Справа № 809/1081/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 809/1081/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень форми «Р» від 21.05.2013
року №№, , , -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2014 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень форми «Р» від 21.05.2013
року за №№, , .

Позовні вимоги мотивовані наступним. З
15.02.2013 року по 21.02.2013 року відповідачем
проведена перевірка фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.12.2011 року.
Позивач не погоджується з висновками
державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області,
викладеними в акті перевірки від 28.02.2013
року за №1522/17-2/НОМЕР_3 про порушення
позивачем податкового законодавства
та встановлення йому в зв'язку з цим
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 49312,38 грн., з
адміністративних штрафів та інших
санкцій в розмірі 510,00 грн. та податку на
додану вартість в сумі 225543,35 грн. На
адресу, де зареєстрований та фактично
проживає позивач, жодних податкових
повідомлень-рішень чи податкових вимог
не надходило та вручено не було. Вважає,
що прийняті на підставі акту податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
21.05.2013 року за №№, , не
відповідають фактичним обставинам
справи і суперечать нормам
законодавства України, що регулюють
правовідносини в сфері оподаткування.
Тому, просить визнати їх протиправними
та скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, зазначених в
позовній заяві та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання, призначене на 9:30 год. 03.09.2014
року не з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про дату, час і місце
судового розгляду, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався. Заяв та клопотань про
відкладення розгляду справи чи про
розгляд справи за його відсутності
суду не подав, про причини неявки суд не
повідомив. За таких обставин, згідно
норм частини 1 статті 122 та частини 4
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України), суд розглянув і вирішив
справу без участі відповідача.

В попередній судових засіданнях
представник відповідача проти позову
заперечив. Вважає рішення податкового
органу щодо збільшення зобов'язань
позивача з податку на доходи фізичних
осіб в сумі 49312,38 грн., з
адміністративних штрафів та інших
санкцій в розмірі 510,00 грн. та податку на
додану вартість в сумі 225543,35 грн.
правомірними. Тому, у задоволенні
позовних вимог просив відмовити. Разом
з тим, письмових заперечень на адресу
суду не подав. Пояснити причину
нарахування податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість поза межами
строку 1095 днів, установленого пунктом
102.1 статті 102 Податкового кодексу
України, не зміг.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши докази, суд установив
наступне.

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_3)
15.09.2003 року зареєстрований як фізична
особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_4 (а.с. 15).

15.02.2013 року по 21.02.2013 року відповідачем
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складений акт від
28.02.2013 року за №1522/17-2/НОМЕР_3 (а.с. 38-51,
66-82).

Перевіркою встановлені наступні
порушення: пунктів 44.1, 44.3, 44.5, 44.6 статті
44 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та
доповненнями; статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» в
редакції 03.07.1998 року за №727/98 зі змінами
та доповненнями, статей 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 року №13-92 із змінами і
доповненнями, статей 13, 14 Інструкції
Про прибутковий податок з громадян
(«Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю»), затвердженої наказом
ГАПІ України від 21.04.1993 року №12,
зареєстрованої в Мін'юсті 09.06.1993 року за
№64 із змінами та доповненнями, пункту
19.1 статті 19 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року
№889-IV, зі змінами та доповненнями,
статті 177 розділу IV Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, із
змінами та доповненнями, в результаті
чого донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2010 - 2011 роки в розмірі
45533,48 грн., а саме: за 2010 рік в розмірі
30417,88 грн., за 2011 рік в розмірі 15115,60 грн.;
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2,
підпункту 7.2.8 пункту 7.2, підпункту 7.3.1
пункту 7.3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті
7, пунктів 9.4, 9.6 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 року №168/97-ВР із змінами і
доповненнями, пункті «а» підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 року №2181-ІІІ, зі змінами та
доповненнями, пункту 187.1 статті 187,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
із змінами та доповненнями, в
результаті чого донараховано податку
на додану вартість в розмірі 183072,17 грн.,
в тому числі за ІІІ квартал 2008 року на
суму ПДВ - 1460,00 грн.; за IV квартал 2008 року
на суму ПДВ - 700,00 грн.; за І квартал 2009
року на суму ПДВ - 79480,54 грн., за ІІ
квартал 2009 року на суму ПДВ 18118,08 грн.; за
ІІІ квартал 2009 року на суму ПДВ - 2365,12
грн.; за І квартал 2010 року на суму ПДВ -
35365,61 грн.; за ІІ квартал 2010 року на суму
ПДВ - 5532,36 грн.; за ІІІ квартал 2010 року на
суму ПДВ - 4963,68 грн.; за IV квартал 2010 року
на суму ПДВ - 8214,59 грн.; за І квартал 2011
року на суму ПДВ - 2181,09 грн.; за ІІ
квартал 2011 року на суму ПДВ - 11010,40 грн.;
за ІІІ квартал 2011 року на суму ПДВ - 5060,32
грн.; за IV квартал 2011 року на суму ПДВ -
8620,38 грн. (а.с. 77-78).

За результатами перевірки податковим
органом винесені податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
21.05.2013 року №№, , , якими
позивачу збільшено грошові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 49312,38 грн., з
адміністративних штрафів та інших
санкцій в розмірі 510,00 грн. та податку на
додану вартість в сумі 225543,35 грн.,
відповідно (а.с. 12-14).

Разом з тим, судом установлено, що
вказані вище висновки податкового
органу, викладені в акті
документальної позапланової невиїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 від 28.02.2013 року за №1522/17-2/НОМЕР_3,
не відповідають фактичним обставинам
справи, нормам податкового та іншого
законодавства України, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог частини 1 стаття 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Діючим на момент спірних правовідносин
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року №2181-III (надалі -
Закон №2181-III) установлювався порядок
погашення зобов'язань фізичних
осіб-підприємців перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів). З 01.01.2011 року такий порядок
регламентований нормами Податкового
кодексу України, який введений в дію
Законом від 02.12.2010 року за 2755-VI, зі
змінами та доповненнями (надалі -
Кодекс).

Відповідно до вимог підпунктів «а», «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
№2181-III контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Згідно підпункту 54.3 статті 54 Кодексу
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Статтею 1 Указу Президента України від
03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
(надалі - Указ №727/98) установлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до вимог статті 2 Указу №727/98
такі суб'єкти господарювання мають
право самостійно обирати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку.

Згідно статті 5 Указу №727/98, у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку і звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Нормами статті 6 Указу №727/98
установлено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових
платежів): податку на додану вартість,
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

Крім того, згідно діючої протягом 2008
року редакції пункту 7 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 01.03.2000 року за №79 до реєстру
платників ПДВ заносяться: а) юридичні
та фізичні особи, які відповідно до
чинного законодавства зобов'язані
зареєструватися як платники податку на
додану вартість, а також - особи, які
виявили бажання зареєструватися як
платники податку на додану вартість; б)
особи, які згідно з Указом Президента
України від 28 червня 1999 року № 746/99 «Про
внесення змін до Указу Президента
України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», сплачуючи єдиний
податок за ставкою єдиного податку у
розмірі 10 відсотків від суми виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг), порушили вимоги,
установлені статтею 1 Указу
(середньооблікова чисельність
працюючих перевищила 50 осіб або обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік
перевищив 1 млн. гривень), зобов'язані
подати до органу державної податкової
служби заяву про реєстрацію як
платника податку на додатну вартість
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Дослідженням у судовому засіданні
витягів з банківського рахунку №260501522
в Івано-Франківській обласній дирекції
АТ «Райффайзен Банк «Аваль», МФО 336462,
який належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2, звіту суб'єкта
малого підприємства - фізичної особи
платника єдиного податку за IV квартал
2008 року, поданого ним до ДПІ у м.
Івано-Франківську, обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
вказаний звітний квартал наростаючим
підсумком з початку календарного року
становив 495800,00 грн. (а.с. 127-143, 147).

Таким чином, враховуючи наведені норми
закону та підтверджені належними і
допустимими доказами фактичні
обставини справи щодо обсягу
реалізації товарів (робіт, послуг),
безпідставним є твердження
відповідача у судовому засіданні та
висновок податкового органу в акті
перевірки від 28.02.2013 року за
№1522/17-2/НОМЕР_3 (а.с. 72, 75) про
необхідність переходу позивача з III
кварталу 2008 року на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності у
зв'язку з перевищенням ним
встановленого законом обсягу виручки.

Необхідності переходу позивача на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності не було й в наступних
звітних періодах - за результатами його
господарської діяльності протягом
2009-2011 років, що підтверджується
дослідженими судом звітами суб'єкта
малого підприємства - фізичної особи
платника єдиного податку за IV квартал
2009 року, IV квартал 2010 року та IV квартал
2011 року, які подавалися позивачем до
податкового органу. Тому, він
правомірно перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності протягом 2008-2011 років (а.с. 145,
146, 148).

Окрім того, судом установлено, що
позивач протягом 2008-2011 років належно та
в установлені законом строки сплачував
єдиний податок й заборгованості з
цього виду податку ДПІ у м.
Івано-Франківську не обліковано. Також,
він своєчасно подавав до ДПІ у м.
Івано-Франківську звіти платника
єдиного податку (а.с. 69).

Враховуючи висновки суду про те, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
правомірно перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, безпідставним та
протиправним є твердження податкового
органу щодо порушення позивачем норм
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року за №168/97-ВР, із
змінами та доповненнями, та
нарахування йому податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість згідно податкового
повідомлення-рішення від 21.05.2013 року за
№ на суму 225543,35 грн.

Що стосується збільшення позивачу
грошових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб за результатами
річного декларування на суму 49312,38 грн.
згідно податкового
повідомлення-рішення від 21.05.2013 року за
№ та накладенні
адміністративного штрафу в розмірі 510,00
грн. згідно податкового
повідомлення-рішення від 21.05.2013 року за
№, суд зазначає наступне.

Як вказано вище, нормами статті 6 Указу
№727/98 установлено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових
платежів): податку на додану вартість,
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

Тому, податковим органом безпідставно
та протиправно зроблено висновок про
порушення позивачем чинних на той
момент норм Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 року, Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року за №889-IV
та статті 177 Кодексу. Отже, позивачу
неправомірно збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб за результатами річного
декларування на 49312,38 грн. згідно
податкового повідомлення-рішення від
21.05.2013 року за №.

Відповідно до пункту 4 Указу №727/98
суб'єкти малого підприємництва, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат, форма якої і порядок її
ведення встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.
Представник позивача пояснив суду, що
така Книга належно велася фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 Однак,
знищена за закінченням строків
зберігання.

Відповідачем у судовому засіданні не
подано доказів про порушення ведення
Книги обліку доходів і витрат чи
порушення строків подання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
установленої законом податкової
звітності чи її неподання до ДПІ у м.
Івано-Франківську. При цьому, у даному
випадку, суд має на увазі податкову
звітність, яку позивач зобов'язаний був
подавати згідно Указу №727/98 та Кодексу
як суб'єкт малого підприємництва.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV визначає
правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9
вказаного Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Аналогічні норми щодо ведення
бухгалтерського обліку встановлені
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджене наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року за №88,
із змінами та доповненнями.

У судовому засіданні встановлено, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у
ході господарської діяльності
протягом періоду, що перевірявся
податковим органом, дотримав правил
ведення бухгалтерського обліку та
порушень з цього приводу не допустив.

Тому, безпідставними є висновки
податкового органу про порушення
фізичною особою ОСОБА_2 вимог пункту 44.1
статі 44 та пункту 176.1 статті 176 Кодексу
і, як наслідок - податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2013 року за
№ є протиправним.

Окрім вказаного, суд зазначає, що
нормами статті 102 Кодексу встановлені
строки давності та їх застосування.

Так, згідно пункту 102.1 статті 102 Кодексу
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі подання платником податку
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації контролюючий орган має
право визначити суму податкових
зобов'язань за такою податковою
декларацією протягом 1095 днів з дня
подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 Кодексу
передбачені випадки нарахування
грошового зобов'язання або початок
провадження справи про стягнення
податку без дотримання строку
давності, визначеного в абзаці першому
пункту 102.1 цієї статті.

Аналогічні норми щодо строків давності
та порядку їх застосування були
встановлені Законом №2181-III.

Таким чином, на переконання суду,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, винесені ДПІ у м.
Івано-Франківську щодо правовідносин
позивача з податковим органом зі
сплати податку з доходів фізичних осіб,
податку на додану вартість та
застосування до позивача штрафних
санкцій, - поза межами 1095 днів, є
протиправними ще й з підстав строків
давності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Податковим органом у судовому
засіданні не доведено належними та
допустимими доказами правомірність
висновків, викладених в акті
документальної позапланової невиїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 від 28.02.2013 року за №1522/17-2/НОМЕР_3
та правомірність прийнятих на підставі
нього оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Нормами частини 2 статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, проаналізувавши
досліджені в судовому засіданні докази
на підставі норм закону, що діяли на
момент спірних правовідносин, суд
дійшов висновку про те, що висновки ДПІ
у м. Івано-Франківську, викладені в акті
перевірки позивача від 28.02.2013 року за
№1522/17-2/НОМЕР_3, не відповідають
фактичним обставинам справи та
суперечать зазначеним вимогам
законодавства України. Тому, податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
21.05.2013 року за №№, ,
слід визнати протиправними та
скасувати.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про те, що позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до ДПІ у м.
Івано-Франківську необхідно
задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Тому, на користь позивача слід стягнути
з Державного бюджету України судовий
збір в сумі 487,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області форми «Р»
від 21.05.2013 року за №№, ,
.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_3,
АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім ) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі складена
08.09.2014 року.