Справа № П/805/55/14
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/20578/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року

у справі № П/805/55/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Донецька

Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області

про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_4)
звернувся суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (надалі
також - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 14
серпня 2013 року № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4
залишено без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року - без змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року і прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 14
серпня 2013 року № , яким
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) в розмірі 32625,00 грн., з
приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки відповідача,
викладені в акті перевірки від 22 липня
2013 року № 0007/05/99/22/НОМЕР_2, про порушення
позивачем вимог пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 січня
2005 року за №40/10320 (надалі також -
Положення № 637), у зв'язку із не
оприбуткуванням позивачем готівкових
коштів за 11 липня 2013 року на загальну
суму 6225,85 грн., а саме готівкових коштів,
отриманих від продажу товарів під час
проведення перевірки у відділах «NIKE»
магазину «Мегаспорт» у розмірі 899 грн.
та відділу «Мегаспорт» магазину
«Мегаспорт» в розмірі 5636,85 грн. з огляду
на відсутність відповідного запису у
книзі обліку доходів ФОП ОСОБА_4

Обґрунтовуючи помилковість висновків
податкового органу позивач посилався
на те, що оскільки позивач не був
фактичним власником реалізованого
товару, книга обліку та доходів містить
лише відомості про фактично отримані
доходи за зберігання товарів за
договором відповідального зберігання
від 1 січня 2013 року № 26, укладеного з ТОВ
«МС 52».

Суди попередніх інстанцій правильно
відхилили такі доводи позивача, з
огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, договір відповідального
зберігання від 1 січня 2013 року № 26,
укладений з Товариством з обмеженою
відповідальністю «МС 52» з додатковою
угодою від 14 січня 2013 року. Згідно з
пунктом 1.1 вказаного договору Депонент
(ТОВ «МС 52») передає, а Зберігач
(позивач) приймає товарно-матеріальні
цінності для відповідального
зберігання та організації експозиції.
Пунктом 4.1 даного договору передбачено,
що винагорода Зберігача за даним
договором визначається згідно актів
виконаних робіт по мірі виконання
таких робіт та послуг.

Також надано договір доручення від 28
травня 2012 року № 1854, укладений з
Громадською організацію «Спілка
споживачів «Мегаспорт», з додатковою
угодою від 30 січня 2013 року. Згідно з
пунктом 1.1 вказаного договору
довіритель доручає повіреному
здійснити наступні юридичні дії:
організувати всі роботи і операції,
пов'язані з організацією повноцінного
функціонування експозиційної точки
мережі Мегаспорт; експозиція продукції
для спорту та відпочинку в
експозиційних точках Мегаспорт;
організація всіх супутніх процесів,
пов'язаних з експозицією продукції для
найбільш повного та якісного
представлення такої продукції перед
споживачами згідно стандартів та умов
обслуговування кінцевого споживача та
інші. Пунктом 4.1 даного договору
передбачено, що вартість виконаних
робіт та наданих послуг визначається
на договірній основі та довіреність
від 1 червня 2013 року, за якою ТОВ «МС 52»
уповноважує фізичну особу ОСОБА_4
приймати від кінцевих споживачів
залогові кошти, передавати залогові
кошти на банківські рахунки ТОВ «МС 52».

Статтею 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено основні
принципи бухгалтерського обліку та
фінансової звітності, одним з яких є
превалювання сутності над формою, за
змістом якого операції обліковуються
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи з юридичної форми.

Відповідно до статті 1000 Цивільного
кодексу України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно зі статтею 1011 Цивільного
кодексу України за договором комісії
одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента.
Відповідно до частини 3 статті 1012
вказаного кодексу істотними умовами
договору комісії, за якими комісіонер
зобов'язується продати або купити
майно, є умови про це майно та його ціну.

Тому, враховуючи положення статті 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», фактичний зміст
правовідносин між позивачем та
власником товару - ТОВ «МС 52»,
відповідає ознакам договору комісії,
за яким позивач здійснював реалізацію
товару, належного ТОВ «МС 52», за
дорученням та ціною визначеною
комітентом, незалежно від назви
укладених вказаними особами договорів

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями та не спростовується в
судовому процесі позивачем, товар,
який знаходився у відділі «Мегаспорт»
та який було придбано в рамках
контрольної розрахункової операції у
відділі «NIKE», був з цінниками та
маркуванням ФОП ОСОБА_4

Відповідно до пункту 14.1.202 статті 14
Податкового кодексу України продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів. Не вважаються продажем
товарів операції з надання товарів у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, схову (відповідального
зберігання), доручення, довірчого
управління, оперативного лізингу
(оренди), інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачі прав власності на такі товари;

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач фактично
отримував товари за узгодженим
сторонами переліком із зазначенням їх
певної вартості за договором
відповідального зберігання. При цьому,
передача товару на цій стадії
господарських відносин не носить ознак
продажу товару, оскільки позивач не
набував права власності на такий товар,
що саме і передбачено другим реченням
пункту 14.1.202 статті 14 ПК України.

Як встановлено судом першої інстанції
та під час апеляційного розгляду,
відповідно договору відповідального
зберігання зберігач має право передати
майно третім особам, усі отримані в
результаті передачі майна третім
особам грошові кошти інкасуються на
визначені депонентом (довірителем)
банківські рахунки.

На підставі довіреності ТОВ «МС 52»
уповноважило фізичну особу ОСОБА_4
приймати від кінцевих споживачів
залогові кошти та передавати залогові
кошти на банківські рахунки ТОВ «МС 52».

При цьому попередні судові інстанції
правильно послались, що саме оплатна
передача товарів до кінцевих
споживачів обумовлює перехід права
власності на вказаний товар, і за своєю
правовою суттю є продажем (реалізацією)
товарів в розумінні як пункту 14.1.202 ст. 14
ПК України, так і статті 655 ЦК України.
При цьому факт реалізації товару, який
не знаходився у власності позивача, не
спростовує висновку про його продаж,
оскільки законом передбачена
можливість такого продажу особою, яка
не є власником, зокрема, за договорами
доручення або комісії.

Факт такої реалізації повністю
підтверджений в ході проведеної
перевірки, якою встановлено, що при
проведенні контрольної розрахункової
операції у господарському об'єкті був
придбаний товар, а саме кросівки «NIKE» 1
шт. за ціною 699,00 грн. та рюкзак 1 шт. за
ціною 190,00 грн. з цінниками та
маркуванням на товарах ФОП ОСОБА_4

Відповідно до пункту 2.6. Положення № 637
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Недотримання вимог вказаного
Положення тягне відповідальність,
передбачену пунктом 1 Указу Президента
України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки», яким встановлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу:

за перевищення встановлених лімітів
залишку готівки в касах - у двократному
розмірі сум виявленої понадлімітної
готівки за кожний день;

за неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Відмовляючи у задоволенні позову
попередні судові інстанції зазначили,
що у разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням розрахункової книги
оприбуткуванням готівки є сукупність
таких дій: фіксація повної суми
фактичних надходжень готівки у
фіскальних звітних чеках РРО (даних
розрахункової книги) та відображення
на їх підставі готівки у книзі обліку
розрахункових операцій. Невиконання
будь-якої з цих дій є порушенням
порядку оприбуткування готівки, за яке
встановлена відповідальність (абзац
третій пункту 1 Указу № 436/95).

Вищий адміністративний суд України
погоджується із правовими висновками
попередніх судових інстанцій про те,
що підприємець, який застосовує
спрощену систему оподаткування,
одержавши готівкові кошти від покупця,
повинен видати розрахунковий документ
установленої форми, яким може бути
розрахункова квитанція за типовою
формою РК-1, затвердженою наказом ГНАУ
від 1 грудня 2000 року № 614, або товарний
чек, або касовий чек із застосовуванням
реєстратора розрахункових операцій, не
переводячи його у фіскальний режим
відповідно до частини 4 статті 13 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

При цьому такий підприємець
зобов'язаний забезпечити облік
отриманих готівкових коштів
відповідно до Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, незалежно від того, чи
відносяться отримані готівкові кошти
до складу доходу такого підприємця.

За таких обставин, з огляду на те, що в
ході розгляду справи позивачем не
спростовано на підставі належних
доказів факту надходження готівки до
його каси, попередні судові інстанції
дійшли вірного висновку про не
дотримання ним вимог пункту 2.6
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 січня
2005 року за №40/10320 щодо оприбуткуванням
позивачем готівкових коштів за 11 липня
2013 року на загальну суму 6225,85 грн.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко