського району Закарпатської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький