Справа № 826/9368/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9368/14
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
відповідача - Виконавчої дирекції
Київського міського відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 серпня 2014 року у справі за
позовом приватного акціонерного
товариства «Солді і Ко» до Виконавчої
дирекції Київського міського
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання дій
протиправними, скасування рішення №
63-П від 12.06.2014 та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Виконавчої дирекції Київського
міського відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання дій
протиправними, скасування рішення №
63-П від 12.06.2014 та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
серпня 2014 року - позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, представник відповідача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
просить прийняти рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін
з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, в період з 22.05.2014 по 26.05.2014
відповідачем була проведена
документальна планова перевірка
позивача по коштах Фонду за період з
01.04.2013 по 31.03.2014, за результатами якої
складено акт № 66 перевірки по коштах
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від
26.05.2014 та встановлено наступне: в
порушення ч. 2 ст. 53 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
№2240-ІІІ від 18.01.2001 (надалі - Закон
№2240-ІІІ) та п. 20 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1266 від 26.09.2011
(надалі - Порядок №1266) була надлишково
сплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності по лікарняним
листкам за рахунок коштів Фонду в
розмірі 1036,32 грн.; в порушення ч. 2 ст. 53
Закону №2240-ІІІ та п. 7 Порядку №1266 була
надмірно сплачена допомога по
вагітності та пологах за рахунок
коштів Фонду в розмірі 2879,75 грн.,
оскільки для розрахунку
середньоденної заробітної плати сума
нарахувань за час відпустки не була
розділена пропорційно часу, що
припадав на дні відпустки у
відповідному місяці; в порушення ст. 47
Закону №2240-ІІІ та п. 4.9 Порядку №12 за
рахунок коштів Фонду була виділена
путівка для лікування дитини та
дорослого, але дитині не виповнилось 4
роки, через що вартість путівки,
виданої з порушенням законодавства
становить 10092,60 грн.

Так, 12.06.2014 відповідачем винесено
рішення №63-П про повернення коштів
Фонду та застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
яким за порушення п.3 ч.2 ст. 27, ст. 47, ч.2
ст. 53 Закону №2240-ІІІ, п.п. 7, 20 Порядку
№1266, п. 4.9 Порядку №12 визначено
загальну суму страхових коштів, які
підлягають поверненню в розмірі 21013,01
грн., з яких: сума неправомірно
витрачених коштів у розмірі 14008,67 грн.
та штраф у розмірі 50% неправильно
витрачених страхових коштів та/або
вартість наданих соціальних послуг у
розмірі 7004,34 грн. Сума коштів, яка
підлягає поверненню за порушення п. 4.1.,
4.2. та п. 4.9. Порядку №12 становить 12723,00
грн., з яких: сума неправомірно
витрачених коштів у розмірі 8482,00 грн.;
штраф у розмірі 50% неправильно
витрачених страхових коштів та/або
вартість наданих соціальних послуг у
розмірі 4241,00 грн.

27.06.2014 позивач повернув Фонду не
прийняті до зарахування кошти згідно
рішення №63-П від 12.06.2014 в сумі 3916,07 грн.
(1036,32 грн. + 2879,75 грн.) та сплатив
фінансові санкції (штраф) за порушення
порядку використання коштів Фонду в
сумі 1958,04 грн.).

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 20 Закону №2240-III
передбачено, що кошти
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
спрямовуються на фінансування
санаторно-курортного лікування та
оздоровлення застрахованих осіб і
членів їх сімей, позашкільне
обслуговування, у тому числі придбання
дитячих новорічних подарунків.

Відповідно до ст. 47 Закону №2240-III для
забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.
Надання послуг застрахованим особам,
пов'язаних із санаторно-курортним
лікуванням, здійснюється за наявності
медичних показань. Обсяг коштів для
забезпечення оздоровчих заходів
визначається бюджетом Фонду.

Умови отримання застрахованими
особами і членами їх сімей
санаторно-курортного лікування, що
сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, врегульовано
Порядком №12.

Згідно п.4.1 Порядку №12 (в редакції, що
діяла як на момент подання заяви до
комісії, так і на момент прийняття
рішення про виділення путівки) рішення
про виділення путівки застрахованій
особі приймає комісія (уповноважений)
із соціального страхування
підприємства, установи, організації із
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням
(далі - комісія (уповноважений) із
соціального страхування), на підставі
особистої заяви та довідки для
одержання путівки (форма N 070/о,
затверджена наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 14 лютого
2012 року N 110 «Про затвердження форм
первинної облікової документації та
інструкцій щодо їх заповнення, що
використовуються у закладах охорони
здоров'я незалежно від форми власності
та підпорядкування», зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 28 квітня
2012 року за N 661/20974) (далі - медична
довідка).

Відповідно до приписів п.4.7 Порядку №12
(в редакції, що діяла на момент
виділення путівки) комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
виділення путівки одному із
застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі -
законному представнику для лікування
дитини та дорослого за наявності
медичних показань на
санаторно-курортне лікування з
частковою оплатою в розмірі 10
відсотків її вартості, а для лікування
двох дітей та дорослого - безкоштовно
на підставі заяви застрахованої особи
та медичних довідок для дорослого та
дитини.

Згідно п.4.8 Порядку №12 (в редакції, що
діяла на момент виділення путівки)
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення путівки одному
із застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі -
законному представнику для
самостійного лікування дитини, яка є
членом сім'ї застрахованої особи, у
санаторно-курортному закладі для дітей
за наявності у дитини медичних
показань на санаторно-курортне
лікування з частковою оплатою в
розмірі 10 відсотків вартості путівки
на підставі заяви застрахованої особи
та медичної довідки для дитини.

За змістом п.4.9 Порядку №12 комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
виділення путівки (путівок) згідно з
медичними показаннями для спільного
санаторно-курортного лікування
чоловіка, дружини, які працюють на
цьому підприємстві та перебувають у
шлюбі, або їх дітей віком від 4 до 18
років, у тому числі для члена сім'ї
(дружини або чоловіка), який працює на
іншому підприємстві і є застрахованою
особою, та члена сім'ї, який навчається
у вищому навчальному закладі з денною
формою навчання. Путівка члену сім'ї,
який працює на іншому підприємстві
(навчається у вищому навчальному
закладі з денною формою навчання),
видається за умови надання довідки з
місця його основної роботи (навчання)
про те, що він не користувався цією
соціальною послугою протягом
календарного року. При визначенні
часткової оплати за путівку, що
виділяється члену сім'ї, комісія
(уповноважений) із соціального
страхування керується пунктами 4.5 та 4.6
цього Порядку.

Отже, п. 4.7 Порядку №12 (в редакції, що
діяла на момент виділення путівки)
врегульовано умови видачі путівки
одному із застрахованих батьків
(матері або батькові) для лікування:
дитини та дорослого - з частковою
оплатою в розмірі 10% її вартості; а двох
дітей та дорослого - безкоштовно.

Пунктом 4.8 Порядку №12 (в редакції, що
діяла на момент виділення путівки)
врегульовано умови видачі путівки
одному із застрахованих батьків
(матері або батькові) для самостійного
лікування дитини, яка є членом сім'ї
застрахованої особи, у
санаторно-курортному закладі для дітей
- з частковою оплатою в розмірі 10% її
вартості.

А п. 4.9 Порядку №12 (не змінювався з
моменту набрання чинності цього
Порядку) встановлено умови, які надають
право спільного лікування разом із
застрахованою особою, та визначено
коло осіб, що мають право на отримання
такої соціальної послуги, серед яких
діти віком від 4 до 18 років - з частковою
оплатою путівки, встановленою п.п. 4.5 та
4.6 цього Порядку. Тобто, в двомісний
номер - з частковою оплатою в розмірі 20 %
вартості; в одномісний номер - з
частковою оплатою в розмірі 50 %
вартості; для осіб, які навчаються у
вищому навчальному закладі з денною
формою навчання, та учням
професійно-технічного навчального
закладу путівки до
санаторію-профілакторію - з частковою
оплатою в розмірі 10 % вартості;
студентам-сиротам або позбавленим
батьківського піклування та
учням-сиротам або позбавленим
батьківського піклування - безкоштовно
за умови часткового фінансування
санаторію-профілакторію за рахунок
коштів Фонду.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що, по-перше, кожен з
наведених пунктів Порядку №12, окремо
регламентує незалежно різні один від
одного випадки для отримання путівки,
наявність кожного з яких зумовлює і
різний розмір часткової оплати
путівки. З огляду на це, дитячий віковий
ценз, встановлений п.4.9 цього Порядку не
підлягає поширенню на п.п. 4.7,4.8 Порядку
№12, які, в свою чергу, не містять
вікового цензу для дитини.

По-друге, у п. 4.9 Порядку №12 при
визначенні кола осіб, які мають право
на отримання путівки (путівок) для
спільного санаторно-курортного
лікування разом із застрахованою
особою вживається розділовий
сполучник «або», що має семантичний
відтінок протиставлення та означає
взаємовиключний вибір з кількох
елементів - «одна складова (умова) з
двох можливих», тобто відсутня
можливість їх застосування одночасно.

У даному контексті такими умовами є: 1)
чоловік та дружина, які працюють на
цьому підприємстві та перебувають у
шлюбі; 2) їх діти віком від 4 до 18 років, у
тому числі член сім'ї (дружини або
чоловіка), який працює на іншому
підприємстві і є застрахованою особою,
та член сім'ї, який навчається у вищому
навчальному закладі з денною формою
навчання.

Відтак, підсумовуючи викладене, є
підстави для висновку, що п. 4.9 Порядку
№12 передбачає можливість виділення
окремої путівки (путівок) для спільного
санаторно-курортного лікування, або
чоловіку та дружині з одного
підприємства, або дітям віком від 4 до 18
років, члену сім'ї, який працює на
іншому підприємстві та який навчається
у вищому навчальному закладі з денною
формою навчання.

Оскільки ОСОБА_2 отримувала одну
путівку для себе та її дитини на
підприємстві, в якому працює, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що п. 4.9 Порядку №12 не
підлягав застосуванню комісією із
соціального страхування, і відповідно
комісія із соціального страхування,
приймаючи рішення про виділення
путівки на підставі п. 4.7 Порядку №12,
діяла у відповідності до вимог
законодавства, навіть враховуючи те, що
дитині не виповнилось 4 роки, оскільки
цим пунктом не встановлено обмежень
вікового цензу.

З огляду на викладене, твердження
відповідача про те, що до спірних
правовідносин слід застосовувати п. 4.9
Порядку №12 є необґрунтованими та
такими, що невірно тлумачать норми
права, у зв'язку з чим винесене на
підставі такого висновку рішення також
не ґрунтується на вимогах закону та
підлягає скасуванню в цій частині.

Частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції про наявність
підстав для скасування рішення
відповідача від 12.06.2014 №63-П, а саме в
частині не прийняття до зарахування
витрат на оплату путівки на
санаторно-курортне лікування №111753 у
розмірі 10092,60 грн. та у частині
нарахування штрафу на суму витрат в
розмірі 5046,30 грн., а також про наявність
підстав для задоволення позовної
вимоги шляхом зобов'язання Виконавчої
дирекції Київського міського
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності вчинити дії щодо
прийняття до зарахування витрат на
оплату путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 10092,60 грн. - є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги відповідача не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
Виконавчої дирекції Київського
міського відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 26.09.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.