Справа № 2а-1018/23/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/800/16248/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Леонтович К.Г.
Маслія В.І. розглянувши у попередньому
судовому засіданні адміністративну
справу за касаційною скаргою
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
на постанову Обухівського районного
суду Київської області від 15 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області,
треті особи - товариство з обмеженою
відповідальністю
"Землевпорядна-консалтингова-компанія
"Земпроінформ", про визнання незаконним
та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
про визнання незаконним та скасування
рішення 14 сесії 6 скликання
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 43 від 16.12.2011 року "Про визнання
рішення недійсним".

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідач рішенням від 16.12.2011 року
протиправно скасував своє попереднє
рішення від 16.11.2007 року про надання
дозволу на розробку технічної
документації на земельні ділянки
площею 0,25 га та 0,23 га, відповідно до
якого виготовлено проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок, а
рішенням відповідача №16 від 25.01.2008 року
затверджено проект землеустрою.

Постановою Обухівського районного
суду Київської області від 15 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено,
визнано незаконним та скасовано
рішення 14 сесії 6 скликання
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 43 від 16.12.2011 року "Про визнання
рішення недійсним" щодо визнання таким,
що втратило чинність рішення №33 12
сесії 5 скликання тієї ж ради від 16.11.2007
року про надання позивачу дозволу на
розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Трипільська
сільська рада Обухівського району
Київської області звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням № 46
від 29.04.2005 року Трипільської сільської
ради Обухівського району Київської
області позивачу надано дозвіл на
розробку технічної документації щодо
відведення земельної ділянки, площею
0,25 га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та 0,23 га для ведення
особистого селянського господарства.

Рішенням 12 сесії 5 скликання
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 33 від 16.11.2007 року внесено зміни до
рішення Трипільської сільської ради №
46 від 29.04.2005 року та надано дозвіл
позивачу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, площею 0,25 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та 0,23
га для ведення особистого селянського
господарства. На підставі вказаного
рішення позивач розробив проект
землеустрою.

25 січня 2008 року рішенням Трипільської
сільської ради Обухівського району
Київської області №16 було затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність позивачу
та передано у власність земельні
ділянки загальною площею 0,4830 га.

Проте, 16.12.2011 року рішенням 14 сесії 6
скликання Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 43, відповідач визнав таким, що
втратило чинність рішення
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№33 від 16.11.2007 року про надання позивачу
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач виконав усі
необхідні і передбачені
законодавством процедури, діючи
добросовісно і у відповідності до
встановлених земельним законодавством
вимог на момент реалізації
правовідносин, зазнав порушення своїх
прав через безпідставне визнання
відповідачем рішення про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою таким, що втратило
чинність, а тому рішення 14 сесії 6
скликання Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 43 від 16 грудня 2011 року є незаконним
та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з статтею 26 Закону України " Про
місцеве самоврядування в Україні",
статті 12, пункту 12 розділу Х Земельного
Кодексу України виключно на засіданнях
ради приймаються рішення щодо передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян
відповідно до Земельного кодексу
України.

Відповідно до статті 59 Закону України "
Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Рішенням Конституційного суду у справі
№7-рп від 16.04.2009 року визначено, що
закріплені у статті 144 Конституції
України і статті 59 Закону України " Про
місцеве самоврядування в Україні"
норми про акти органів місцевого
самоврядування, крім юридичної форми
реалізації завдань і функцій,
визначають порядок прийняття і
перевірки рішень органів місцевого
самоврядування. В Законі встановлено,
що ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України та законами
України до їх відання, і що рішення
відповідної ради може бути внесене на
повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25,
частина четверта статті 59).
Конституційним Судом України було
також зазначено, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
оскаржуване рішення 14 сесії 6 скликання
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 43 від 16.12.2011 року не ґрунтується на
вимогах законодавства, оскільки
рішення Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№33 від 16.11.2007 року є актом одноразового
застосування, вичерпало свою дію
фактом виконання.

Щодо тверджень відповідача відносно
надання позивачем фіктивних рішень
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області,
колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що адміністративний суд не може
вважати доведеною обставину підробки
документів, встановлювати обставини
вчинення злочинів, оскільки такі
повноваження віднесено до компетенції
інших органів.

Статтями 65, 67 Кримінального
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами в
кримінальній справі є всякі фактичні
дані, на підставі яких у визначеному
законом порядку орган дізнання,
слідчий і суд встановлюють наявність
або відсутність суспільно
небезпечного діяння, винність особи,
яка вчинила це діяння, та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються: показаннями свідка,
показаннями потерпілого, показаннями
підозрюваного, показаннями
обвинуваченого, висновком експерта,
речовими доказами, протоколами слідчих
і судових дій, протоколами з
відповідними додатками, складеними
уповноваженими органами за
результатами оперативно-розшукових
заходів, та іншими документами.

Ніякі докази для суду, прокурора,
слідчого і особи, яка провадить
дізнання, не мають наперед
встановленої сили.

Відповідно статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, факт фальсифікації
документів повинен підтверджуватися
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі або
ж вироком суду у кримінальній справі чи
постановою суду у справі про
адміністративний проступок, що набрали
законної сили, а як встановлено судами
попередніх інстанцій такі рішення
відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Трипільської
сільської ради Обухівського району
Київської області відхилити.

Постанову Обухівського районного суду
Київської області від 15 лютого 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша