Справа № 2а-4868/12/1470
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/800/41549/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Цвіркун Ю. І. розглянувши
у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуСуб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2013 рокуу справі№ 2а-4868/12/1470за
позовомСуб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової
службипроскасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11.02.2013 року
у справі № 2а-4868/12/1470 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби
від 15.06.2012 року № .

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 року
апеляційну скаргу Первомайської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби
задоволено. Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
11.02.2013 року у справі № 2а-4868/12/1470
скасовано. Прийнято нову постанову. В
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить її скасувати, залишити в силі
постанову суду першої інстанції. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. ст. 7,
9, 11 Кодексу адміністративного суду
України.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає їх
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результати
проведеної відповідачем
документальної виїзної позапланової
перевірки Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
питань оподаткування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«Олєрон», за результатами якої
складено акт від 01.06.2012 року №
579/17/, яким зафіксовано, що спірні
правочини з контрагентом ТОВ «Олєрон»
мали на меті виключно отримання
податкової вигоди, а тому має місце
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.06.20012 року №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
901 299,00 грн. та штрафними санкціями на
суму 58 010,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості висновків акта
перевірки щодо відсутності фактичного
виконання спірних господарських
операцій.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про відмову в позові у зв'язку
із наявністю підстав для донарахування
податку на додану вартість.

Судова колегія погоджується з
висновками апеляційного суду,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Пунктами 198.2, 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

Згідно із п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно п. 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що взаємовідносини між
позивачем та ТОВ «Олерон» по виконанню
договору поставки нафтопродуктів №
12/01-2011 від 12.01.2011 року не спричиняють
реального настання правових наслідків,
оскільки, відсутні документальні
докази, які підтверджують факт
реального надходження нафтопродуктів
до позивача саме від ТОВ «Олерон» та
використання їх в господарській
діяльності з метою отримання
економічної вигоди не надано.

Пунктом 27 «Правил роздрібної торгівлі
нафтопродуктами», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.1997 року № 1442 передбачено, що
приймання нафтопродуктів, що
доставлені автомобільним транспортом
від постачальників, здійснюється
працівниками АЗС за марками та видами
(дизельне паливо залежно від масової
частки сірки) згідно з
товарно-транспортними накладними за
наявності паспорта якості та копії
сертифіката відповідності
нафтопродукту чи свідоцтва про
визнання відповідності, виданих у
порядку, установленому законодавством.

Позивачем не надано суду специфікацій,
паспортів якості, копій сертифікатів
відповідності нафтопродуктів чи
свідоцтв про визнання відповідності.
Не містять таких даних і
товарно-транспортні накладні, які
складені також без визначення даних:
отримання та передачі товару,
реального проходження пункту пропуску
нафтобази та реального завантаження і
перевезення товару.

Колегія суддів зазначає, що порушення
позивачем вимог «Інструкції з
контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України», затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України, Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
04.06.2007 року № 271/121, саме по собі не є
підставою для висновків про
безтоварність господарських операцій,
але за встановлених апеляційним судом
обставин не підтвердження факту
товарності операцій по придбанню
нафтопродуктів у ТОВ «Олерон»
відповідним документами, у платника
відсутні підстави для формування
валових витрат та податкового кредиту
по спірному договору за перевіряємий
період.

Доводи касаційної скарги щодо
наявності фактичного виконання
договору із спірним контрагентом
викладеного не спростовують, а
зводяться до переоцінки обставин,
встановлених судом апеляційної
інстанції, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 року
у справі № 2а-4868/12/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Ю. І. Цвіркун