Справа № 815/3811/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3811/14

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та
представника відповідача Білоконь Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
липня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Комінтернівського
районного сектору Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області (далі
Комінтернівський РС ГУ ДМС України в
Одеській області) про зобов'язання
відповідача зареєструвати позивача за
місцем проживання за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначалось, що 04 червня 2014 року
позивач звернувся до
Комінтернівського РС ГУ ДМС України в
Одеській області із заявою про
реєстрацію за названою вище адресою.
Листом відповідача від 20 липня 2014 року
за № 31/1155 ОСОБА_1 відмовлено в
реєстрації за вказаною вище адресою. На
думку позивача, зазначена вище відмова
в реєстрації є незаконною.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року відмовлено ОСОБА_1 у задоволені
позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, позивач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
порушено норми матеріального та
процесуального права, а саме ст. 33
Конституції України та ст. 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання». Так,
судом не прийнято до уваги, що позивач
проживає в домі за зазначеною вище
адресою вже більше 10 років. Крім того,
він був знятий з реєстрації за
попереднім місцем проживання та
тривалий час не може зареєструватись
за місцем реального проживання, що
виключає можливість користуватися
пільгами для ветеранів війни -
учасників бойових дій. У зв'язку з
викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ
позивача в підтримку апеляційної
скарги, а також представника
відповідача про залишення оскарженого
судового рішення без змін, розглянувши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про необхідність
її часткового задоволення.

Судом встановлено, що 04 червня 2014 року
позивач звернувся до
Комінтернівського районного сектору
ГУ ДМС України в Одеській області із
заявою про реєстрацію за адресою
АДРЕСА_1.

Листом відповідача від 20 липня 2014 року
за № 31/1155 ОСОБА_1 відмовлено в
реєстрації за вказаною вище адресою з
посиланням на те, що будинок,
розташований за цією адресою, не має
статусу «житлового будинку».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що Комінтернівським
районним сектором ГУ ДМС України в
Одеській області обґрунтовано
відмовлено позивачу у реєстрації за
вказаним місцем проживання.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного
кодексу України місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 4 Житлового кодексу УРСР жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території Української РСР, утворюють
житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать державі
(державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать колгоспам та
іншим кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд);

- жилі будинки, що належать
житлово-будівельним кооперативам (фонд
житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків),
квартири, що належать громадянам на
праві приватної власності (приватний
житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що відповідно до Житлового кодексу
УРСР дачний будинок не зазначений в
переліку об'єктів, які не входять до
житлового фонду.

Статтею 379 Цивільного кодексу України
встановлено, що житлом фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, передбачені та придатні
для постійного проживання в ньому.

Житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» під
поняттям «місце проживання»
розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а під поняттям «реєстрація»
розуміється внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ст. 6 названого Закону для
реєстрації місця проживання особа
подає письмову заяву, два талони зняття
з реєстраційного обліку, паспорт,
квитанцію про сплату державного мита
до житлово-комунальної організації,
яка обслуговує територію, на якій
знаходиться будинок.

Статтею 13 названого вище Закону
встановлено обмеження вільного вибору
місця проживання, до яких не включено
обмеження щодо проживання фізичних
осіб у садових будинках.

Матеріалами справи встановлено, що 04
червня 2014 року позивач звернувся до
Комінтернівського районного сектору
ГУ ДМС України в Одеській області із
заявою про реєстрацію у будинку за
адресою АДРЕСА_1, надавши разом із
заявою відповідні документи, необхідні
для реєстрації, а саме два талони
зняття з реєстраційного обліку,
паспорт, квитанцію про сплату
державного мита. Одночасно позивачем
також надано копії державного акта на
землю, технічного паспорта на будинок,
свідоцтва про право власності на
будинок, робочих проектів газового та
електричного постачання будинку тощо
(а. с. 23).

Згідно наданим документам до складу
зазначеного вище садового будинку
входять: коридор 6,5 кв/м., кухня 7,1 кв/м.,
сан. вузол 3,5 кв/м., вітальня 15,2 кв/м. і
дві житлові кімнати 8,8 кв/м. та 9,4 кв/м. (а.
с. 18).

З матеріалів справи також вбачається,
що в зазначеному будинку є
електроенергія, газопостачання та
водопостачання, що підтверджується
копією робочого проекту з
електропостачання (а. с. 21), копією
книжки з розрахунками за воду (а. с. 27) та
копіями квитанцій з розрахунків за газ
(а. с. 28).

Як зазначено позивачем та не
спростовується відповідачем, ОСОБА_1
протягом тривалого часу (біля 10 років)
постійно проживає у зазначеному вище
садовому будинку.

Аналізуючи наведені вище обставини
справи в їх сукупності, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
безпідставну відмову відповідачем в
реєстрації ОСОБА_1, оскільки садовий
будинок, в якому постійно проживає
позивач, має всі умови для постійного
проживання, і позивачем до
Комінтернівського районного сектору
ГУ ДМС України в Одеській області
надано усі документи, необхідні для
проведення реєстрації.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
вимог позивача не є обґрунтованим.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що позивач у своїх
зверненнях та заявах вказує неточну
адресу постійного проживання, а саме
АДРЕСА_1, оскільки відповідно до
наданих документів, зокрема рішення
виконавчого комітету Крижанівської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області від 18 червня 2014
року № 146, земельній ділянці, на якій
розташований будинок позивача, надано
поштову адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 22).

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
для повного захисту прав та інтересів
позивача, про захист яких він просить,
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог,
визнавши протиправною відмову
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області від 20 липня 2014 року за № 31/1155 в
реєстрації ОСОБА_1 за місцем постійного
проживання.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, і, крім того, судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, постановлене судове
рішення на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст.
202 КАС України підлягає скасуванню з
винесенням нової постанови про
часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області від 20 липня 2014 року за № 31/1155 в
реєстрації ОСОБА_1 за місцем постійного
проживання.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області зареєструвати ОСОБА_1
за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст постанови складено 26
вересня 2014 року.

Головуючий:

Судді: