Справа № 806/3410/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"23" вересня 2014 р.
Справа № 806/3410/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" серпня
2014 р. у справі за позовом Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся з
позовом, в якому просив стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" 22058,11
грн. адміністративно-господарських
санкцій за недодержання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що згідно звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів середньооблікова
чисельність працюючих на товаристві з
обмеженою відповідальністю "КЕП
Креатив" у 2013 році складала 23 чоловік.
Відповідач мав працевлаштувати 1
інваліда, тоді як фактично не
працевлаштував жодного інваліда, тобто
не виконав нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів. Сума заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів у 2013 році
складає 21226,09 грн., в т.ч. 832,02 грн - пеня.
Просив стягнути з відповідача 22058,11 грн.
на погашення заборгованості з
адміністративно-господарських санкцій
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову Житомирського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" про
стягнення 22058,11 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нову постанову, якою позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що відповідач, як роботодавець,
вжив усіх необхідних заходів для
створення робочих місць інвалідів та
проінформував центр зайнятості про
наявність вільних вакансій з метою
підбору останнім бажаючих
працевлаштуватися.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Судом вірно зазначено, що дані
правовідносини регулюються Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України" від 21
березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон
України №875-XII).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України № 875-ХІІ з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України №
875-ХІІ встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону
України № 875-ХІІ підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів. Порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Встановлено, що 27.02.2014 ТОВ позивач подав
до Житомирського обласного відділення
ФСЗІ звіт форми № 10-ПІ про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік, відповідно до якого підприємством
було створено 1 робоче місце для осіб з
інвалідністю.

В матеріалах справи міститься
звітність про наявність вакансій, що
подавались відповідачем до
Житомирського міського центру
зайнятості станом на 29.05.2013 р., та
характеристика вакантного місця до
звіту № 3-ПН, в якій міститься вимоги до
претендента, а саме інваліда.

Також відповідачем була надана до суду
копія списку працюючих інвалідів -
штатних працівників, які мають
інвалідність та були зайняті на
підприємстві у 2013 році де зазначено, що
на підприємстві працював інвалід 2
групи та відпрацював у 2013 році 5 повних
місяців.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідач, як
роботодавець, вжив усіх необхідних
заходів для створення робочих місць
інвалідів та проінформував центр
зайнятості про наявність вільних
вакансій з метою підбору останнім
бажаючих працевлаштуватися.

Так, відповідно до частини 3 статті 19
Закону України №875-XII підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно зі статтею 18 Закону України
№875-XII забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частинами 1 та 3 ст. 18 Закону України за
№ 875-ХІІ від 21.03.1991 року встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості, а також
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
звітність щодо зайнятості та
працевлаштуванню інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, а також працевлаштовувати
інвалідів у разі їх звернення до
зазначених роботодавців або у разі
направлення їх на роботу центром
зайнятості. Отже, суд першої інстанції
правильно зазначив, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Окрім того, позивачем не надано доказів
того, що відповідач протягом 2013 року,
маючи створене місце для роботи
інваліда, відмовив інваліду у
працевлаштуванні.

Підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин, у тому числі
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є вчинене таким суб'єктом
господарське правопорушення. Учасник
господарських відносин відповідає за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним ужито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
відповідач створив передбачену
нормативом кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів, виконав
вимоги закону щодо звітування про
наявність вакантних місць органам
державної служби зайнятості, вжив
заходів щодо працевлаштування
інвалідів, відмова від
працевлаштування була зі сторони осіб
яких скеровували для працевлаштування,
а не з вини відповідача, наявні
підстави для висновку про відсутність
вини відповідача як обов'язкового
елементу правопорушення, за яке
застосовуються адміністративно -
господарські санкції та нараховується
пеня в даному випадку.

Також необхідно зазначити, що обов'язок
підприємства по створенню робочих
місць інвалідів не супроводжується
обов'язком щодо їх працевлаштування.

Такі висновки суду узгоджуються з
положеннями Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" та відповідають практиці
Верховного Суду України, викладену в
аналогічних справа, від 20 червня 2011
року у справі № 21-60а11 та від 16 квітня 2013
року у справі № 21-83а13.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, дана
належна оцінка дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

В зв'язку з цим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" серпня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Житомирське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів вул.Домбровського,
38,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" вул.
Перемоги,99,м.Житомир,10003

4-представник позивача Ясинецька Н.М.
АДРЕСА_1 - ,