Справа № 816/2897/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року 15:47м. ПолтаваСправа №
816/2897/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Фищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів /далі-позивач; Фонд/
звернулось до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
/далі-відповідач; ФОП ОСОБА_2./ про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 7095,00 грн та пені у розмірі 278,32
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем було
порушено вимоги статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні ", а
саме в 2013 році відповідач не виконав
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, у
кількості 1 робочого місця, що має
наслідком накладення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 7 095,00 грн та пені у розмірі 278,32
грн у зв'язку з порушенням терміну
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги позовної
заяви та просив позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи.

У письмових запереченнях посилався на
те, що протягом 2013 року щомісяця ним
направлялись звіти за формою № 3-ПН про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів до
Комсомольського міського центру
зайнятості, це в свою чергу свідчить
про вживання з боку ФОП ОСОБА_2 всіх
необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що згідно із звітом
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ,
реєстраційний номер 53/102/202), поданим ФОП
ОСОБА_2 25 лютого 2014 року вх. №3028
Полтавському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за 2013 рік становила 10
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників - 141,9 тис. грн,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 14190,00 грн, сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 7095,00
грн /а.с. 3/.

У звіті зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність (рядок 02) - 0
осіб, кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (рядок 03) -
зазначено також 0 осіб, разом з тим,
відповідно до вимог чинного
законодавства у даній графі повинно
бути зазначено 1 особу /а.с. 3/.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною другою статті 19
вищезазначеного Закону № 875
регламентовано, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, установи, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї ж статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно частини першої статті 20
Закону № 875 підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Частиною другою статті 20
зазначеного Закону передбачено, що
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Таким чином, за 1 робоче місце,
призначених для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом,
відповідачу нараховано
адміністративно-господарські санкції
у сумі 7095,00 грн та пеню у розмірі 278,32 грн
/а.с.4/.

Як вбачається зі звіту ФОП ОСОБА_2 про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ)
відповідачем не було працевлаштовано
інвалідів протягом 2013 року.

Частиною третьою статті 19 Закону № 875
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею ж 18 встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
у тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, нормами цієї статті встановлені
конкретні обов'язки підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, установ, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю /далі по тексту -
роботодавців/ стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування,
виконання яких роботодавцями презюмує
виконання їх обов'язку щодо
самостійного працевлаштування
інвалідів, встановленого частиною 3
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні". А, оскільки працевлаштування
інвалідів роботодавцями неможливе без
відповідного волевиявлення інвалідів,
то норми статті 18 також визначають, хоч
і опосередковано, обов'язок інвалідів
звернутися з метою працевлаштування
або до роботодавців безпосередньо, або
до центру зайнятості. В свою чергу
альтернативний спосіб реалізації прав
інвалідів на працевлаштування
зумовлює обов'язок роботодавців
звітувати до центру зайнятості про
наявність вакантних робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Згідно Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 "Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення" /чинного
на час виникнення спірних
правовідносин/ формою звітності
роботодавців про наявність вакантних
місць, в тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, є форма №
3-ПН „Звіт про наявність вакансій", яка
відповідно до пункту 4 статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення"
подається роботодавцями до державної
служби зайнятості щомісячно.

У графі 15 цього Звіту наводяться дані
про можливість працевлаштування на
вільне робоче місце (вакантну посаду)
особи, що належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
"Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Згідно Наказу Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 №316 "Про
затвердження форм звітності № 3-ПН
„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та порядку її подання"
формою звітності роботодавців про
наявність вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма № 3-ПН, яка
відповідно до положень Закону України
"Про зайнятість населення " подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості за наявності попиту на
робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти
робочих днів з дати відкриття
вакансії(й).

У пункті 3 даного Звіту вказується
кількість вакансій, на які можуть бути
працевлаштовані громадяни, що мають
додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню (відповідно до статті
14 Закону України "Про зайнятість
населення"), і за необхідності
зазначаються категорії таких громадян.

Пунктом 6 частини першої статті 14
Закону України "Про зайнятість
населення" від 05.07.2012, № 5067-VI
закріплено, що до категорій громадян,
що мають додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню, належать інваліди,
які не досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

З огляду на викладене, звіт за формою
3-ПН є актом інформування органу
працевлаштування про створені
роботодавцем робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Цей звіт є водночас і запитом про
направлення до роботодавця інвалідів
для працевлаштування, оскільки центр
зайнятості, отримавши інформацію від
інвалідів насамперед про їх бажання
працювати, а від роботодавця - про намір
та можливості працевлаштувати
інвалідів, не тільки має змогу, а й
зобов'язаний відреагувати на
можливості конкретного роботодавця
забезпечити інвалідів певною працею та
бажання конкретних інвалідів
реалізувати своє право на
працевлаштування з врахуванням
індивідуальних функціональних
можливостей, обумовлених інвалідністю,
наявних у них кваліфікації та знань. До
такого висновку можна дійти, виходячи
зі змісту норм статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" згідно якої
рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендацій МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Із листа Комсомольського міського
центру зайнятості від 04.08.2014 № 03-20/1420
слідує, що ФОП ОСОБА_2 звіти за формою
3-ПН "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)" та "Звіт про наявність
вакансій" із заповненням відповідних
пунктів та граф надавались кожного
місяця протягом 2013 року. За даний
період до ФОП ОСОБА_2 направлено
одного інваліда для працевлаштування
11.12.2013, разом з тим йому було відмовлено
у працевлаштування у зв'язку з тим, що
вакансія зайнята /а.с.39-51; 25-37/.

З аналізу норм Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" слідує, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, натомість
вимагає від нього вжиття заходів для
працевлаштування інвалідів,
визначених у статті 18 Закону.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
суд виходить із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, при цьому враховує, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

З огляду на те, що відповідач хоча і
вживав необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, а саме:
надавав державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів протягом
2013 року, разом з тим 11.12.2013
Комсомольським міським центром
зайнятості до нього направлено одного
інваліда для працевлаштування, якому
було відмовлено у працевлаштування у
зв'язку з тим, що вакансія зайнята. Дана
обставина свідчить про той факт, що
протягом грудня 2013 року відповідач не в
повній мірі вживав необхідні заходи
для працевлаштування інвалідів.
Доказів того, що дана вакансія була
зайнята інвалідом в цей самий період
відповідач суду не надав.

Суд дійшов висновку, що застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та нарахування пені за порушення
терміну їх сплати за невиконання
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів є
обґрунтованим та такими, що підлягають
частковому задоволенню в частині
стягнення з відповідача
адміністративного-господарських
санкцій та пені в сумі 614,43 грн (сума
адміністративно - господарських
санкцій за 1 робоче місце не зайняте
інвалідом протягом 1 місяця, а саме в
грудні 2013 року: 7095,00:12міс*1міс = 591,25 грн;
пеня за 1 робоче місце: (591,25 грн*0,04%)*98 дн =
23,18 грн), за 1 місяць 2013 року протягом
якого відповідачем не в повній мірі
вживалися заходи для працевлаштування
1 інваліда.

Отже, позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (юридична адреса: АДРЕСА_1,
фактична адреса: АДРЕСА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(, р/р 0006 в ГУДКСУ в
Полтавській області, МФО 831019, код 37802029,
отримувач: УДКСУ у м. Комсомольську)
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 591,25 грн (п'ятсот дев'яносто
одна гривня двадцять п'ять копійок) та
пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 23,18 грн (двадцять три гривні
вісімнадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови складено 26
вересня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський