Справа № 826/12402/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Ф.К.А.У."
до Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів- Центрального
офісу з обслуговування великих
платників про визнання протиправними
та скасування податкових
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ріал Істейт Ф.К.А.У.»
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників про визнання протиправними
та скасування податкових
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки акту від 24.07.2014
№801/28-10-39-10/34431547 «Про результати
планової виїзної документальної
перевірки ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.» з
питань отримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.12.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010
№31.12.2013» є необґрунтованими та
спростовуються наявними матеріалами.
Відповідач - Міжрегіональне Головне
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні ухвалено про
вирішення справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Міжрегіональним Головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників
проведено планову виїзну
документальну перевірку ТОВ «Ріал
Істейт Ф.К.А.У.» з питань отримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2010 по 31.12.2013, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2010
№31.12.2013, за результатом якої складно
акт від 24.07.2014 №801/28-10-39-10/34431547 (далі - акт
З акту перевірки вбачається, що
податковий орган вказує на порушення
позивачем норм п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп.
135.5.13 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.5 п.
138.10 ст. 138, пп. 139.1.1, п. 139.1.5, п. 139.1.9 ст. 139, п.
146.13 ст. 146, пп. 153.2.6 п. 153.2 ст 153
Податкового кодексу України в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток на загальну суму 2
791 912 грн.; пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 187.1 ст
187, пп. 192.1.1 п. 192.1ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6ст 198 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на суму 16 878 934 грн. та
завищено суми податку, що підлягають
відшкодуванню всього в сумі 3 221 891
грн.; п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу
України, у зв'язку із несвоєчасним
перерахуванням до бюджету податку на
доходи нерезидента компанії Groupe Auchan
(Франція) в сумі 247 984,10 грн. із
затримкою 36 днів; п. 103.9 ст. 103
Податкового кодексу України внаслідок
неподання при виплаті доходів із
джерелом їх походження в Україні
нерезиденту GIE Auchan International Tehnologi
(Франція) до контролюючого органу звіту
про виплачені доходи, утримані та
перераховані до бюджету податки на
доходи нерезидентів за 3 квартал 2010
року, за 2 картал 2011 року; ст 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», що
призвело до несвоєчасного надходження
товару за імпортним договором на
поставку обладнання від 16.11.2012 №16-11/12, а
саме: прострочення в сумі 18 950 євро з
23.04.2013 по 10.06.2013, тобто 49 днів; пп. 165.1.36 п.
165.1 ст. 165, пп. 177.8 ст. 177 Податкового
кодексу України в результаті чого
допущено порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки
питань щодо правильності утримання та
своєчасності перерахування податку на
доходи фізичних осіб до бюджету на суму
199 863,37 грн.; пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування податку на доходи
фізичних осіб до бюджету на суму 36 766,80
грн.; пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129, пп. 129.3.1 п 129.3 ст.
129 Податкового кодексу України за
прострочення встановлених строків
сплати податку на доходи фізичних осіб
нараховано пеню в сумі 385,93 грн.; п. 119.2
ст. 119 Податкового кодексу України в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо подання не у
повному обсязі з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів нарахованих
(сплачених) на користь платника
податків, суми утриманого з них
податку; п. 328.3 ст. 328, п. 120.2 ст. 120
Податкового кодексу України в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо
несвоєчасного подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори, податкових
декларації (розрахунків); п. 250.2 ст. 250, п.
120.2 ст. 120 Податкового кодексу України в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо
несвоєчасного подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори, податкових
декларації (розрахунків); п. 2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 15.07.2005
№587 «Про затвердження порядку
справляння збору на використання
коштів на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства», п. 120.2 ст. 120
Податкового кодексу України в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо
несвоєчасного подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори, податкових
декларації (розрахунків).
На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.08.2014:
грошового зобов'язання за платежем
збір за спеціальне користування води
(крім збору за спеціальне використання
води водних об'єктів місцевого
значення) на сум у170 грн.;
грошового зобов'язання за платежем
екологічний податок на суму 4080 грн.;
грошового зобов'язання за платежем
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства в сумі 340 грн.
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток іноземних
юридичних осіб на суму 185 988,08 грн.;
грошового зобов'язання за платежем
пеня за порушення розрахунків у сфері
ЗЕД в сумі 29 027,79 грн.;
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб на
загальну суму 105 340,67 грн. (за основним
(фінансовими) санкціями 41 503,42 грн.);
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на загальну суму 3 221
891 грн. та нараховано штрафні санкції на
суму 1 610 946 грн.;
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 3 752 502
грн. (за основним платежем 3 001 641 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями 750
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 4 496 602 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем збір за спеціальне
користування води (крім збору за
спеціальне використання води водних
об'єктів місцевого значення) на сум у170
грн., суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач має
дозвіл на спеціальне водокористування
№ УКР-856-Кіє виданий 11.07.2011 терміном дії
Відповідно до п. 323.1 ст. 326 Податкового
кодексу України платниками збору є
водокористувачі - суб'єкти
господарювання незалежно від форми
власності: юридичні особи, їх філії,
відділення, представництва, інші
відокремлені підрозділи без утворення
юридичної особи (крім бюджетних
установ), постійні представництва
нерезидентів, а також фізичні особи -
підприємці, які використовують воду,
отриману шляхом забору води з водних
об'єктів (первинні водокористувачі)
та/або від первинних або інших
водокористувачів (вторинні
водокористувачі), та використовують
воду для потреб гідроенергетики,
водного транспорту і рибництва.
Згідно із п. 323.2 ст. 323 Податкового
кодексу України не є платниками збору
водокористувачі, які використовують
воду виключно для задоволення питних і
санітарно-гігієнічних потреб
населення (сукупності людей, які
знаходяться на даній території в той чи
інший період часу, незалежно від
характеру та тривалості проживання, в
межах їх житлового фонду та
присадибних ділянок), у тому числі для
задоволення виключно власних питних і
санітарно-гігієнічних потреб
юридичних осіб, фізичних осіб -
підприємців та платників єдиного
Для цілей цього розділу під терміном
"санітарно-гігієнічні потреби" слід
розуміти використання води в
туалетних, душових, ванних кімнатах і
умивальниках та використання для
утримання приміщень у належному
санітарно-гігієнічному стані.
Як вбачається зі змісту дозволу на
спеціальне водокористування №
УКР-856-Кіє мета водокористування
позивача: господарсько-побутові та
технологічні потреби.
З огляду на викладене, твердження
позивача, що він не є платником збору є
Статтею 328 Податкового кодексу України
визначено, що базовий податковий
(звітний) період для збору дорівнює
календарному кварталу.
Платники збору обчислюють суму збору
наростаючим підсумком з початку року
та складають податкові декларації за
формою, встановленою в порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Податкові декларації збору подаються
платниками збору контролюючим органам
у строки, визначені для квартального
податкового (звітного) періоду, за
місцем податкової реєстрації.
З акту перевірки вбачається, що
податковим органом встановлено
несвоєчасне подання податкової
декларації збору за спеціальне
використання поверхневих та підземних
вод за І квартал 2013 року (термін подання
13.05.2013. фактично подано 21.11.2013).
Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового
кодексу України неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.
Оскільки, позивачем в порушення норм п.
328.3 ст. 328 Податкового кодексу України
несвоєчасно подано податкову
декларація збору за спеціальне
використання поверхневих та підземних
вод за І квартал 2013 року, що відповідно
до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу
України має наслідком накладення
штрафу у розмірі 170 грн., суд дійшов
висновку про обґрунтованість
згадуваного податкового
повідомлення-рішення та відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
Щодо податкового повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем екологічний податок на
суму 4080 грн., суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами позивач є
платником екологічного податку.
Статтею 250 Податкового кодексу України
встановлено, що базовий податковий
(звітний) період дорівнює календарному
Платники податку, крім тих, які
визначені пунктом 240.2 статті 240 цього
Кодексу, та податкові агенти складають
податкові декларації за формою,
встановленою у порядку, передбаченому
статтею 46 цього Кодексу, подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
контролюючих органів та сплачують
податок протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
за винятком податкових агентів,
визначених підпунктом 241.2.2 пункту 241.2
статті 241 цього Кодексу.
З акту перевірки вбачається, що
податковим органом встановлено
несвоєчасне подання позивачем
податкової декларації з екологічного
податку за І квартал 2011 року (термін
подання 10.05.2011, фактично подано 29.12.2011)
за ІІ квартал 2011 року (термін подання
10.08.2011, фактично подано 29.12.2011), за ІІІ
квартал 2011 року (термін подання 10.11.2011,
фактично подано 29.12.2011), І квартал 2013
року (термін подання 13.05.2013, фактично
Суд зауважує, що позивачем не
заперечується факт несвоєчасного
подання податкових декларацій з
екологічного податку, проте позивач
вказує на невірний розрахунок штрафних
Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового
кодексу України неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.
Ті самі дії, вчинені платником
податків, до якого протягом року було
застосовано штраф за таке порушення,
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 1020 гривень за кожне таке
неподання або несвоєчасне подання.
Повторним порушенням, за яке
передбачено штраф у розмірі 1020 гривень
згідно із пунктом 120.1 статті 120 Кодексу,
буде несвоєчасне подання податкової
декларації (розрахунку) платником
податків незалежно від виду податку, за
яке до такого платника протягом року
вже було застосовано штраф за
неподання (несвоєчасне подання)
податкової декларації (розрахунку) та у
період до одного року (до 365 або 366 днів -
для високосного року) винесено
податкове повідомлення-рішення.
Отже, для визначення повторності
правопорушення відповідно до частини
другої пункту 120.1 статті 120 Кодексу
відлік 365 днів (для високосного року - 366
днів) починається з дати винесення
органом державної податкової служби
податкового повідомлення-рішення.
Суд зауважує, що в матеріалах справи
відсутні докази прийняття податкового
повідомлення-рішення щодо позивача за
несвоєчасне подання позивачем
податкової декларації з екологічного
протягом року до винесення оскарженого
(даного) податкового
повідомлення-рішення.
Крім того, відповідно до п. 7 підрозділу
10 «Інші перехідні положення розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.
З огляду на викладене, штрафні санкції
за несвоєчасне подання позивачем
податкової декларації з екологічного
податку за І-ІІ квартали 2011 року
застосовуються у розмірах: за І квартал
2011 року - 1 грн., за ІІ квартал 2011 року - 1
грн.; за ІІІ квартал 2011 року - 170 грн., за І
2013 року - 170 грн. (всього 342 грн.).
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податковим органом
безпідставно застосовано до позивача
штрафну санкцію передбачену абз 2 п. 120.1
ст. 120 Податкового кодексу України, а
саме: в розмірі 1020 грн. за кожне
правопорушення, що вказує на наявність
підстав для часткового скасування
податкового повідомлення-рішення від
та не підлягає скасуванню на суму 342
Щодо податкового повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства в сумі 340 грн., суд зазначає
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що позивач
є платником збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства відповідно до Закону
України «Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства» та постанови Кабінету
Міністрів України від 15.07.2005 №587 «Про
затвердження Порядку справляння збору
на використання коштів на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства» (далі - Постанова №587).
Відповідно до п. 2 Постанови №587
платники збору самостійно обчислюють
його суму, яку зазначають у розрахунку
за формою, затвердженою наказом
Мінфіну. Платники збору подають
щомісяця протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного місяця, зазначений
розрахунок органові державної
податкової служби за місцем
перебування на податковому обліку.
Суму збору, зазначену у розрахунку,
платник зобов'язаний сплатити протягом
10 календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
З акту перевірки вбачається, що
податковим органом встановлено
несвоєчасне подання податкового
розрахунку суми збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за травень 2010 року (термін
подання - 21.06.2010, фактично подано 02.07.2010)
та за вересень 2011 року (термін подання
20.10.2011, фактично подано 24.10.2011), що
порушенням п. 2 Постанови №587.
Відповідно до п. 114.1 ст. 114 Податкового
кодексу України 114.1. Граничні строки
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) до платників податків
відповідають строкам давності для
нарахування податкових зобов'язань,
визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Отже, фінансова санкція може бути
накладена не пізніше закінчення 1095 дня,
що настає за останнім днем граничного
строку виконання податкового
зобов'язання, визначеного цим Кодексом
та іншими законами України, або за днем
його фактичного виконання, якщо воно
було виконано пізніше.
Якщо протягом зазначеного строку
контролюючий орган не накладає таку
санкцію, платник податків вважається
вільним від зобов'язання сплатити її, а
спір стосовно накладення такої санкції
не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
Як зазначено вище, оскарженим
податковим повідомленням-рішенням
податковим органом застосовано штраф
за несвоєчасне подання податкового
розрахунку суми збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за травень 2010 року (термін
подання - 21.06.2010, фактично подано 02.07.2010),
тобто пізніше закінчення 1095 дня.
Оскільки протягом 1095 денного строку
контролюючий орган не наклав таку
санкцію, суд дійшов висновку, що
позивач вважається вільним від
зобов'язання сплатити штраф за
несвоєчасне подання податкового
розрахунку суми збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за травень 2010 року.
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового скасування податкового
а саме: на суму 170 грн. (не підлягає
скасуванню на суму 170 грн.) та, як
наслідок, часткового задоволення
Щодо податкового повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
іноземних юридичних осіб на суму 175
987,08 грн., суд зазначає наступне.
З акту перевірки вбачається, що
перевіркою показника податку на доходи
нерезидента відображено за 2 квартал 2011
року в сумі 0,0 грн., за 2-3 квартали 2011
року в сумі 0,0 грн, за 2-4 квартали 2011 року
у сумі 0,0 грн., за 1 квартал 2012 року в сумі
247 984 грн., за півріччя 2012 року в сумі 0,0
грн., за 3 квартали 202 року в сумі 0,0 грн.,
за 2012 рік в сумі 0,0 грн., за 2013 рік в сумі
0,0 грн. та встановлено заниження
позивачем показників у поданій
звітності за і квартал 2012 року, а саме:
не відображення дохід нерезидента Groupe
Auchan (Франція) у загальній сумі 2 479 840
грн. та податок за ставкою 10% в сумі 247
984,0 грн. під час виплати доходу
нерезидента з джерелом походження в
Україні , а саме: доходу (проценти) в
сумі 209 616,5 євро (еквівалент 2 479 840,99
грн.) виплаченого 28.03.2012 (платіжне
доручення №39 від 22.03.2012).
позивачем відкориговано
задекларований податок на доходи
нерезидента Groupe Auchan (Франція) шляхом
збільшення задекларованого податку на
Крім того, з акту перевірки вбачається,
що податковим органом встановлено
несвоєчасне перерахування до бюджету
податку на доходи нерезидента з
джерелом походження з України Groupe Auchan
(Франція) із затримкою 36 днів (податок
перераховано 03.05.2012).
Факт несвоєчасного перерахунку до
бюджету податку на доходи нерезидента
з джерелом походження з України Groupe Auchan
(Франція) із затримкою 36 днів не
заперечується позивачем, проте позивач
вказує на порушення норм Податкового
кодексу України під час нарахування
штрафних (фінансових) санкцій.
Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового
кодексу України ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків,
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
Ті самі дії, вчинені повторно протягом
1095 днів, тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 50 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
Дії, передбачені абзацом першим цього
пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє
та більше, тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 75 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
Відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу, крім
випадків, встановлених розділом IV
Судом встановлено, що податковим
органом застосовано до позивача
штрафну санкцію у розмірі 75 % суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
сплаті до бюджету, проте з матеріалів
справи не вбачається винесення щодо
позивача податкового
повідомлення-рішення яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
іноземних юридичних осіб двічі
протягом року, що передував прийняттю
оскарженого податкового
повідомлення-рішення.
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податковим органом
безпідставно застосовано до позивача
штрафні санкції у розмірі визначеному
абз 3 п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу
України, що свідчить про наявність
підстав для скасування оскарженого
податкового повідомлення в частині, а
саме на суму 124 001,08 грн. (не підлягає
скасуванню на суму 61 987 грн.) та, як
наслідок часткового задоволення
Щодо податкового повідомлення-рішення
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем пеня за порушення
розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 29 027,79
грн., суд зазначає наступне.
З акту перевірки вбачається, що
податковим органом встановлено між
позивачем та компанією «Codeo GmbH» від
16.11.2012 №16-11/12, за умовами якого: платіж
за товар, що постачається згідно з цим
договором здійснюється покупцем таким
чином 100% вартості товару попередня
оплата до моменту відвантаження товару
зі складу продавця. Термін постачання
товару протягом 10 робочих днів з
Також. з акту перевірки вбачається, що у
період з 01.04.2010 по 31.12.2013 позивачем
перераховано на користь нерезидента
грошові кошти в сумі 18 950 євро та
поставлено продукції на вказану суму.
Станом на 23.04.2013 у бухгалтерському
обліку позивача рахувалась
дебіторська заборгованість в сумі 18 950
євро, граничний термін надходження
товару 22.04.2014, станом на 31.12.2013
дебіторська заборгованість відсутня.
В матеріалах справи відсутні докази
надання Міністерством економіки
України висновку щодо продовження
строків розрахунків за вказаним
імпортним контрактом.
З огляду на викладене, податковий орган
дійшов висновку про несвоєчасне
надходження товару за імпортним
договором на поставку обладнання від
16.11.2012 №16-11/12 на 49 днів.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону або
встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).
Враховуючи, що позивачем не
заперечується, факт несвоєчасного
надходження товару за імпортним
договором на поставку обладнання від
16.11.2012 №16-11/12 на 49 днів, що відповідно до
ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» тягне за собою накладення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості суд дійшов
висновку, щодо правомірності та
обґрунтованості оскарженого
податкового повідомлення-рішення та
відсутності для задоволення позовних
вимог у вказаній частині.
Щодо податкового повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб на загальну суму 105 340,67 грн. (за
штрафними (фінансовими) санкціями 41
503,42 грн.), суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що
позивачем не утримано податок на
доходи фізичних осіб , які не являються
працівниками позивача, а саме:
позивачем виплачено кошти за надані
послуги та отриманий товар наступним
фізичним особам - підприємцям в 2011 році
- ФОП ОСОБА_3 на суму 999 грн., ФОП ОСОБА_4
на суму 41 400 грн., ФОП ОСОБА_2, на суму 39
760 грн., ФОП ОСОБА_5 на суму 290 грн., 2012
році - ФОП ОСОБА_6 на суму 146 371,62 грн.,
ФОП ОСОБА_7 на суму 224 398,69 грн., в 2013
році - ФОП ОСОБА_8 на суму 159 450 грн., ФОП
ОСОБА_9 на суму 54 834 грн., ФОП ОСОБА_7 на
суму 102 580,26 грн., ФОП ОСОБА_10 на суму 426
Відповідно до п. 117.8 ст. 177 Податкового
кодексу України під час нарахування
(виплати) фізичній особі - підприємцю
доходу від здійснення нею
підприємницької діяльності, суб'єкт
господарювання та/або самозайнята
особа, які нараховують (виплачують)
такий дохід, не утримують податок на
доходи у джерела виплати, якщо фізичною
особою - підприємцем, яка отримує такий
дохід, надано копію документу, що
підтверджує її державну реєстрацію
відповідно до закону як суб'єкта
підприємницької діяльності. Це правило
не застосовується в разі нарахування
(виплати) доходу за виконання певної
роботи та/або надання послуги згідно з
цивільно-правовим договором, коли буде
встановлено, що відносини за таким
договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до підпунктів
14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього
Судом витребувано у позивача копії
документів, що підтверджують державну
реєстрацію вказаних вище фізичних осіб
- підприємців та позивачем надано суду
копій таких документів по свім
фізичним особам-підприємцям.
Крім того, суд звертає увагу, що
податковий орган ні в акті перевірки,
ні в запереченнях, не вказує, що
зазначені вище фізичні
особи-підприємці (контрагенти
позивача) на час нарахвування котів не
були зареєстровані відповідно до
закону як суб'єкта підприємницької
З огляду на викладене висновок
податкового органу про порушення
позивачем норм п. 117.8 ст. 177 Податкового
кодексу України необґрунтованим та
спростовується наявними матеріалами,
що свідчить про необґрунтованість
прийнятого на його підставі
податкового повідомлення-рішення від
задоволення позовних вимог у вказаній
Щодо податкових повідомлень-рішень від
суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що
позивачем та ТОВ «Іммошан Донской»
укладено договір від 08.06.2012 №08/06-2012 про
реалізацію сторонами інвестиційного
проекту (фінансування, виконання робіт,
будівництво, введення в експлуатацію
та передача торгівельного комплексу з
паркінгом та під'їздами на земельній
ділянці за адресою: Донецька область, м.
Макіївка, Гірницький район в районі
113-114 км автошляху «Слов'янськ - Донецьк -
Судом встановлено, що згідно актів
здачі робіт від 22.03.2013 позивач передав
ТОВ «Іммошан Донской» технічну
документацію стадії «П» (проект)
загальною вартістю 5 000 000 грн. крім
того ПДВ 1 000 000 грн.
Також, судом встановлено та сторонами
не заперечується, що господарську
операцію по передачі проектної
документації відповідно до договору
від 08.06.2012 №08/06-2012 позивачем
відображено в податковій декларації з
податку на прибуток за 2013 рік з
результатом « 0», оскільки позивачем
понесено витрати на розробку проектної
документації в сумі 5 000 000 грн. та ПДВ 1
000 000 грн. (всього 6 000 000 грн.).
Крім того, судом встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Тебодін Україна»
укладено договір підряду №32-11 від
20.12.2011 на розробку за завданням
позивача технічної документації по
багатофункціонального
торгово-розважального комплексу за
адресою: Донецька область, м. Макіївка,
Гірницький район в районі 113-114 км
автошляху «Слов'янськ - Донецьк -
Сторонами складено акти
приймання-здачі послуг: №4 від 03.09.2012
(роботи з розробки проектної або іншої
технічної документації по проекту
будівництва) на суму 1 804 042 грн. та акт
№2/09 від 01.03.2013 (роботи з розробки
проектної або іншої технічної
документації по проекту будівництва в
обсязі здійснення технічного нагляду,
управління будівництвом та
авторського нагляду) на суму 253 242 грн.
На підставі викладеного податковий
орган вказує, що балансова вартість
технічну документацію стадії «П»
(проект) становить 2 058 044 грн.
Проте, відповідно до додатку №4 до
договору №32-11 від 20.12.2011 сторонами
погоджено ціну послуг та порядок
оплати, з якого вбачається, що ціна є
фіксованою та становить: розробка
проектної документації 1 755 055 грн.,
розрахунок бюджету будівництва 96 568
грн., підготовка тендерних пакетів на
базі стадії «п» 34 868 грн, розробка
проектної документації стації «Робоча
документація» 3 608 084 грн. управління
будівництвом та авторський нагляд 253
242 грн. Розробка проекту документації
стадії П 50% оплати після підписання
договору, 40 % після передачі стадії П
замовнику для подачі в державну
експертизу та підписання сторонами
акту здачі-приймання, 10 % після
затвердження стадії П державною
експертною організацією.
З системного аналізу викладеного
вбачається, що згідно з актами
передачі, про які вказує податковий
орган було проведено оплату 40% вартості
проекту стадії П, інші кошти в сумі 2 057
284 грн становлять оплату після
підписання договору, отже відсутність
актів приймання-передачі на вказану
суму не свідчить про несплату таких
коштів ТОВ «Тебодін Україна»
відповідно до умов вказаного договору.
Відповідно до п. 14.1.56 ст. 14 Податкового
кодексу України 14.1.56. доходи - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
Згідно із п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 135.5.13 ст. 135
Податкового кодексу України інші
доходи включають: дохід від реалізації
необоротних матеріальних активів,
майнових комплексів, оборотних
активів, визначений з урахуванням
положень статей 146 і 147 цього Кодексу.
Згідно із п. 146.13 ст. 146 Податкового
кодексу України сума перевищення
доходів від продажу або іншого
відчуження над балансовою вартістю
окремих об'єктів основних засобів та
нематеріальних активів включається до
доходів платника податку, а сума
перевищення балансової вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
Сума перевищення доходів від продажу
або іншого відчуження над первісною
вартістю придбання невиробничих
основних засобів та витрат на ремонт,
що здійснюються для підтримання
об'єкта в робочому стані, включається
до доходів платника податку, а сума
перевищення первісної вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
Пунктом 146.5 ст. 146 Податкового кодексу
України визначено, що первісна
вартість об'єкта основних засобів
складається з таких витрат: суми, що
сплачуються постачальникам активів та
підрядникам за виконання
будівельно-монтажних робіт (без
непрямих податків); реєстраційні збори,
державне мито та аналогічні платежі, що
здійснюються у зв'язку з
придбанням/отриманням прав на об'єкт
основних засобів; суми ввізного мита;
суми непрямих податків у зв'язку з
придбанням (створенням) основних
засобів (якщо вони не відшкодовуються
платнику); витрати на страхування
ризиків доставки основних засобів;
витрати на транспортування,
установлення, монтаж, налагодження
основних засобів; фінансові витрати,
включення яких до собівартості
кваліфікаційних активів передбачено
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку; інші витрати,
безпосередньо пов'язані з доведенням
основних засобів до стану, в якому вони
придатні для використання із
Відповідно до п. 146.6 ст. 146 Податкового
кодексу України у разі здійснення
витрат на самостійне виготовлення
основних засобів платником податку для
власних виробничих потреб вартість
об'єкта основних засобів, яка
амортизується, збільшується на суму
всіх виробничих витрат, здійснених
платником податку, що пов'язані з їх
виготовленням та введенням в
експлуатацію, а також витрат на
виготовлення таких основних засобів,
без урахування сплаченого податку на
додану вартість, у разі якщо платник
податку зареєстрований платником
податку на додану вартість, незалежно
від джерел фінансування.
Враховуючи, що балансова вартість
технічну документацію стадії «П»
(проект) становить 5 000 000 грн.,
позивачем реалізовано таку технічну
документації за 5 000 000 грн. (без ПДВ),
висновок відповідача про порушення
позивачем норм 135.5.13 п. 135.5 ст. 135, п. 146.13
ст. 146 Податкового кодексу України та
заниження доходів на суму 2 057 284 грн.
на думку суду є необґрунтованим та
спростовується матеріалами справи.
Щодо правомірності віднесення
позивачем до витрат, що враховуються
для визначення об'єкту оподаткування
податком на прибуток та податкового
кредиту з ПДВ у зв'язку із включення до
їх складу вартості послуг мобільного
оператора ПрАТ «Київстар», суд
З матеріалів справи вбачається,
що позивачем було перераховано ПрАТ
«Київстар» кошти за послуги роумінгу ,
які були надані працівникам позивача,
що перебували у відрядженнях за
кордоном та додаткові послуги
«Замовлення/отримання додаткових
сервісів та послуг» «Конвент послуг
(інформаційні, довідка, замовні)»,
«Зміна умов обслуговування та ніші
На підставі п.п. «ґ» п.138.10.2 ст. 138
Податкового кодексу України до
адміністративних витрат, що
включаються до витрат, можна відносити
і витрати на оплату послуг зв'язку
(пошта, телеграф, телефон, телекс,
телефакс, стільниковий зв'язок та інші
Згідно з п.139.1.9. ст. 139 Податкового
кодексу України заборонено включати
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Таким чином, вартість послуг
мобільного зв'язку включається до
складу валових витрат тільки за
наявності відповідних документів, які
дозволять підтвердити зв'язок цих
витрат з господарською діяльністю
суб'єкта підприємництва.
До таких документів, зокрема,
відноситься: розрахункові документи
про оплату послуг мобільного зв'язку на
підставі рахунків оператора; наказ
керівника про придбання мобільних
телефонів і використанні їх у
господарській діяльності
підприємства; угода з оператором
мобільного зв'язку про надання послуг
із зазначенням переліку номерів
обслуговуються телефонів; правила
користування мобільним зв'язком,
затверджені керівником (лист
Мінтрансзв'язку від 23.04.2010 р. №3714/11-01-10).
Також, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України в
ухвалі №К-4877/08 від 18.05.2010 зазначено, що
документами, які підтверджують
використання мобільного зв'язку
(роумінгу) виключно у виробничих цілях,
є наказ керівника позивача про
придбання мобільних телефонів, правила
користування мобільним зв'язком,
затверджені керівником позивача, та
список працівників, які забезпечуються
мобільними телефонами.
Так, позивачем на підтвердження зв'язку
витрат на послуги мобільного зв'язку з
господарською діяльністю надано наказ
керівника про придбання мобільних
телефонів із зазначенням посад, за
якими закріплюються такі телефони та
наказ директора позивача щодо
необхідності використання Інтернету
працівниками товариства, копії яких
містяться в матеріалах справи.
З огляду на викладене, висновок
податкового органу, що позивачем в
порушення норм 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.1
ст. 139 Податкового кодексу України
завищено витрати, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування на
загальну суму 208 345,3 грн. на думку суду
Необґрунтованість висновку
податкового органу про завищення
позивачем витрат, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування у
зв'язку із включення до їх складу
вартості послуг мобільного оператора
ПрАТ «Київстар» прямо вказує на не
обґрунтованість висновку податкового
органу про порушення позивачем норм п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
та, як наслідок завищення податкового
кредиту з ПДВ в загальній сумі 17 385,72
Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«АВП-Буд», ПП «Апекс-Полімер», ТОВ
«Трейд Менеджмент» суд зазначає
З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем укладено наступні договори
- з ТОВ «АВП-Буд» від 01.11.2011 №П3958,
- з ПП «Алєкс-Полімер» від 01.01.2012 № П2689,
- з ТОВ «Трейд Менеджмент» від 01.01.2012
№П2169.
На підтвердження реального виконання
вказаних договорів позивачем надано
копії видаткових та податкових
накладних, копії яких долучено до
матеріалів справи. Факт оплати товару
не заперечується сторонами, отже не
потребує додаткового доказування.
Підставою для висновку податкового
органу про наявність порушень були
наступні обставини, які відображені в
акті, а саме: в ході проведення
досудового розслідування
за ознаками кримінальних
правопорушень передбачених ч. 2 ст. 205, ч.
3 ст. 212, ч. 2 ст. 367 КК України, протоколом
допиту свідка ОСОБА_11 (директор ТОВ
«АВП-Буд») встановлено, що останній
відношення до діяльності даного
товариства не має, товариство йому не
знайоме, договорів та звітних
документів не підписував.
Також, податковий орган в акті
перевірки зазначає, що актом
Олександрійської ОДПІ від 20.05.2013
№199/22-10/36686460 встановлено порушення ПП
«Апекс-Полімер» ст 185 Податкового
кодексу України по ланцюгу постачання
товару (робіт/послуг) з контрагентами -
постачальниками ТОВ «Матадор», ТОВ
«Станрт-Д», ТОВ «Ривс», ПП «Валга».
Крім того, податковий орган зазначає,
що актом перевірки Олександрійської
ОДПІ від 14.05.2013 №190/22-10/36526237 встановлено
порушення ТОВ «Трейд Менеджмент» ст. 185
Податкового кодексу України по ланцюгу
постачання товару (робіт/послуг) з
контрагентами ПП «АТМ», ТОВ «Матадор»,
ТОВ «Старт-Д», ТОВ «Ривс».
Щодо посилання податкового
органу в акті перевірки на протоколи
допитів свідків та ніші докази зібрані
в рамках кримінального провадження,
суд зазначає, що такі матеріали є
доказами виключно у кримінальному
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Податковий орган не наділений
повноваженнями щодо надання правової
оцінки доказам зібраним у
кримінальному провадженні, до
прийняття судового рішення у
кримінальному провадженні.
Правова оцінка доказам зібраним під
час досудового слідства у
кримінальному провадженні надається
виключно судом під час судового
розгляду кримінальної справи.
Доказів існування вироку у
кримінальній справі, який відповідно
до ч. 4 ст. 72 КАС України був би
обов'язковий для суду під час розгляду
даної адміністративної справи,
відповідачем не надано.
Порушення порядку реєстрації
юридичної особи не є імперативною
ознакою протиправності діяльності
такою юридичної особи та не може
розцінюватися як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
такою юридичною особою.
Платник податків не має можливості
встановлювати автентичність та
приналежність підписів на кожному
документі, представленому
контрагентом, а також проводити
почеркознавчу експертизу під час
здійснення підприємницької
діяльності; на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності.
Вимоги статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" щодо необхідної
наявності в кожному первинному
документі належних реквізитів варто
поширювати саме на того суб'єкта
господарювання, який веде
бухгалтерський облік. Немає підстав
покладати відповідальність за
невиконання обов'язку щодо належного
ведення бухгалтерського обліку одним
суб'єктом господарювання на інших,
зокрема на його контрагентів.
Таким чином, відповідно до зазначеного
Закону відповідальність за
недостовірність даних первинних
документів несуть особи, які
забезпечують ведення бухгалтерського
обліку та складають ці первинні
документи. А відтак, контрагенти
суб'єкта господарювання не можуть
нести відповідальності за
недобросовісне виконання ним своїх
обов'язків щодо складання первинних
Тому, невиконання обов'язку щодо
належного підписання первинного
документу, складеного однією особою і
переданого іншій особі (зокрема,
податкової накладної) може позбавляти
цю накладну статусу первинного
документу або в разі обізнаності
контрагента з відсутністю повноважень
щодо складання такого документу, або в
разі фактичної відсутності
господарської операції.
Формальні недоліки податкових
накладних, а також недоліки, зумовлені
дефектами правового статусу особи, що
видала податкову накладну, повинні
оцінюватися у сукупності з іншими
обставинами справи. Перевагу варто
надавати реальності здійснення
господарської операції та її
економічному змісту, а не оформленню
такої операції. В свою чергу,
реальність господарської операції
визначається фактом руху активів та
зміною стану зобов'язань суб'єкта
господарювання, а не повноваженнями
осіб із складання первинних
документів, що засвідчують здійснення
господарської операції.
При цьому, основне правове значення для
виникнення змін у податковому обліку
має кваліфікація учасників
господарської операції саме з
урахуванням норм податкового
законодавства. Недотримання
цивільно-правових норм, у тому числі
щодо неналежного оформлення
представництва осіб, які діяли від
імені суб'єкта господарювання, не є
самостійною підставою для невизнання
реальною господарської операції.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
З огляду на недоведеність податковим
органом існування відповідних фактів,
та обставина, що первинні документи від
імені контрагенту ТОВ «АВП-Буд»
підписані особою, яка заперечує участь
у здійсненні господарської діяльності
товариства не є достатньою підставою
для позбавлення позивача права на
відображення у податковому обліку
понесених (нарахованих) витрат за
наслідками придбання ТМЦ у вказаного
Листом Вищого адміністративного суду
України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11
визначено, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
З огляду на викладене висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог чинного законодавства
України, сформовані на підставі
аналізу змісту договірних відносин,
які існували між ТОВ «АВП-Буд», ПП
«Апекс-Полімер», ТОВ «Трейд
Менеджмент» та ПП «АТМ», ТОВ «Матадор»,
ТОВ «Старт-Д», ТОВ «Ривс» не є належними
доказами по справі, оскільки
результати аналізу другого ланцюга
постачання відповідно до вимог
податкового законодавства України не
можуть бути підставами для висновків,
які стосуються позивача.
З огляду на встановлені факти в ході
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що зобов'язання за договором
між позивачем та ТОВ «АВП-Буд», ПП
«Апекс-Полімер», ТОВ «Трейд
Менеджмент» виконувались сторонами у
Викладений в акті перевірки висновок
про безтоварний характер спірних
операцій з поставки позивачеві ТМЦ
ґрунтується на неправильній юридичній
оцінці обставин, а відтак не може бути
визнаний об'єктивним.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку, що у ПК України передбачено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку - покупця належним
чином оформленої податкової накладної
або митної декларації.
Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст.
201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
встановленому порядку.
Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України, п. 9.8 ст. 9
Закону №168/97-ВР реєстрація діє до дати
анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
Відповідно до п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 969 від 21.12.2010,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
Порядок №969), п. 2 Порядку № 165
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача ТОВ «АВП-Буд», ПП
«Апекс-Полімер», ТОВ «Трейд
Менеджмент» зареєстровані в якості
платників податку на додану вартість
відповідно до чинного законодавства.
Податкові накладні за своєю формою та
змістом відповідають ст. 7 Закону
№168/97-ВР, ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" та Порядку №165, зокрема,
містять такі обов'язкові реквізити як
порядковий номер податкової накладної
та дату її виписки, точне найменування
юридичних осіб, їх індивідуальні
податкові номери, назву товару, його
ціну та вартість. Спірні договори у
судовому порядку недійсними не
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців"
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.
Як свідчать з матеріали справи, на
момент підписання відповідних
договорів, актів здачі-приймання
наданих послуг та податкових
накладних, юридичні особи ТОВ
«АВП-Буд», ПП «Апекс-Полімер», ТОВ
«Трейд Менеджмент» не була припинена.
З огляду на викладені обставини, слід
зауважити, що вчинення платником
податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі по
собі не означає, що відповідні
правочини були вчинені з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.
Оскільки наслідки в податковому обліку
платника створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, то факт
виконання поставки товару входить до
предмету доказування у справі.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
З урахуванням всього вищенаведеного,
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ «АВП-Буд», ПП
«Апекс-Полімер», ТОВ «Трейд
Менеджмент» податкових накладних, за
висновком суду, є правомірним та
повністю відповідає вимогам чинного
Відтак з огляду на встановлені судом в
ході розгляду спору обставини,
викладений в акті перевірки висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України (по контрагентам ТОВ
«АВП-Буд», ПП «Апекс-Полімер», ТОВ
«Трейд Менеджмент») є необґрунтованим
та таким, що не відповідає дійсним
обставинами справи.
За таких обставин, недоведеність
відповідачем правомірності та
законності підстав донарахування
позивачу податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
вищевказані правопорушення як
наслідок прямо впливає та вказує на
невірність висновку відповідача про
порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
(по контрагентам ТОВ «АВП-Буд», ПП
«Апекс-Полімер», ТОВ «Трейд
Менеджмент») та про заниження
позивачем податку на прибуток і
визначення податковим органом
податкового зобов'язання та штрафних
санкцій позивачу по цьому податку.
Крім того, судом встановлено, що
позивачем укладено з компанією Groupe Auchan
(Франція) договір від 07.07.2007 №07/2007 про
надання корпоративної гарантії
оформленої задля забезпечення умов
договору про надання кредитної лінії
від 06.07.2007 з АТ «Каліон Банк Україна».
Вказана гарантія видається позивачу
для забезпечення його зобов'язань за
кредитними договорами, а також для
забезпечення виконання інших
фінансових зобов'язань перед
Згідно ст. 5 вказаного договору
розрахунки за послуги по наданню
Корпоративної гарантії здійснюються
сторонами кожного кварталу або року за
попередній період на підставі
підписаних сторонами актів
прийому-передачі виконаних
робіт/наданих послуг.
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що згідно з
актами прийому-передачі наданих
послуг, копії яких долучено до
матеріалів справи позивачем
нараховано винагороду компанії Groupe Auchan
(Франція) за вказаним договором.
Порушення позивачем норм податкового
законодавства податковий орган
обґрунтовує тим, що позивач не
отримував кошти за кредитним
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:
- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:
- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
В свою чергу п. 138.10 ст. 138 ПК України
визначено, що до складу інших витрат
серед інших включаються:
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством (пп.138.10.2 п.138 ст.138 ПК
України), фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) (пп.138.10.5 п.138 ст.138 ПК України).
Отже, вказана норма не містить обмежень
щодо операцій зі сплати винагороди за
гарантійними угодами, пов'язаними із
Згідно зі ст.560 Цивільного кодексу
України за гарантією банк, інша
фінансова установа, страхова
організація (гарант) гарантує перед
кредитором (бенефіціаром) виконання
боржником (принципалом) свого
обов'язку. Гарант відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
Статтею 567 ЦК України визначено право
гаранта на оплату послуг, наданих ним
Абзацом 7 пункту 3 Наказу Міністерства
фінансів України "Про затвердження
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 31 "Фінансові витрати" № 415 від 28
квітня 2006 року визначено, що фінансові
витрати - витрати на проценти та інші
витрати підприємства, пов'язані із
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що витрати позивача на оплату
корпоративної гарантії є передумовою
наявності відкритої кредитної лінії та
не що інше як інші витрати, пов'язані із
запозиченнями, які, в свою чергу,
пов'язані із господарською діяльністю
Відсутність факту використання
кредитної лінії не можу бути підставою
для висновків про завищення витрат на
отримання корпоративної гарантії для
відкриття такої кредитної лінії,
оскільки забезпечення можливості
використання кредитної лінії шляхом
отримання корпоративної гарантії є
самостійним видом витрат направлених
на уникнення можливих ризиків у
господарській діяльності.
Нормами цивільного законодавства
закріплено право господарюючого
суб'єкта бути вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України).
А отже, позивачем в ході формування
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування не було порушено
вимог податкового законодавства щодо
порядку формування валових витрат
підприємства по даній операції.
Судом встановлено, що позивачем
(орендодавець) укладено з ТОВ «Ашан
Україна Гіпермаркет» договір оренди
нежитлового приміщення від 19.04.2011
№PETR/11, згідно якого розмір місячної
орендної плати за користування
частиною нежитлового приміщення
загальною площею 24 946,6 кв.м. складає 1
625 000 грн. без ПДВ.
Згідно до п. 5.5 вказаного договору до
складу орендної плати не входить
вартість комунальних послуг, а також
інші платежі пов'язані з утриманням
приміщення в стані придатному до
використання. Дані платежі оплачуються
орендарем додатково на підставі
рахунків виставлених Орендодавцем,
одержаних останнім від
енергопостачальних організацій.
В подальшому, позивачем з ТОВ «Ашан
Україна Гіпермаркет» договір оренди
нежитлового приміщення від 22.03.2013
№PETR/13, відповідно до якого загальна
сума місячної орендної плати становить
Перевіркою встановлено та позивачем не
заперечується, що витрати на отримання
будівлі (амортизація та плата за землю)
не покривають доходи отримані від
Податковий орган зазначає, що позивач
та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» є
пов'язаними особами, оскільки їх
засновниками є ТОВ «Ф.К.А.У.» та ТОВ
На підставі викладеного податковий
орган дійшов висновку, що позивачем не
дотримано норми п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп.
153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу
України та призвело до завищення
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкту оподаткування податком на
прибуток на сулу 60 068,76 грн.
Відповідно до пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153
Податкового кодексу України (в
редакції чинній до 01.09.2013) дохід,
отриманий платником податку від
продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).
Відповідно до ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до підпункту 14.1.71
Податкового кодексу України звичайна
ціна - ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору, якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Якщо
не доведено зворотне, вважається, що
така звичайна ціна відповідає рівню
Згідно п.п. 14.1.219 Податкового кодексу
України ринкова ціна - ціна, за якою
товари (роботи, послуги) передаються
іншому власнику за умови, що продавець
бажає передати такі товари (роботи,
послуги), а покупець бажає їх отримати
на добровільній основі, обидві сторони
є взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг) у
порівняних економічних (комерційних)
Суд звертає увагу, що податковим
органом не наведено методики
розрахунку «звичайної» ціни, не
зазначено, яка саме інформація та з
яких джерел бралась податковим органом
для розрахунку «звичайної» ціни та не
вказано, яка в даному випадку ціна має
З огляду на викладене, твердження
позивача про порушення пп. 153.2.6 п. 153.2 ст.
153 Податкового кодексу України (в
редакції чинній до 01.09.2013) є
необґрунтованим, висновок про
завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток на
сулу 60 068,76 грн. є безпідставним.
Крім того, судом встановлено, що
позивачем укладено з компанією Groupe Auchan
(Франція) договір від 20.05.2013 №20/05-2013 про
надання корпоративної гарантії при
одержанні різного роду кредитів (позик
та іншого роду фінансових зобов'язань)
як на території України, так і за її
З матеріалів справи вбачається, що
кредитна гарантія отримана позивачем
для забезпечення умов кредитного
договору від 18.05.2013 укладеного
позивачем з Міжнародною фінансовою
корпорацією (мета - фінансування
будівництва та експлуатація
торгівельного центру у м. Донецьк).
Податковий орган зазначає, що відмотки
по кредитам нараховані за вказаним
кредитним договором були віднесені
позивачем на збільшення первісної
вартості об'єкту капітальних
інвестицій, з метою будівництва якого
було оформлено кредит , відповідно до
П(С)БО 7 та П(С)БО 31 суми кредитних
гарантій під кредитний договір також
повинні бути віднесені до первісної
вартості даного об'єкту капітального
Відповідно до п. 146.4 ст. 146 Податкового
кодексу України придбані (самостійно
виготовлені) основні засоби
зараховуються на баланс платника
податку за первісною вартістю.
Згідно із п. 146.5 ст. 146 Податкового
кодексу України первісна вартість
об'єкта основних засобів складається з
таких витрат: суми, що сплачуються
постачальникам активів та підрядникам
за виконання будівельно-монтажних
робіт (без непрямих податків);
реєстраційні збори, державне мито та
аналогічні платежі, що здійснюються у
зв'язку з придбанням/отриманням прав на
об'єкт основних засобів; суми ввізного
мита; суми непрямих податків у зв'язку з
придбанням (створенням) основних
засобів (якщо вони не відшкодовуються
платнику); витрати на страхування
ризиків доставки основних засобів;
витрати на транспортування,
установлення, монтаж, налагодження
основних засобів; фінансові витрати,
включення яких до собівартості
кваліфікаційних активів передбачено
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку; інші витрати,
безпосередньо пов'язані з доведенням
основних засобів до стану, в якому вони
придатні для використання із
Порядок віднесення фінансових витрат
до складу первісної вартості основних
засобів регулюється Положенням
(Стандартом) бухгалтерського обліку 31
«Фінансові витрати» затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.04.2006 №415 (П(С)БО 31).
Відповідно до п. 6 П(С)БО 31 у разі
безпосереднього позичення коштів з
метою створення кваліфікаційного
активу сумою фінансових витрат, що
підлягає включенню до собівартості
кваліфікаційного активу, є фактичні,
визнані у звітному періоді, фінансові
витрати, які пов'язані з цим
запозиченням (за вирахуванням доходу
від тимчасового фінансового
інвестування запозичених коштів).
Пунктом 3 П(С)БО 31 встановлено, що
фінансові витрати - витрати на проценти
та інші витрати підприємництва,
пов'язані із запозиченнями.
Перелік витрат, які для цілей
бухгалтерського обліку включаються до
складу фінансових визначено
Методичними рекомендаціями з
бухгалтерського обліку фінансових
витрат (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до п. 1.3 Методичних
рекомендацій фінансові витрати
включають: відсотки за користування
короткостроковими і довгостроковими
позиками банків, банківським
овердрафтом; відсотки за облігаціями
випущеними, векселями виданими;
дисконт за облігаціями, амортизацію
інших знижок, пов'язаних із позиками;
відсотки за фінансову оренду активів.
Отже, відсутні вимоги щодо
необхідності капіталізації витрат,
пов'язаних із отриманням та
користуванням корпоративною
гарантією, з огляду на викладене, такі
витрати можуть бути віднесені в обліку
до складу витрат періоду.
Згідно із пп. 138.10.5 ст. 138 Податкового
кодексу України інші операційні
витрати включають, зокрема, фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
Враховуючи, що правилами
бухгалтерського обліку не передбачена
можливість включення до складу витрат
собівартості кваліфікаційного активу
витрат, пов'язаних з отриманням та
користуванням корпоративною
гарантією, то і в податковому обліку
такі витрати повинні відноситися до
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
податком на прибуток.
З огляду на викладене, висновок
податкового органу про порушення
позивачем норм п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення сум витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування на загальну суму 1 085
059,21 грн. є необґрунтованим.
Щодо твердження податкового органу про
порушення позивачем вимог п. 150.1 ст. 150,
п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового
кодексу України суд зазначає наступне.
Як вбачається з акту перевірки,
податковий орган вказує, що перевіркою
показників відображених у рядку 06.6
Декларацій «Від'ємне значення об'єкту
оподаткування попереднього звітного
(податкового) періоду» за період з
01.01.2012 по 31.12.2013 на суму 91 980 718 грн.
встановлено, що вони сформовані
наступним чином: станом на 01.04.2011 у
розмірі 306 992 488 грн. - від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за І квартал 2011
року, перенесений у відповідності до
вимог п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
Податкового кодексу України, станом на
01.01.2012 у розмірі 183 331 996 грн. від'ємне
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток за І2-4 квартали 2011
року; станом на 01.04.2012 у розмірі 45 990 359
грн - 25% від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток
станом на 01.01.2012 у відповідності до
вимог п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
Податкового кодексу України; станом на
01.01.2013 у розмірі 45 990 359 грн. - 25%
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток
вимог п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
Податкового кодексу України.
Порушення позивачем вимог п. 150.1 ст. 150,
п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового
кодексу України податковий орган
обґрунтовує зазначеними вище
Як вказано вище, судом встановлено
необґрунтованість висновків
податкового органу про порушення
позивачем норм податкового
законодавства, про які вказано в п. 3.1.1,
3.1.2 акту перевірки, що прямо вказує на
необґрунтованість висновку
податкового органу про порушення
позивачем вимог п. 150.1 ст. 150, п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ Податкового
Щодо висновку податкового органу
про порушення позивачем норм пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України та завищення суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 19 166 666,66
грн. суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Компанія з
управління будівельним проектами
«Герц» укладено договори підряду від
та договір генерального підряду від
торговельно-розважального центру
«Торгово-розважальний комплекс «Ашан»
в районі 113-114 км. Автошляху
Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь в
Гірницькому районі м. Макіївка,
Донецька область, ІІ черга будівництва
торгово-розважальний центр
«Донецьк-Сітіпарк» з відкритою
автостоянкою, під'їздами та виїздами,
автомобільною дорогою та розв'язкою,
функціональним інженерним
обладнанням, які необхідні для
забезпечення належної експлуатації,
відповідно до умов яких ТОВ «Компанія з
управління будівельним проектами
«Герц» зобов'язується приступити до
виконання робіт за договором на
наступний календарний день з дати
отримання будівельного майданчику
З матеріалів справи вбачається тат
сторонами не заперечується, що ТОВ
«Компанія з управління будівельним
проектами «Герц» передано будівельний
майданчик 19.07.2012.
Судом встановлено, що 18.06.2012 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області
зареєстровано декларацію про початок
В подальшому, 21.05.2013 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області
зареєстровано дозвіл на виконання
будівельних робіт на вказаному об'єкті.
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що за
період з 03.09.2012 по 21.05.2013 позивачем на
користь ТОВ «Компанія з управління
будівельним проектами «Герц»
перераховано грошові кошти в сумі 15 000
000 грн. Податкові накладні на зазначену
суму було включено позивачем до складу
податкового кредиту.
Судом встановлено, що в ході виконання
умов вказаних вище договорів сторонами
складено рахунки-фактури, податкові
накладні, копії яких долучено до
матеріалів справи.
Факт оплати коштів за вказаним
договором підтверджується виписками з
особового рахунку позивача, копії яких
долучено до матеріалів справи.
Порушення позивачем норм
податкового кодексу податковий орган
обґрунтовує тим, що будівельні роботи
проведено до реєстрації дозволу на
виконання будівельних робіт.
Проте, суд зазначає, що проведення
будівельних робіт без відповідного
дозволу фактично вказує на ознаки
порушення норм Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», за що передбачена
відповідальність Законом України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності".
Податковий орган не наділений
повноваженням щодо перевірки
дотримання суб'єктом господарювання
норм містобудівного законодавства.
дозвіл на виконання будівельних робіт
не є первинним бухгалтерським
Відповідно до п. 198.1 ст 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача та ТОВ «Компанія з
управління будівельним проектами
«Герц» зареєстрований в якості
платників податку на додану вартість
відповідно до чинного законодавства.
Податкові накладні за своєю формою та
змістом відповідають ст. 7 Закону
№168/97-ВР, ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" та Порядку №165, зокрема,
містять такі обов'язкові реквізити як
порядковий номер податкової накладної
та дату її виписки, точне найменування
юридичних осіб, їх індивідуальні
податкові номери, назву товару, його
З огляду на викладене, висновок
податкового органу про порушення
позивачем норм пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
та завищення суми податкового кредиту
з податку на додану вартість у розмірі
19 166 666,66 грн. є безпідставним та
спростовується матеріалами справи.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття податкових
повідомлень-рішень рішень від 11.08.2014
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, позивачем доведено факт
правомірності формування податкового
кредиту та віднесення витрат на валові
витрати по вказаним вище
фінансово-господарським операціям.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є частково
обґрунтованими і підлягають
частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись
статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та
прийняті Міжрегіональним Головним
управлінням Міндоходів - Центральним
офісом з обслуговування великих
3.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
грошового зобов'язання за платежем
екологічний податок в сумі 3 738 грн. (не
підлягає скасуванню на суму 342 грн.)
прийняте Міжрегіональним Головним
управлінням Міндоходів - Центральним
офісом з обслуговування великих
4. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
грошового зобов'язання за платежем
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства в сумі 170 грн.
(не підлягає скасуванню на суму 170 грн.)
прийняте Міжрегіональним Головним
управлінням Міндоходів - Центральним
офісом з обслуговування великих
5. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток іноземних
юридичних осіб в сумі 124 001,08 грн. (не
підлягає скасуванню на суму 61 987 грн.)
прийняте Міжрегіональним Головним
управлінням Міндоходів - Центральним
офісом з обслуговування великих
6. Відмовити в задоволенні решти
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими
ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.І. Келеберда