Справа № 2а-0870/7767/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/25555/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Федорова М.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Запоріжжі
Державної податкової служби

на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2013 року

та постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 02.12.2011 року

по справі № 2а-0870/7767/11

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Запорізький виробничий
алюмінієвий комбінат»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Запоріжжі Державної податкової служби

за участю Прокуратури Запорізької
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Запорізький виробничий алюмінієвий
комбінат» звернулось до суду з позовом
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі про скасування податкового
повідомлення-рішення від 22 квітня 2011
року № про зменшення на 24174783,00
грн. суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
2010 рік.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
02.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку відповідача, за
результатами якої встановлено
порушення п.3.1 ст.3 Закону України від
28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон №
334/94-ВР), п.3.1 розділу 3 «Порядку
складання декларації з податку на
прибуток підприємств» та зроблено
висновок про наявність методологічної
помилки позивача при визначенні бази
оподаткування, що призвело до
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
2010 рік на 24174783,00 грн.

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення.

В процесі процедури адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення було залишено без
змін.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно статті 3 Закону № 334/94-ВР об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону № 334/94-ВР
під господарською діяльністю
розуміється будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що під валовими витратами
виробництва та обігу розуміють суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до
складу валових витрат включено суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Абзацом четвертим пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
№ 334/94-ВР зазначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами встановлено, що контролюючим
органом не визначено переліку витрат,
які включено позивачем до складу
валових витрат з порушенням норм
чинного законодавства, тобто витрат,
які не належать до пов`язаних з
веденням господарської діяльності.

Положення Закону № 334/94-ВР не ставлять в
залежність право платника податків на
формування валових витрат від
наявності чи відсутності прибутку по
окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності. Крім того, економічна
вигода від здійснення господарської
операції може полягати у необхідності
мінімізації збитків підприємства.

Як вірно встановлено судами, позивач у
звітний період здійснював реалізацію
продукції власного виробництва по
ціні, нижче її собівартості. Ціна
(вартість) товарно-матеріальних
запасів, що складала собівартість,
віднесена до складу валових витрат
згідно з п.5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР.

Законом № 334/94-ВР встановлено, що
обов'язковою умовою для віднесення
вартості придбаних
товарно-матеріальних запасів та
послуг, що складають собівартість, до
складу валових витрат є саме їх
(товарно-матеріальних запасів та
послуг, що складають собівартість)
використання у власній господарській
діяльності, а не їх ціни (вартості).

При цьому відповідачем за результатами
перевірки не визначений рівень
звичайних цін на виготовлені позивачем
товари, що продаються, відповідно, не
встановлений факт продажу позивачем
товарів нижче за «звичайну ціну».

Крім того, є хибними висновки
відповідача щодо наявності
методологічної помилки при визначенні
бази оподаткування, оскільки
відповідачем не зазначено фактів
помилкового застосування
підприємством ставок оподаткування
або коефіцієнтів при визначенні
податкового зобов`язання з податку на
прибуток.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Запоріжжі Державної податкової
служби залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2013 року та постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 02.12.2011 року
по справі № 2а-0870/7767/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписФедоров М.О.

Ухвала складена у повному обсязі 26.09.2014
р.