Справа № 826/13152/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25 вересня 2014 року 16 год. 45
хв. № 826/13152/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції про скасування
рішення в частині, визнання незаконним
рішення в частині, визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва (також далі - адмінсуду) 05
вересня 2014 року надійшов позов ОСОБА_1
(далі - позивач) до відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції (далі - відповідач)
про:

- скасування частини рішення № 44557520 (№
844/9) відповідача від 28 серпня 2014
року, а саме в частині надання 28 серпня
2014 року боржнику - Гореницькій
сільській раді Києво-Святошинського
району Київської області (також далі -
боржник), семиденного строку на
самостійне виконання заходів
процесуального примусу, застосованих
адмінсудом до боржника 19 червня 2014 року
(далі - оскаржувана постанова);

- визнання незаконною частини
оскаржуваної постанови, а саме в
частині надання 28 серпня 2014 року
боржнику - Гореницькій сільській раді
Києво-Святошинського району Київської
області, семиденного строку на
самостійне виконання заходів
процесуального примусу, застосованих
адмінсудом до боржника 19 червня 2014
року;

- визнання протиправною бездіяльності
відповідача станом на 26 серпня 2014 року
щодо заяв позивача від 22 липня 2014 року,
поданих до відповідача, та щодо
виконавчого листа адмінсуду;

- зобов'язання відповідача розглянути
заяви позивача від 22 липня 2014 року,
подані до нього, та надати відповідні
відповіді й рішення по заявах, поданих
22 липня 2014 року із ухвалами, що є
виконавчими документами.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що заявлені вимоги
підлягають скасуванню, оскільки дії та
рішення відповідача суперечать нормам
чинного законодавства.

Ухвалою адмінсуду від 10 вересня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/13152/14
(також далі - справа), яку призначено до
розгляду у судовому засіданні.

До адмінсуду 19 вересня 2014 року через
канцелярію від позивача надійшла
позовна заява зі змінами, а саме:

- скасування частини оскаржуваної
постанови рішення № 44557520 (№ 844/9)
відповідача від 28 серпня 2014 року, а саме
в частині надання 28 серпня 2014 року
боржнику семиденного строку на
самостійне виконання заходів
процесуального примусу, застосованих
адмінсудом до боржника 19 червня 2014 року
у зв'язку з невиконанням ухвал
адмінсуду від 29 квітня 2014 року та 27
травня 2014 року у справі № 826/14558/13-а;

- визнання незаконною частини
оскаржуваної постанови, а саме в
частині надання 28 серпня 2014 року
боржнику семиденного строку на
самостійне виконання заходів
процесуального примусу, застосованих
адмінсудом 19 червня 2014 року у зв'язку у
зв'язку з невиконанням ухвал адмінсуду
від 29 квітня 2014 року та 27 травня 2014 року
у справі № 826/14558/13-а;

- визнання протиправною бездіяльності
відповідача станом на 26 серпня 2014 року
щодо трьох заяв позивача від 22 липня 2014
року, поданих до відповідача, до двох з
яких у додатку надано виконавчі
документи - дві ухвали адмінсуду від 19
червня 2014 року у справі № 826/14558/13-а про
заборону ОСОБА_2 відчужувати земельну
ділянку та про застосування до
боржника заходів процесуального
примусу;

- зобов'язання відповідача розглянути
три заяви позивача від 22 липня 2014 року,
подані до нього, та надати відповідні
відповіді й рішення по трьох заявах,
дві з яких подані 22 липня 2014 року із
двома ухвалами, що є виконавчими
документами, оскільки у заявах є
прохання відкрити виконавче
провадження.

Позовну заяву зі змінами адмінсудом,
згідно з ч. 1 ст. 137 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято до
розгляду та долучено до матеріалів
справи для врахування при прийнятті у
справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи
представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю.

Позивач (її уповноважений представник)
у судові засідання не прибули, хоча про
дати, час та місце судового розгляду
справи позивач повідомлена належним
чином. Поряд з цим, 19 вересня 2014 року до
адмінсуду електронною поштою та через
канцелярію від позивача надійшли
письмові заяви разом із додатковими
письмовими доказами на обґрунтування
позовних вимог та із проханням про
проведення судового засідання 22
вересня 2014 року за відсутності
позивача та її представника. Вказані
заяви із доказами адмінсудом також
прийнято до розгляду та долучено до
матеріалів справи для при прийнятті у
справі судового рішення по суті

Враховуючи вище викладені обставини та
зважаючи на достатність наявних у
матеріалах справи доказів для розгляду
та вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 22 вересня 2014 року
адмінсудом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС
України, прийнято рішення про
подальший розгляд та вирішення справи
у порядку письмового провадження, про
що позивача повідомлено письмово.

До адмінсуду 24 вересня 2014 року
електронною поштою від представника
відповідача надійшли письмові проти
позову, які адмінсудом також долучено
до матеріалів справи для врахування
при прийнятті у справі судового
рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, адмінсуд -

ВСТАНОВИВ:

Стосовно заявлених позивачем вимог про
скасування оскаржуваної постанови в
частині надання боржнику семиденного
строку на самостійне виконання заходів
процесуального примусу, застосованих
адмінсудом до боржника 19 червня 2014
року, а також визнання незаконною
зазначеної частини оскаржуваної
постанови адмінсуд зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів
вбачається, що оскаржуваною постановою
відповідача від 28 серпня 2014 року ВП №
44557520 відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 826/14558/13-а, виданого 25 липня 2014
року адмінсудом (далі - виконавчий
лист), про тимчасове вилучення у
Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області (боржник у виконавчому
провадженні) відповідних документів
(далі - виконавче провадження ВП №
44557520).

Боржнику надано семиденний строк для
самостійного виконання рішення.

За переконанням позивача, відповідач
не мав права надавати боржнику у
виконавчому провадженні ВП № 44557520
вказаного строку, оскільки ухвала
адмінсуду, на виконання якої видано
виконавчий лист, набрала законної сили.
Факт видачі виконавчого листа свідчить
про невиконання боржником самостійно
ухвали адмінсуду.

Згідно зі ст. 17, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
(далі - Закон), примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

У разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений ч. 2 цієї статті, не
надається.

Тобто, надання державним виконавцем
семиденного строку для самостійного
виконання рішення передбачено нормами
Закону.

При цьому, нормами Закону також
визначено підстави, за наявності яких
семиденний строк для самостійного
виконання рішення не надається, а саме
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом про: конфіскацію
майна; стягнення періодичних платежів;
забезпечення позовних вимог; якщо
рішення підлягає негайному виконанню.

Як вбачається з наявної у матеріалах
справи копії ухвали адмінсуду від 19
червня 2014 року у справі № 826/14558/13-а про
вжиття заходів процесуального примусу,
на виконання якої видано виконавчий
лист, на підставі якого відкритого
виконавче провадження ВП № 44557520,
вбачається, що адмінсудом не зазначено
про те, що вона підлягає негайному
виконанню.

Виконавчий лист видано на здійснення
тимчасового вилучення документів у
боржника, а не на конфіскацію майна,
стягнення періодичних платежів,
забезпечення позовних вимог, а також у
виконавчому листі не зазначено про те,
що ухвала адмінсуду від 19 червня 2014
року у справі № 826/14558/13-а про вжиття
заходів процесуального примусу
підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст. 268, ч. 1 ст. 269 КАС України,
заходами процесуального примусу є
встановлені цим Кодексом процесуальні
дії, що застосовуються судом до осіб,
які порушують встановлені у суді
правила або протиправно перешкоджають
здійсненню адміністративного
судочинства.

Заходи процесуального примусу
застосовуються судом негайно після
вчинення порушення шляхом
постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є: 1)
попередження; 2) видалення із залу
судового засідання; 3) тимчасове
вилучення доказів для дослідження
судом; 4) привід.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України,
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Таким чином, враховуючи вище викладені
норми та обставини, а також зважаючи на
те, що виконавче провадження ВП № 44557520
відкрито на підставі виконавчого
листа, у якому, як зазначено вище, не
міститься інформації про негайне
виконання рішення адмінсуду, державний
виконавець, за переконанням адмінсуду,
зазначивши у постанові від 28 серпня 2014
року про надання боржнику семиденного
строку для самостійного виконання
рішення, діяв відповідно до норм
Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1.2 розділу І, п.п. 3.1, 3.2
розділу ІІІ Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року
№ 512/5 (далі - Інструкція № 512/5),
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці.

Примусовому виконанню підлягають
виконавчі документи, визначені у ст. 17
Закону.

Підставою для вжиття заходів
примусового виконання рішень є
виконавчий документ, який пред'явлений
до виконання в установленому Законом
порядку.

Стосовно заявлених позивачем вимог про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача станом на 26 серпня 2014 року
щодо трьох заяв позивача від 22 липня 2014
року, поданих до відповідача, до двох з
яких у додатку надано додано виконавчі
документи - дві ухвали адмінсуду від 19
червня 2014 року у справі № 826/14558/13-а, а
також зобов'язання відповідача
розглянути вказані заяви позивача та
надати відповідні відповіді й рішення
адмінсуд зазначає наступне.

У ході розгляду справи адмінсудом
з'ясовано, що позивач зверталася до
відповідача із заявами від 22 липня 2014
року про: негайне виконання ухвали
адмінсуду про застосування примусових
заходів; негайне виконання ухвали
адмінсуду про забезпечення позовних
вимог; забезпечення отримання копій
документів.

Наявними у матеріалах справи доказами
підтверджується, що дві заяви позивача
від 22 липня 2014 року, які подані до
відповідача із копіями ухвал адмінсуду
від 19 червня 2014 року у справі №
826/14558/13-а про вжиття заходів
процесуального примусу та про
забезпечення адміністративного
позову, відповідачем розглянуто, за
результатами чого прийнято постанову
від 24 липня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 44202334 та постанову від 24 липня 2014 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 44202357.

Факт направлення вказаних постанов на
адресу позивача підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
супровідних листів від 25 липня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону, копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи вище викладену норму,
адмінсуд зазначає, що у матеріалах
справи відсутні докази направлення
позивачу постанов від 24 липня 2014 року
про відмову у відкритті виконавчих
проваджень рекомендованим листом із
повідомленням про вручення.

Крім того, у матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження розгляду заяви
позивача від 22 липня 2014 року про
забезпечення отримання копій
документів, а саме належним чином
засвідченої копії постанови від 10
липня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП № 43979340.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 11 Закону,
державний виконавець: розглядає заяви
сторін та інших учасників виконавчого
провадження і їхні клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 3, абз. 2 ч. 1 ст. 19
Закону України "Про звернення
громадян", громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання - письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
свобод тощо.

Органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги.

Таким чином, враховуючи вище викладені
норми та обставини, адмінсуд прийшов до
висновку про наявність підстав для
визнання протиправною бездіяльності
відповідача щодо не розгляду заяви
позивача від 22 липня 2014 року про
надання належним чином засвідчених
копій документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції про скасування
рішення в частині, визнання незаконним
рішення в частині, визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії
підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. У зв'язку з
нездійсненням позивачем судових
витрат, такі витрати відповідно до
задоволених вимог позивачу адмінсудом
не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, адмінсуд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, що полягає у не
розгляді на не наданні відповіді та
документів на письмову заяву ОСОБА_1
від 22 липня 2014 року про надання
належним чином завіреної копії
постанови від 10 липня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 43979340.

3. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції розглянути
письмову заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2014
року про надання належним чином
завіреної копії постанови від 10 липня
2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП № 43979340, та
за результатами розгляду вчинити дії,
передбачені чинним законодавством.

4. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції направити
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення на адресу
ОСОБА_1 копії постанови від 24 липня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП № 44202334 та
постанову від 24 липня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 44202357.

5. Позов в іншій частині залишити без
задоволення.

Копії постанови направити сторонам
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин