Справа № 816/3619/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/3619/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Кукоба О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Полтавської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області до відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови,

В С Т А Н О В И В:

Полтавська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - позивач, Полтавська
ОДПІ) звернулась до суду з позовом до
відділу державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції (надалі - відповідач, ВДВС
Полтавського РУЮ) про визнання
протиправною та скасування постанови
від 27 серпня 2014 року ВП №44494424 "Про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа)".

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що спірною постановою
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №816/1919/14,
виданого Полтавським окружним
адміністративним судом 22 липня 2014 року,
оскільки боржником у виконавчому
документі визначено неповнолітню
особу. Зазначав, що оскаржена постанова
є необґрунтованою та протиправною,
адже згідно з вимогами Закону України
"Про виконавче провадження" боржником є
фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом, а державний
виконавець не позбавлений можливості
залучити до проведення виконавчих дій
законного представника
неповнолітнього боржника.

Відповідач письмових заперечень проти
позову до суду не надав.

У судове засідання 23 вересня 2014 року
з'явився представник позивача.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про розгляд справи
повідомлений належним чином.

За приписами частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

З огляду на наведену норму та беручи до
уваги скорочені строки розгляду даної
категорії справ, суд визнав за можливе
розглядати справу без участі
представника відповідача.

Згідно з частиною шостою Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Зважаючи на достатність наданих
сторонами доказів та враховуючи
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд перейшов до розгляду
справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі №816/1919/14 задоволено
адміністративний позов Полтавської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби до ОСОБА_1
про стягнення боргу; стягнуто з
останнього суму податкового боргу по
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 5789 грн 77 коп.

На виконання даного судового рішення 22
липня 2014 року видано виконавчий лист
№816/1919/14, у графі боржник якого
зазначено: "ОСОБА_1, АДРЕСА_1, податковий
номер НОМЕР_1" /а.с. 4 - зворот/.

Листом від 21 серпня 2014 року вих. №3003/10
Полтавська ОДПІ надіслала зазначений
виконавчий лист до ВДВС Полтавського
РУЮ для примусового виконання /а.с. 5/.

Постановою державного виконавця від 27
серпня 2014 року відмовлено в прийнятті
до провадження виконавчого документа
та у відкритті виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №816/1919/14, виданого Полтавським
окружним адміністративним судом 22
липня 2014 року, на підставі пункту 8
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження" /а.с. 7/. Дану
постанову державний виконавець
мотивував тим, що боржником у
виконавчому документі визначено
неповнолітню особу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію вказаної постанови державного
виконавця позивачем отримано 04 вересня
2014 року, що підтверджено даними
реєстрації на вхідному штампі /а.с. 7/.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач оскаржив її до
суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийняте дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню, у разі невиконання в
добровільному порядку, визначені
Законом України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року
№606-XIV.

Частиною першою статті 25 вказаного
Закону визначено, що державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Водночас, як передбачено пунктом 8
частини першої статті 26 наведеного
Закону, державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Оскаржене у даній справі рішення про
відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
мотивував положеннями статті 30
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої цивільну дієздатність має
фізична особа, яка усвідомлює значення
своїх дій та може керувати ними.
Цивільною дієздатністю фізичної особи
є її здатність своїми діями набувати
для себе цивільних прав і самостійно їх
здійснювати, а також здатність своїми
діями створювати для себе цивільні
обов'язки, самостійно їх виконувати та
нести відповідальність у разі їх
невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може
бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Також, зазначив, що за приписами статті
9 Закону України "Про виконавче
провадження" неповнолітні та особи,
визнані судом недієздатними,
реалізують свої права та виконують
обов'язки, пов'язані з виконавчим
провадженням, відповідно до вимог
закону.

Крім того, зазначив, що згідно зі
статтею 242 Цивільного кодексу України
батьки (усиновлювачі) є законними
представниками своїх малолітніх та
неповнолітніх дітей.

На підставі перелічених вище вимог
закону, відповідач дійшов висновку про
те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути
боржником у виконавчому провадженні, а
тому, відмовив у відкритті виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа, виданого Полтавським окружним
адміністративним судом 22 липня 2014
року у справі №816/1919/14.

Надаючи правову оцінку наведеним
доводам державного виконавця, суд
виходить з наступного.

Суд зазначає, що відповідно до положень
статті 1 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною п'ятою статті 124 Конституції
України визначено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Європейський Суд з прав людини, в
рішенні у справі "Шмалько проти
України" від 20 липня 2004 року, вказав, що
право на виконання судового рішення є
складовою права на судовий захист,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду /пункт 43/.

Таким чином, обов'язкове виконання
судових рішень є складовою права на
справедливий судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 258
Кодексу адміністративного судочинства
України за кожним судовим рішенням, яке
набрало законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист.

При цьому, виконавчий лист за змістом
має відтворювати резолютивну частину
судового рішення.

Частиною першою статті 8 Закону України
"Про виконавче провадження" визначено,
що сторонами у виконавчому провадженні
є стягувач і боржник.

А відповідно до положень частини
другої вказаної статті боржником є
фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Підсумовуючи викладене, суд звертає
увагу на те, що дані про боржника у
виконавчому документі зазначає особа,
яка видає такий документ. Зокрема, у
виконавчому листі, що видається
адміністративним судом, такі дані
зазначаються згідно з резолютивною
частиною судового рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі №816/1919/14 суму податкового
боргу по податку на доходи фізичних
осіб в розмірі 5789 грн 77 коп. стягнуто
саме з ОСОБА_1. Дане судове рішення у
встановленому законом порядку не
оскаржено та набрало законної сили.

З огляду на викладені обставини,
боржником у виконавчому листі
визначено саме ОСОБА_1.

Заміна боржника у виконавчому
провадженні не відноситься до
компетенції ні позивача, ані
державного виконавця та має
здійснюватись судом у порядку та за
наявності обставин, визначених статтею
264 Кодексу адміністративного
судочинства України.

До того ж, відповідно до положень
статті 263 Кодексу адміністративного
судочинства України державний
виконавець має право звернутись до
адміністративного суду із заявою про
зміну способу виконання судового
рішення.

Крім того, беручи до уваги наведені
вище положення статті 9 Закону України
"Про виконавче провадження" та статті 242
Цивільного кодексу України, законними
представниками малолітнього ОСОБА_1
будуть його батьки, яких державний
виконавець має залучити до проведення
виконавчих дій.

Зважаючи на вищевикладене в своїй
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що спірну постанову державним
виконавцем винесено передчасно, без
врахування фактичних обставин справи
та наведених вище положень
законодавства.

В силу частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідачем таких доказів не
надано. Натомість, в ході судового
розгляду справи спростовано доводи
відповідача про неможливість
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа, виданого
Полтавським окружним адміністративним
судом 22 липня 2014 року у справі №816/1919/14,
через зазначення у даному виконавчому
документі як боржника малолітньої
особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову Полтавської ОДПІ та визнання
протиправною і скасування постанови
ВДВС Полтавського РУЮ від 27 серпня 2014
року ВП №44494424 "Про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа)".

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області до
відділу державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції про визнання протиправною та
скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції від 27
серпня 2014 року ВП №44494424 "Про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа)".

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
О.О. Кукоба