Справа № К/9991/73750/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/73750/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Добропільського
міського центру зайнятості на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року у справі за позовом
Добропільського міського центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки. Просив стягнути
незаконно отриману допомогу по
безробіттю у розмірі 1912 грн. 04 коп.,
оскільки відповідачка у 1 та 4 кварталах
2008 року отримувала дохід у Публічному
акціонерному товаристві «КБ
«ПриватБанк».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь позивача незаконно
отриману допомогу по безробіттю в
розмірі 1912 грн. 04 коп.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня
2011 року скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі постанови суду першої інстанції з
підстав порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 20
лютого 2008 року перебувала на обліку у
Добропільському міському центрі
зайнятості як безробітна та отримувала
допомогу по безробіттю.

Наказом Добропільського міського
центру зайнятості від 5 червня 2008 року
№ НТ 080605 ОСОБА_4 припинено
виплату допомоги по безробіттю у
зв'язку з поданням безробітною
письмової заяви про відмову від послуг
державної служби зайнятості
відповідно до п.п. 10 п. 1 ст. 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Наказом Добропільського міського
центру зайнятості від 15 серпня 2008 року
№ НТ 080815 ОСОБА_4
поновлено статус безробітної та
розпочато виплату допомоги по
безробіттю з 15 серпня 2008 року на
підставі повторної заяви відповідачки
про вирішення питання
працевлаштування та надання статусу
безробітної з виплатою допомоги по
безробіттю, а наказом від 21 січня 2009
року № НТ 090121 знову припинено виплату
допомоги по безробіттю у зв'язку з
поданням позивачкою письмової заяви
про відмову від послуг державної
служби зайнятості відповідно до п.п. 10
п. 1 ст. 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Згідно даних Державної податкової
адміністрації України, ОСОБА_4 у 1 та
4 кварталах 2008 року отримувала дохід у
Публічному акціонерному товаристві
«КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що допомога
по безробіттю сплачена відповідачці
безпідставно та підлягає поверненню,
оскільки ОСОБА_4, в період перебування
на обліку в центрі зайнятості як
безробітна, не подала відомостей про
працевлаштування та отримання доходу.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач не надав
належних доказів отримання
відповідачкою доходу у вигляді
заробітної плати в період з 20
лютого 2008 року по 4 червня 2008 року та з 15
серпня 2008 року по 20 січня 2009 року, тобто
з дня подання ОСОБА_4 заяв про надання
їй статусу безробітної, та що
відповідачка отримала кошти від ПАТ КБ
«ПриватБанк» після подання нею заяв
про присвоєння статусу безробітної.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно ч. 3 ст. 36 вказаного Закону та п.
6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року за № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати та надання
соціальних послуг, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин. Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

Виходячи з п. 6 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації від 13 лютого 2009 року за №
60/62 у разі встановлення центром
зайнятості належності безробітної
особи до категорії зайнятих, така особа
повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Враховуючи вищенаведене суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо відмови у
задоволенні позову, оскільки всупереч
вимог ч. 1 ст. 11 КАС України позивач не
надав суду належних доказів отримання
відповідачкою доходу в періоди
перебування її на обліку в
Добропільському міському центрі
зайнятості як безробітної, а надані
довідки не містять дат отримання
ОСОБА_4 доходу.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судового рішення суду
апеляційної інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Добропільського
міського центру зайнятості залишити
без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк