Справа № 2-а-82/11/0224
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-82/11/0224
Головуючий у 1-й інстанції: Ставнійчук
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області на постанову Томашпільського
районного суду Вінницької області від
22 квітня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2011 року позивач звернулася до
Томашпільського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Томашпільському районі
Вінницької області про визнання
відмови відповідача про перерахунок
пенсії по інвалідності згідно зі ст. ст.
50, 54, 67, 71 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи із розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
неправомірною; зобов'язання
відповідача провести позивачу
перерахунок пенсії по інвалідності
згідно зі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 10 серпня
по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2010 року
із розрахунку прожиткового мінімуму
для непрацездатних громадян з
наступним перерахунком її згідно зі
змінами чинного законодавства і
встановлення нових розмірів
прожиткового мінімуму для
непрацездатних громадян.

Постановою Томашпільського районного
суду Вінницької області від 22.04.2011 року
позов задоволено частково: визнано
неправомірною відмову відповідача
щодо перерахунку пенсії позивачу як
особі, яка постраждала від
Чорнобильської катастрофи згідно зі
ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
позивачу державної пенсії як
потерпілій від наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії та інваліду ІІ групи в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
відповідно до ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
виплачувати її по день припинення
права на таку пенсію, починаючи з 19
квітня 2011; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок позивачу
додаткової пенсії як потерпілій від
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та
інваліду ІІ групи в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та виплачувати її по день
припинення права на таку пенсію,
починаючи з 03 вересня 2010 року, з
урахуванням раніше виплачених сум,
стягнувши заборгованість за минулий
час.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Томашпільського районного
суду Вінницької області від 22.04.2011 року,
як таку, що винесена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та прийняти нову постанову про відмову
в задоволенні позову позивачу.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації аварії
на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи,
що пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Позивач звернулася до Управління
Пенсійного фонду України в
Томашпільському районі Вінницької
області з письмовою заявою про
перерахунок пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, віднесеній до 1
категорії, відповідно до положень
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Томашпільському районі
Вінницької області відмовило позивачу
в перерахунку пенсії з огляду на
відсутність підстав для такого
перерахунку, вказавши, що пенсію
позивачу обчислено відповідно до норм
чинного законодавства, зокрема,
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, являючись особою, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, категорії 1, є
інвалідом 2 групи, має право на
отримання пенсії у відповідності до
положень статей 50 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі
основної пенсії по інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, - 75% мінімальної пенсії за
віком.

Визнаючи ж відмову відповідача
неправомірною, суд першої інстанції
керувався Рішенням Конституційного
суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008,
яким у справі № 1-28/2008, положення пункту
28 розділу ІІ Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України "Про
Держаний бюджет на 2008 рік", зокрема, до
статей 50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", визнано неконституційними
та нечинними з моменту їх ухвалення.
При цьому Конституційним судом України
було зазначено, що внесення змін до
законів України, зупинка їх дії чи
скасування при прийнятті Законів
України про Державний бюджет України
на відповідний рік, який не має вищої
юридичної сили стосовно інших законів,
є неприпустимим оскільки вказані дії
створюють протиріччя в законодавстві і
як наслідок призводить до обмеження
прав та свобод людини і громадянина.

Колегія суддів апеляційної інстанції
частково погоджується з висновком суду
першої інстанції, з урахуванням
наступного.

Згідно з матеріалами справи позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Томашпільському районі Вінницької
області та отримує пенсію за віком. 19
квітня 2011 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про призначення
пенсії по інвалідності, захворювання
якого пов'язане з наслідками аварії на
ЧАЕС.

Відповідно до статті 49 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян потерпілих внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 796-12 від
28.02.1991 року пенсія особам віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4 встановлюється у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно ж до частини 4 статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян потерпілих внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з втратою
годувальника.

В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів 2 групи, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 8-ми
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам 2 групи - у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" відзначено, що
мінімальний розмір пенсії по віку
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Всупереч вказаним нормам позивачу
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплачувалася частково, у
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року, а не в розмірі, зазначеному
у Законі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку про правомірність доводів
суду першої інстанції про наявність у
позивача права на перерахунок
додаткової пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", оскільки зазначений Закон
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28.05.2008 р., на яку посилається
відповідач.

Разом з тим колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає за необхідне вказати на те, що
суд першої інстанції, дійшовши
обґрунтованого висновку про
законність вимог позивача на
перерахунок розміру його додаткової
пенсії, допустив порушення норм
матеріального права та необґрунтовано
зобов'язав відповідача здійснити
перерахунок державної пенсії в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
за період з 19 квітня 2011 року по день
припинення такого права, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов в частині
перерахунку позивачу державної пенсії,
суд першої інстанції виходив з того, що
19.04.2011 року позивачем подана заява про
перерахунок пенсії по інвалідності ІІ
групи, внаслідок чого саме із цієї дати
позивач набула право на отримання
державної пенсії.

Проте, судова колегія звертає увагу, що
в матеріалах справи відсутні жодні
докази на підтвердження отримання
позивачем пенсії по інвалідності, яка
передбачена ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в меншому
розмірі, ніж встановлено у
вищевказаній статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Так, враховуючи зазначене, судова
колегія вважає, що необхідною умовою
для звернення особи до суду з
адміністративним позовом є обов'язкова
наявність порушення прав, свобод чи
інтересів цієї особи у сфері
публічно-правових відносин. Якщо за
результатами справи факту такого
порушення не встановлено, у
адміністративного суду немає правових
підстав для задоволення позову. При
цьому необхідно вказати, що захисту
підлягає вже порушене право, а не те,
яке може бути порушено у майбутньому і
щодо якого невідомо, буде воно порушено
чи ні.

Отже, в даному випадку, право позивача
на виплату державної пенсії, починаючи
з 19 квітня 2011 року, ще не порушено,
внаслідок чого спір про право в цій
частині відсутній, тому суд не мав
права задовольняти позовні вимоги
позивача у повному обсязі.

Крім того, колегія суддів вказує, що
згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд
своєю ухвалою залишає позовну заяву
без розгляду, якщо позовну заяву подано
з пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив норми матеріального права та
необґрунтовано залишив
адміністративний позов позивача в
частині, поданій за межами
шестимісячного строку звернення до
суду, без розгляду в постанові, тоді як
така процесуальна дія здійснюється
судом із винесенням ухвали як окремого
процесуального документу.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з прийняттям нової про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Томашпільського районного
суду Вінницької області від 22 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України у Томашпільському районі
Вінницької області щодо відмови ОСОБА_2
у перерахунку та виплаті додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Томашпільському районі
Вінницької області перерахувати та
виплачувати ОСОБА_2 додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", починаючи
з 03.09.2010 року, з урахуванням проведених
виплат, і по день припинення права на
таку виплату.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.