Справа № 226/5449/12
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 226/5449/12
Головуючий у 1-й інстанції: Береговий
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
25 лютого 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до Тульчинського
районного суду Вінницької області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тульчин Вінницької області про
перерахунок та виплату пенсії.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 25 лютого
2013 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України,
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно частини 6 статті 12, частини 1
статті 41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін, з
наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка є дружиною померлого
громадянина із числа потерпілих першої
категорії, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, що
підтверджено посвідченням НОМЕР_1,
виданим Вінницькою ОДА від 21 березня 2003
року. Також згідно довідки МСЕК серії
2-18 АВ № 070864 її чоловік ОСОБА_3 являвся
інвалідом I групи, у зв'язку із
захворюванням, викликаним впливом
аварії на ЧАЕС. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер. Пенсію по втраті годувальника
вона отримує з 10 лютого 2011 року.

Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
після 01.01.2008 року) пенсія в разі втрати
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, у розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії
по інвалідності померлого
годувальника.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника.

Так, розмір пенсії за втратою
годувальника має визначатися із
розрахунку 50 % від основної державної
пенсії по інвалідності, яку б міг
отримувати годувальник при житті,
розмір якої не міг бути нижчим, ніж 10
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, Закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру пенсій позивачу
застосуванню підлягає ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З вимог статті 54 Закону випливає, що під
час визначення розміру пенсії,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.54 Закону.

Законом України від 14 червня 2011 року №
3491-6 «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнені прикінцеві
положення пункту 4 певним змістом, яким
серед іншого установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. Ці
норми набрали чинності з 19 червня 2011
року. Крім того, на виконання
зазначених змін, Кабінетом Міністрів
України прийнята Постанова № 745 від
06.07.2011 року, якою визначений новий
розмір виплати додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоровю учасникам
ліквідації наслідків на ЧАЕС, а також
щомісячної компенсації.

Отже, з урахуванням Постанови КМ
України, до 23 липня 2011 року, необхідно
застосовувати положення статті Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
тобто виплата додаткової пенсії у
розмірі для інвалідів 1 групи не менше 10
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної компенсації у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
проводиться по 22 липня 2011 року включно.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачці
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.
Питання про нарахування, здійснення
перерахунку пенсії відноситься до
компетенції управління Пенсійного
фонду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги відповідача
не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 25 лютого 2013
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.