Справа № 826/9074/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2014 року № 826/9074/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаремонтне
підприємство «УРАРП»доМиколаївської
митниці Міндоходівпровизнання
протиправними та скасування рішень та
обов'язання вчинити дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Авіаремонтне підприємство УРАРП»
(далі - ТОВ «Авіаремонтне підприємство
УРАРП», позивач) з адміністративним
позовом до Миколаївської митниці
- визнання протиправними та скасування
рішень відповідача від 22 січня 2014 року,
від 27 березня 2014 року про відмову у
наданні дозволу на розміщення
авіаційних газотурбінних двигунів
режим переробки на митній території
України строком на 365 днів у
відповідності до глави 23 Митного
- зобов'язати відповідача надати дозвіл
на розміщення авіаційних
газотурбінних двигунів типу Д-30КП-2,
переробки на митній території України
строком на 365 днів у відповідності до
глави 23 Митного кодексу України.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що авіаційні двигуни
типу Д-30КП-2 за договором про надання
послуг від 16 грудня 2013 року № 1612/13
призначені для військового
використання, схвалені Україною -
учасницею міжнародного режиму
експортного контролю «Вассенаарська
домовленість» для використання на
«цивільних літальних апаратах» та
призначені для використання на
«цивільному літальному апараті»,
зареєстрованому у державному реєстрі
цивільних повітряних суден Республіки
Молдова. Крім того, зауважує, що
зазначені двигуни не підлягають
державному експортному контролю.
А тому, на думку позивача, рішення
відповідача про відмову у наданні
дозволу на розміщення авіаційних
газотурбінних двигунів типу Д-30КП-2 у
митний режим переробки на митній
території України строком на 365 днів у
відповідності до глави 23 Митного
кодексу України підлягають скасуванню,
а відповідач, в свою чергу, зобов'язаний
надати такий дозвіл.
В судових засіданнях
представники позивача позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач - Миколаївська митниця
Міндоходів в своїх запереченнях просив
суд в задоволенні адміністративного
позову ТОВ «Авіаремонтне підприємство
УРАРП» повністю відмовити, оскільки
при прийнятті спірних рішень діяв в
рамках чинного законодавства України.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
16 грудня 2013 року між ТОВ «Авіаремонтне
підприємство УРАРП» та компанією
«TECHNOLINE (FZC)» (Об'єднані Арабські Емірати)
було укладено договір про надання
послуг № 1612/13, згідно умов якого
компанія «TECHNOLINE (FZC)» (за договором -
замовник) доручає, а позивач (за
договором - виконавець) бере на себе
зобов'язання організувати та здійснити
виконання середнього ремонту двигунів
цивільного повітряного судна типу
Ил-76Т, заводський номер 083414432,
реєстраційний номер ER-IBZ, а саме:
повузлове розбирання двигунів;
дефектація вузлів і агрегатів на
предмет можливості їх подальшої
експлуатації; зборка двигунів;
випробування двигунів на стенді.
21 січня 2014 року та 24 березня 2014 року
позивач звернувся до відповідача із
заявами № 031 та № 102 на отримання
дозволу на переробку товарів на митній
За наслідками опрацювання
наданих ТОВ «Авіаремонтне
підприємство УРАРП» документів
Миколаївською митницею Міндоходів:
- рішенням від 22 січня 2014 року
заборонено позивачу переробку товарів
на митній території України у зв'язку з
відсутністю дозвільних документів
Державної служби експортного контролю
- рішенням від 27 березня 2014 року
відмовлено позивачу в розміщенні
товару в режимі «переробка» у зв'язку з
відсутністю висновку Державної служби
експортного контролю відповідно до
вимог пункту 23 та позиції 9.Е.4 постанови
Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 №
Незгода з вказаними рішеннями суб'єкта
владних повноважень зумовила
звернення позивача з адміністративним
позовом до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами ТОВ
«Авіаремонтне підприємство УРАРП»,
виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини третьої статті 7
Митного кодексу України (далі - МК
України) засади державної митної
справи, зокрема, правовий статус
органів доходів і зборів, митна
територія та митний кордон України,
процедури митного контролю та митного
оформлення товарів, що переміщуються
через митний кордон України, митні
режими та умови їх застосування,
заборони та/або обмеження щодо
ввезення в Україну, вивезення з України
та переміщення через територію України
транзитом окремих видів товарів, умови
та порядок справляння митних платежів,
митні пільги, визначаються цим
Кодексом та іншими законами України.
Митний режим - комплекс
взаємопов'язаних правових норм, що
відповідно до заявленої мети
переміщення товарів через митний
кордон України визначають митну
процедуру щодо цих товарів, їх правовий
статус, умови оподаткування і
обумовлюють їх використання після
митного оформлення (пункт 25 статті 4 МК
Відповідно до частини першої статті 147
МК України переробка на митній
території - це митний режим, відповідно
до якого іноземні товари піддаються у
встановленому законодавством порядку
переробці без застосування до них
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності, за
умови подальшого реекспорту продуктів
Поміщення товарів у митний режим
переробки на митній території, згідно
із частиною першою статті 148 МК України,
здійснюється з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами. Заходи гарантування
додержання митного режиму переробки на
митній території застосовуються до
товарів, визначених Кабінетом
Міністрів України відповідно до пункту
1 частини третьої цієї статті.
Як передбачено частиною третьою статті
148 МК України, обмеження або заборони
щодо ввезення окремих видів товарів на
митну територію України з метою
переробки встановлюються законом. За
обґрунтованої необхідності Кабінет
Міністрів України має право визначати:
1) товари, при поміщенні яких у митний
режим переробки на митній території
застосовуються фінансові гарантії
відповідно до розділу X цього Кодексу;
2) продукти переробки та/або товари,
продукти переробки яких підлягають
обов'язковому реекспорту за межі
митної території України;
3) мінімальне співвідношення вартості
іноземних та українських товарів для
окремих категорій товарів, що
піддаються операціям з переробки;
4) перелік товарів, які не можуть бути
допущені до переробки для вільного
обігу на митній території України;
5) товари, поміщення яких у митний режим
переробки на митній території
Поміщення товарів у митний режим
переробки на митній території
допускається з письмового дозволу
органу доходів і зборів за заявою
власника цих товарів або уповноваженої
ним особи (частина перша статті 149 МК
Разом із заявою власник товарів
або уповноважена ним особа, відповідно
до частини другої статті 149 МК України,
подає органу доходів і зборів такі
1) зовнішньоекономічні договори або
документи, що їх замінюють, на підставі
яких здійснюватиметься переробка
товарів, і які повинні містити, зокрема,
відомості про обов'язковий обсяг
виходу продуктів переробки, конкретний
обсяг робіт і строк їх виконання. Якщо
зовнішньоекономічний договір або
документ, що його замінює, не містить
зазначених відомостей, такі відомості
подаються окремим документом;
2) технологічні схеми переробки (крім
випадків ввезення товарів з метою
ремонту, у тому числі модернізації,
відновлення та регулювання), в яких
повинні бути зазначені відомості про
всі етапи переробки та процесу
перетворення товарів, поміщених у
митний режим переробки на митній
території, на продукти переробки,
кількісні показники товарів, поміщених
у митний режим переробки на митній
території, та інших товарів, що
витрачаються підприємством на
здійснення операцій з переробки, з
обґрунтуванням виробничих втрат
товарів на кожному етапі, а також
відомості про найменування та
кількість відходів переробки;
3) договори на переробку товарів з
іншими підприємствами, якщо окремі
операції (або повний цикл) з переробки
товарів здійснюватимуться такими
іншими підприємствами;
4) інші документи за бажанням власника
товарів або уповноваженої ним особи -
висновки державних органів, експертних
установ, організацій, державні
стандарти й стандарти підприємства,
технічні умови, описи чи креслення
зразків, відповідно до яких
здійснюватиметься переробка, тощо.
Згідно із частиною третьою статті
149 МК України дозвіл на переробку
товарів на митній території України
видається органом доходів і зборів
підприємству безоплатно протягом п'яти
робочих днів від дати реєстрації
Якщо зовнішньоекономічний
договір, на підставі якого
здійснюватиметься переробка,
передбачає ввезення товарів з метою
переробки окремими партіями протягом
певного періоду часу на однакових
умовах, дозвіл видається на обсяг
товарів і строк, визначені
зовнішньоекономічним договором, але не
більше ніж на один рік (частина
четверта статті 149 МК України).
Як передбачено частиною сьомою
статті 149 МК України у видачі дозволу на
переробку товарів на митній території
України не може бути відмовлено з
1) країну походження, країну
відправлення або країну призначення
2) наявність на митній території
України товарів, ідентичних за описом,
якістю та технічними характеристиками
товарам, що ввозяться для переробки.
Відповідно до частини восьмої
статті 149 МК України рішення про
відмову у видачі дозволу на переробку
товарів на митній території України
1) відомостей, зазначених у поданих
заявником документах, недостатньо для
визначення обов'язкового обсягу виходу
продуктів переробки, що утворюються в
результаті переробки товарів;
2) орган доходів і зборів виявив
невідповідності у відомостях, що
містяться у поданих заявником
документах, або недостовірність цих
3) органом доходів і зборів встановлено
відсутність належного технологічного
обладнання, приміщень, умов для обліку
і зберігання товарів, що ввозяться з
4) підприємством не дотримано
встановлених законодавством України
заборон чи обмежень щодо переробки
товарів на митній території України.
Вимоги до ідентифікації окремих
товарів, що ввозяться на митну
територію України з метою переробки,
можуть встановлюватися центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, з
урахуванням характеру операцій з
переробки та особливостей
технологічного процесу (частина
одинадцята статті 149 МК України).
Згідно із частиною дванадцятою
статті 149 МК України якщо органи
доходів і зборів не можуть забезпечити
ідентифікацію товарів, що ввозяться на
митну територію України з метою
переробки, відповідно до статті 326
цього Кодексу можуть бути застосовані
інші способи забезпечення
ідентифікації з урахуванням характеру
операцій з переробки та особливостей
технологічного процесу, наприклад,
1) посилання на опис спеціального
виробничого маркування або номерів;
2) пломби, печатки, штампи або інше
індивідуальне маркування;
3) зразки, ілюстрації чи технічний опис;
5) документальне підтвердження, яке
стосується передбачених операцій (такі
як контракти, рахунки-проформи,
комерційна переписка), які свідчать про
те, що продукти переробки вироблені з
товарів, які ввозяться для переробки.
Можливість встановлення
наявності ввезених товарів у продуктах
переробки не є обов'язковою для допуску
товарів для переробки на митній
території України у випадках, якщо:
1) такі товари можуть бути
ідентифіковані шляхом представлення
докладних даних про витрачені ресурси
та технології виробництва продуктів
переробки чи шляхом здійснення митного
контролю під час проведення операцій з
2) митний режим переробки на митній
території завершується реекспортом
продуктів переробки товарів,
ідентичних за описом, якістю та
технічними характеристиками товарам,
допущеним для переробки на митній
Кількість операцій з переробки
товарів у митному режимі переробки на
митній території не обмежується
(частина перша статті 150 МК України).
Операції з переробки товарів
1) власне переробку товарів, у тому
числі: обробку, монтаж, демонтаж,
використання окремих товарів, які
сприяють чи полегшують процес
виготовлення продуктів переробки;
2) ремонт товарів, у тому числі
модернізацію, відновлення та
регулювання, калібрування.
Окремі операції з переробки
товарів або повний цикл переробки за
дорученням підприємства, якому видано
дозвіл на переробку товарів на митній
території України, та з дозволу органу
доходів і зборів можуть здійснюватися
іншими підприємствами. При цьому
відповідальність перед органами
доходів і зборів за порушення
визначеного порядку переробки товарів
несе підприємство, якому видано дозвіл
на проведення операцій з переробки
товарів на митній території України.
Дозволи на виконання окремих операцій
з переробки або повного циклу
переробки надаються одночасно з
дозволом на переробку товарів на
митній території України або, за
необхідності, - на підставі заяви
відповідної особи після надання цього
дозволу та відображаються у ньому
(частина третя статті 150 МК України).
Строки переробки товарів на
митній території України передбачені
статтею 151 МК України.
Так, строк переробки товарів на
митній території України
встановлюється органом доходів і
зборів у кожному випадку під час видачі
дозволу підприємству, виходячи з
тривалості процесу переробки товарів
та розпорядження продуктами їх
переробки. Зазначений строк
обчислюється, починаючи з дня
завершення митного оформлення органом
доходів і зборів іноземних товарів для
переробки. За заявою підприємства,
якому видано дозвіл на переробку
товарів, з причин, підтверджених
документально, строк переробки товарів
на митній території України
продовжується зазначеним органом, але
загальний строк переробки не може
перевищувати 365 днів.
Законами України може
визначатися більший строк переробки
Як вбачається з матеріалів справи
позивачем з метою отримання дозволу на
переробку товарів на митній території
України подано до відповідача заяви
від 21 січня 2014 року № 031 та 24 березня 2014
року № 102.
Разом із заявами позивачем було подано
- копія картки обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 05
жовтня 2012 року № 100/2012/0000958;
- копія договору від 16 грудня 2013 року №
- копія інвойсу-проформи від 16 грудня 2013
року № 1612/13-2;
- копія пакувального листа від 17 грудня
2012 року № 1712/13;
- копія сертифікату схвалення
організації з технічного
обслуговування від 28 грудня 2012 року №
- копія договору оренди від 26 грудня 2008
року № РОФ-723;
- копія посвідчення про реєстрацію від
18 квітня 2011 року № 1000/05/2014;
- копія листа-роз'яснення ДСЕКУ від 19
квітня 2011 року № 1215/13-11;
- копія листа Державіаадміністрації
- копія листа Державіаслужби України
від 27 лютого 2014 року № 20.18-2224;
- копія рішення від 24 грудня 1994 року №
- копія сертифікату кінцевого
споживача від 12 грудня 2012 року № 1212/13-2;
- копія сертифікату державної
реєстрації цивільного літака від 21
грудня 2012 року № 0522 з перекладом;
- лист ТОВ «Авіаремонтне підприємство
УРАРП» від 24 березня 2014 року № 101;
- копії сторінок формулярів двигунів
- копія листа Миколаївської митниці
Міндоходів від 19 березня 2014 року №
Відповідно до поданих заяв,
позивач просив надати дозвіл на
розміщення товарів у митний режим
переробки на митній території строком
на 365 днів, а саме авіаційних
газотурбінних двигунів Д-30КП-2, зав №№
цивільної авіації та ввозяться на
митну територію України з метою
переробки (середнього ремонту) в зоні
діяльності Миколаївської митниці на
виробничій базі ТОВ «Авіаремонтне
підприємство «УРАРП» на площах ДП
«НВКГ «Зоря»-«Машппроект», пр-т.
Жовтневий, 42-а з використанням
технічного обладнання.
За результатами розгляду
вказаних заяв, відповідачем було
відмовлено позивачу у наданні дозволу
на розміщення авіаційних
газотурбінних двигунів у митний режим
переробки на митній території України
строком на 365 днів (прийнято рішення від
22 січня 2014 року, від 27 березня 2014 року),
з підстав відсутності висновку
Державної служби експортного контролю.
При вирішенні вказаної справи, суд
виходить з наступного.
Діяльність, пов'язану з державним
контролем за міжнародними передачами
товарів військового призначення та
подвійного використання, з метою
забезпечення захисту національних
інтересів України, дотримання нею
міжнародних зобов'язань щодо
нерозповсюдження зброї масового
знищення, засобів її доставки,
обмеження передач звичайних видів
озброєння, а також здійснення заходів
щодо недопущення використання
зазначених товарів у терористичних та
інших протиправних цілях регулюється
Законом України «Про державний
контроль за міжнародними передачами
товарів військового призначення та
подвійного використання» від 20.02.2003
року № 549-IV (далі - Закон № 549-IV).
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону,
товари - товари військового
призначення та подвійного
При цьому, товари військового
призначення в сукупності чи окремо - це:
- вироби військового призначення -
озброєння, боєприпаси, військова та
спеціальна техніка, спеціальні
комплектуючі вироби для їх
виробництва, вибухові речовини, а також
матеріали та обладнання, спеціально
призначені для розроблення,
виробництва або використання
- послуги військового призначення -
надання іноземним юридичним чи
фізичним особам в Україні або за її
межами послуг, у тому числі
посередницьких (брокерських), у сфері
розроблення, виробництва, будівництва,
складання, випробування, ремонту,
технічного обслуговування,
модифікації, модернізації,
експлуатації, управління,
демілітаризації, знищення, збуту,
зберігання, виявлення, ідентифікації,
придбання або використання виробів чи
технологій військового призначення, а
також надання зазначеним юридичним
особам іноземної держави чи її
представникам або іноземцям послуг з
фінансування таких робіт.
В той час, товари подвійного
використання - окремі види виробів,
обладнання, матеріалів, програмного
забезпечення і технологій, спеціально
не призначені для військового
використання, а також послуги (технічна
допомога), пов'язані з ними, які, крім
цивільного призначення, можуть бути
використані у військових або
терористичних цілях чи для
розроблення, виробництва, використання
товарів військового призначення, зброї
масового знищення, засобів доставки
зазначеної зброї чи ядерних вибухових
пристроїв, у тому числі окремі види
ядерних матеріалів, хімічних речовин,
бактеріологічних, біологічних та
токсичних препаратів, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
Отже, основним критерієм відмежування
товарів військового призначення від
товарів подвійного використання є
мета для якої такі вироби можуть бути
використані. Так, вироби та послуги
військового призначення можуть бути
використані виключно для задоволення
потреб армії, військово-промислового
комплексу тощо. Такі товари за своєю
характеристикою не можуть
використовуватися в інших сферах
життєдіяльності держави. І навпаки,
продукція (послуги), які
використовуються в цивільних галузях,
але можуть бути використанні у воєнній
сфері чи створені зброї, є товарами
подвійного використання.
Відповідно до ст. 8 Закону № 549-IV порядок
здійснення контролю за міжнародними
передачами товарів установлюється
Кабінетом Міністрів України
відповідно до цього та інших законів
України, актів Президента України
залежно від конкретних груп товарів та
видів їх міжнародних передач.
Процедури здійснення державного
контролю за міжнародними передачами
товарів військового призначення (далі -
товари) регулюються Порядком
здійснення державного контролю за
міжнародними передачами товарів
військового призначення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 листопада 2003 р.
№ 1807 (далі - Порядок № 1807).
При цьому, процедури здійснення
державного контролю за міжнародними
передачами товарів подвійного
використання регулюються Порядком
здійснення державного контролю за
міжнародними передачами товарів
подвійного використання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 січня 2004 р. № 86
(далі - Порядок № 86).
Враховуючи викладене вище, суд звертає
увагу, що згідно додатків, доданих до
заяв від 21 січня 2014 року № 031 та 24
березня 2014 року № 102 про отримання
дозволу на переробку товарів на митній
території України вбачається, що
авіаційні двигуни Д-30КП-2 позивач
відносить до товарів військового
призначення, які також допущенні для
цивільного використання та
використовуються в цивільній авіації.
Відповідно до п. 8 вказаного Порядку
міжнародні передачі товарів, які
згідно з висновками відповідних
органів виконавчої влади допущені для
цивільного використання, здійснюються
у порядку, встановленому для товарів
подвійного використання.
Отже, оформлення авіаційних
газотурбінних двигунів типу Д-ЗОКП-2 в
режимі тимчасового ввезення має
здійснюватися відповідно до Порядку №
86, оскільки такі двигуни є товарами
подвійного використання.
Згідно п. 3 Порядку № 86 міжнародна
передача товарів може здійснюватися
суб'єктом здійснення міжнародних
передач товарів (далі - суб'єкт) або
іноземним суб'єктом господарської
діяльності (далі - іноземний суб'єкт) за
наявності у нього відповідного дозволу
чи висновку Держекспортконтролю.
Держекспортконтролю на право
здійснення відповідної міжнародної
передачі будь-якого виробу, обладнання
чи матеріалу подвійного використання є
підставою для передачі імпортеру
(кінцевому споживачеві) комплекту
технічної документації (технічних
даних), необхідної для налагодження,
експлуатації та використання такого
товару за цільовим призначенням в
обсягах, визначених цим дозволом чи
Відповідно до п. 4 Порядку № 86 товари,
контроль за міжнародними передачами
яких здійснюється відповідно до цього
Порядку, зазначені у списках, зокрема,
щодо товарів, що можуть бути
використані у створенні звичайних
видів озброєнь, військової чи
спеціальної техніки, згідно з додатком
Пунктом 5 Порядку № 86 передбачено, що у
разі переміщення товарів через митний
кордон України їх митний контроль та
митне оформлення здійснюються у
порядку, встановленому законодавством.
Під час митного оформлення суб'єкт або
іноземний суб'єкт разом з іншими
документами, необхідними для
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів, зобов'язаний
відповідно до частини другої статті 264
Митного кодексу України надати на
вимогу митного органу оригінал дозволу
або висновку Держекспортконтролю.
Відповідно до п. 12 Порядку № 86 (Загальні
вимоги до здійснення експорту,
тимчасового вивезення, імпорту,
тимчасового ввезення та реекспорту
товарів) для отримання дозволу чи
висновку на право експорту,
тимчасового вивезення, імпорту,
тимчасового ввезення чи реекспорту
товарів суб'єкт надсилає
Держекспортконтролю лист, до якого
додається заява за встановленою
Мінекономрозвитку формою.
У разі коли суб'єкт або іноземний
суб'єкт, який здійснює імпорт товарів, є
посередником, разом із зазначеними у
цьому пункті документами до листа
додається оригінал документа,
оформлений чи підтверджений
уповноваженим державним органом
держави призначення товарів, у якому
кінцевий споживач підтверджує право
такого суб'єкта на постачання йому
товарів. Якщо участь посередника у
виконанні зовнішньоекономічного
договору (контракту) щодо постачання
товарів кінцевому споживачеві
визначена у поданому разом із заявою
сертифікаті кінцевого споживача,
імпортному сертифікаті або іншому
документі, оформленому чи
підтвердженому уповноваженим
державним органом держави призначення
товарів, зазначений документ може не
Якщо постачання товарів кінцевому
споживачеві здійснюється через
посередників, до листа додаються
оригінали документів, які містять
зобов'язання кожного посередника щодо
передачі товару іншому посереднику або
кінцевому споживачеві, визначеному в
сертифікаті кінцевого споживача,
імпортному сертифікаті або іншому
З метою прийняття обґрунтованого
рішення щодо можливості надання
відповідного дозволу чи висновку
Держекспортконтроль може вимагати від
суб'єкта надання додаткових відомостей
або документів.

Відповідно до п. 23 Порядку № 86
(Додаткові вимоги до здійснення
імпорту та тимчасового ввезення
товарів) тимчасове ввезення товарів з
метою надання іноземному суб'єкту
послуг з їх ремонту, обслуговування,
модернізації тощо здійснюється за
відповідним висновком
Держекспортконтролю, а експорт таких
послуг (разом з поверненням ввезених
товарів), включаючи надання послуг з
гарантійного обслуговування,
здійснюється за дозволом
Держекспортконтролю. Зазначені
висновок та дозвіл надаються суб'єкту
на підставі документів, визначених у
пунктах 12 і 15 цього Порядку.

При цьому, відповідно до вказаного
Поряду, зокрема, позиції 9.А.1 (Додаток
№1) контролю не підлягають
газотурбінні авіаційні двигуни, що:

a) сертифіковані уповноваженими
органами цивільної авіації
держави-учасниці; та

b) призначені для приведення в дію
невійськового пілотованого літального
апарату, на який було видано
уповноваженими органами цивільної
авіації держави-учасниці міжнародного
режиму експортного контролю
«Вассенаарська домовленість» один з
перелічених нижче документів для
літального апарату, оснащеного
двигуном (двигунами) цього типу
(модифікації):

1) сертифікат типу для цивільної
авіації; або

2) рівнозначний документ, визнаний
Міжнародною організацією цивільної
авіації (IKAO).

b) призначені для польотів літальних
апаратів у крейсерському режимі на
швидкостях, що дорівнюють або більше
ніж число Маха 1, протягом більше ніж 30
хвилин.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, з наданих для отримання
дозволу на переробку товарів на митній
території України документів, а саме,
листа Державіаадміністрації України
від 17.12.2010р. № 1.18-10848 в Україні допущені
до цивільного використання згідно з
чинними сертифікатами типу та
еквівалентними документами двигуни
типу Д-30КП, Д-30КП-2.

Вказане свідчить, що двигуни типу Д-30КП,
Д-30КП-2 схвалені уповноваженим органом
цивільної авіації України, як
учасницею міжнародного режиму
експортного контролю «Вассенаарська
домовленість» для використання на
«цивільних, літальних апаратах».

Окрім цього, двигуни типу Д-30КП-2
заводські №№ 2018, 2025,
2027, 2015 встановлені на
«цивільному літальному апараті»
(літаку типу Ил-76Т, бортовий номер №
083414432, реєстраційний № ER-IBZ) і
призначені для використання (після
ремонту на виробничій базі ТОВ
«Авіаремонтне підприємство «УРАРП» в
м. Миколаєві) на «цивільному літальному
апараті» (вищевказаному літаку),
зареєстрованому у державному реєстрі
цивільній повітряних суден, що
підтверджується відповідним
реєстраційним посвідченням -
сертифікатом кінцевого користувача №
1212/13 - 2 від 12.12.2013р. компанії «TECHNOLINE (FZC)»
(юридична адреса - 600 М2 Warehouse Q3-018. P.O. Box
8953. Шарджа - Об'єднані Арабські Емірати)
та свідоцтвом реєстрації № 0522 від
21.12.2012р. цивільного повітряного судна
типу Ил-76Т, бортовий номер № 083414432,
реєстраційний № ER-IBZ (Республіка
Молдова).

Вказані документи підтверджують
відповідність двигунів типу Д-ЗОКП-2
вимогам позиції 9.А.1 Порядку № 86, а тому
останні не підлягають контролю та не
потребують висновку Державної служби
експортного контролю.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення відповідача від 22
січня 2014 року, від 27 березня 2014 року про
відмову у наданні дозволу на
розміщення авіаційних газотурбінних
двигунів типу Д-30КП-2, заводські номери
2018, 2025, 2027, 2015 у
митний режим переробки на митній
території України строком на 365 днів у
відповідності до глави 23 Митного
кодексу України не відповідають
вимогам чинного законодавства, а тому
підлягають скасуванню.

Окрім цього, суд зазначає, що
згідно змісту Рекомендації № R (80) 2
Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 р. під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду -тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень-єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Таким чином, під дискреційним
повноваженням суд розуміє таке
повноваження, яке надає певний ступінь
свободи адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Суд звертає увагу на той факт, що згідно
ч. 2 ст. 125 МК України відповідачу надано
право встановлювати строк зберігання в
митному режимі митного складу
підакцизних товарів, іноземних
товарів, які були попередньо поміщені у
митні режими транзиту, тимчасового
ввезення або переробки на митній
території України, а також продуктів
переробки не може перевищувати 365 днів
від дня поміщення їх у митний режим
митного складу.

Отже, з урахуванням викладеного вище,
позовні вимоги, які стосуються
зобов'язання Миколаївської митниці
Міндоходів надати дозвіл на розміщення
авіаційних газотурбінних двигунів
типу Д-30КП-2, заводські номери 2018,
2025, 2027, 2015 у митний
режим переробки на митній території
України строком на 365 днів у
відповідності до глави 23 Митного
кодексу України задоволені бути не
можуть, оскільки це є втручанням в
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, з урахуванням
обставин зазначених вище, суд прийшов
до переконання про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36, 54 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. ст. 158-163, ст. 167,
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаремонтне підприємство «УРАРП»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення Миколаївської митниці
Міндоходів від 22 січня 2014 року, від 27
березня 2014 року про відмову у наданні
дозволу на розміщення авіаційних
газотурбінних двигунів типу Д-30КП-2,
заводські номери 2018, 2025,
2027, 2015 у митний режим
переробки на митній території України
строком на 365 днів у відповідності до
глави 23 Митного кодексу України.

3. В іншій частині позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаремонтне
підприємство «УРАРП» - відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаремонтне підприємство «УРАРП»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36, 54 грн.
(тридцять шість гривень 54 копійки).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко