Справа № 2а-7214/10/1870
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 р.
справа №2а-7214/10/1870

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О., суддів
- Осіпової О.О., Павлічек В.О.,

розглянувши в письмовому провадженні в
приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Сумській області, Державної
судової адміністрації України про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Сумській області (далі по тексту - ТУ
ДСА у Сумській області), Державної
судової адміністрації України (далі по
тексту - ДСА України), в якому з
урахуванням уточнень просила:

- визнати протиправною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України та територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Сумській області щодо не
проведення нарахування та виплати
ОСОБА_1 заробітної плати, надбавки за
вислугу років та інших виплат, що
підлягають виплаті їй як судді, у
відповідності з нормативно-правовими
актами, якими встановлена заробітна
плата судді, за період з 1 червня 2005 року
по 31 грудня 2011 року;

- зобов'язати Державну судову
адміністрацію України та
територіальне управління Державної
судової адміністрації України у
Сумській області здійснити
перерахунок заробітної плати, надбавки
за вислугу років, інших виплат, що
підлягають виплаті ОСОБА_1 як судді,
відповідно до нормативно - правових
актів, якими встановлена заробітна
плата судді, вимог Закону України «Про
статус суддів» та законів України про
Державний бюджет України на 2005 - 2011 роки
за період з 1 червня 2005 року по 31 грудня
2011 року та провести виплату
недоплаченої суми заробітної плати за
вказаний період, з урахуванням
здійснених виплат.

Свої позовні вимоги мотивує
тим, що вона з 14 червня 2002 року працює
суддею Конотопського міського суду, а з
29 березня 2004 року - суддею
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області. Частиною 4 статті 44
Закону України "Про статус суддів"
передбачено, що суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
відсотках від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.
Постановою Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" від 3 вересня 2005 року
№ 865 затверджені схеми посадових
окладів керівників і суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, апеляційних та
місцевих судів згідно з додатками 1-6 у
співвідношенні до мінімальної
заробітної плати. Постановою Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 р. № 865" від 31 грудня 2005
року №1310 постанову №865 доповнено
пунктом 4-1, згідно з яким мінімальна
заробітна плата для обчислення
посадових окладів суддів встановлена у
розмірі 332 грн. і при її підвищенні у
подальшому перерахунок заробітної
плати не провадиться. Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року, пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
від 3 вересня 2005 року №865 визнано
протиправним і скасовано. Проте
відповідачі продовжують незаконно
нараховувати посадовий оклад, виходячи
із розміру мінімальної заробітної
плати 332 грн., а не з розміру мінімальної
заробітної плати, яка встановлена
законами про Державний бюджет України
на 2006-2010 роки, Законом України "Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати" від 20
жовтня 2009 року №1646-VI. Постановою
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. №865" від
16 січня 2008 року №19 постанову №865
доповнено пунктом 2-2, згідно якого
суддям щомісяця виплачується надбавка
за вислугу років у відсотках від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас,
тобто було змінено порядок нарахування
щомісячної надбавки за вислугу років,
замість її визначення у відсотках до
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи (частина 4 статті 44 Закону України
"Про статус суддів"). Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року №10-рп/2008 положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
стосовно оплати праці суддів визнані
неконституційними. За вказаних
обставин позивачу неправильно
нараховувалася заробітна плата,
надбавка за вислугу років та інші
виплати.
Державна судова
адміністрація України та
територіальне управління Державної
судової адміністрації України у
Сумській області, заперечуючи проти
позову, свою позицію обґрунтовують тим,
що відповідно до вимог ст.8 Закону
України "Про оплату праці" умови
розміру оплати праці працівників
установ та організацій, що
фінансуються з бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України. Згідно
Закону України "Про судоустрій України"
суди фінансуються на підставі
кошторисів і помісячних розписів
видатків в межах річної суми видатків,
передбачених Державним бюджетом
України на поточний фінансовий рік, у
порядку, встановленому Бюджетним
кодексом України. За приписами ст.ст.47,
48 Бюджетного кодексу України Кабінет
Міністрів України забезпечує
виконання Державного бюджету України.
Міністерство фінансів України
здійснює загальну організацію та
управління виконанням Державного
бюджету України, координує діяльність
учасників бюджетного процесу з питань
виконання бюджету. В Україні
застосовується казначейська форма
обслуговування Державного бюджету
України, яка передбачає здійснення
Державним казначейством України,
зокрема операцій з коштами державного
бюджету. Мінфін України, Державне
казначейство України, Державна судова
адміністрація України є державними
органами виконавчої влади та не можуть
порушувати норми законів України,
якими встановлюється Державний бюджет
України на відповідний рік. Будь-яких
асигнувань для здійснення перерахунку
заробітної плати суддям (у тому числі
судді Конотопського міськрайонного
суду Сумської області ОСОБА_1.) не були
передбачені у кошторисах видатків
відповідної державної установи.
Стверджують, що їх дії ґрунтуються на
Законі України "Про судоустрій
України", Законах України про державні
бюджети на 2006-2011 роки, Бюджетному
кодексі України та Конституції
України, та вважають, що підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
відсутні. Просили в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.
У
судове засідання позивач не прибув,
17.06.2011 р. подав до суду заяву, відповідно
до якої позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить розглянути
справу без його участі.

Представник
відповідачів у судове засідання не
прибув, справу просив розглядати без
його участі.

Враховуючи неявку в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
засідання по справі за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
згідно зі ст. ст. 12, 41 КАС України не
здійснюється.
Вивчивши матеріали справи
та дослідивши письмові докази по
справі, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.
Судом встановлено, що позивач -
ОСОБА_1 - з 14 червня 2002 року працює
суддею Конотопського міського суду, а з
29 березня 2004 року - суддею
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області (т.1 а.с. 28).
Постановою
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці суддів" від 3 вересня 2005 року №865,
яка набрала чинності з 1 січня 2006 року,
було затверджено схеми посадових
окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.
Постановою Кабінету Міністрів
України "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року №865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.
Постановою Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865.
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України "Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року №1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України "Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№865" від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" від 3 вересня 2005 року
№ 865. Постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року скасовано, у
задоволенні позову про визнання
незаконними та скасування зазначених
постанов Кабінету Міністрів України
відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1
статті 255 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, а також для всіх
органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Враховуючи викладене,
постанова Печерського районного суду
м. Києва від
19
березня 2007 року була обов'язковою з 3
грудня 2007 року (дати набрання нею
законної сили) до 1 січня 2012 року (дати
втрати чинності скасованої нею
постанови Кабміну), а постанова
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року - з 19
серпня 2009 року (дати набрання нею
законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати
її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.
Проте
постанова Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року не може
бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.
Між тим
аналогічні обмеження були передбачені
також постановою Кабінету Міністрів
України "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.
Положення
зазначеної постанови стали преамбулою
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року постанова Кабінету Міністрів
України від 21 грудня 2005 року № 1243
незаконною та нечинною не визнавалась,
а тому підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. №865" від 31 грудня 2005 року
№1310 були визнані незаконними
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року). Обов'язковому
виконанню підлягає рішення суду,
резолютивна частина якого ухвалена
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України. У справах щодо
оскарження нормативно-правових актів
органів виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.

Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду. У
резолютивній частині постанови
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України "Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України "Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№865" від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" від 3 вересня 2005 року
№ 865. Рішення про визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2
частини 1 статті 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову у випадку, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення.
Додаткова постанова у зазначеній
справі судом не приймалась.
Враховуючи викладене,
необхідно прийти до обґрунтованого
висновку про те, що зазначені положення
постанов Кабінету Міністрів України,
будучи визнані судом незаконними,
нечинними не визнавались, а тому
підлягали виконанню.
Крім цього, статтею 44 Закону
України "Про статус суддів" від 15 грудня

1992 року № 2862-XII в редакції,
чинній на час існування спірних
правовідносин, було встановлено, що
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.
Розміри
посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України. При цьому
відповідно до положень статті 13 Закону
України "Про оплату праці" від 24
березня 1995 року №108/95-ВР оплата праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, здійснюється
на підставі законодавчих та інших
нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.
Обсяги витрат на
оплату праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.
Розпорядники
бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.
Будь-які
зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.
Таким
чином, Кабінет Міністрів України при
визначенні розміру заробітної плати
працівників бюджетних установ, у тому
числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.
Встановивши сталу величину
посадових окладів суддів, Кабінет
Міністрів України регулював розмір
заробітної плати суддів у спірний
період за рахунок розміру премій та
інших доплат у межах визначених
Державним бюджетом України обсягів.
Враховуючи
викладене, вимоги позивача про
визнання протиправною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України та територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Сумській області щодо не
проведення нарахування та виплати
заробітної плати, у відповідності з
нормативно-правовими актами, якими
встановлена заробітна плата судді, за
період з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2011
року, та зобов'язання відповідачів
здійснити перерахунок заробітної
плати, відповідно до нормативно -
правових актів, якими встановлена
заробітна плата судді, вимог Закону
України «Про статус суддів» та законів
України про Державний бюджет України
на 2005 - 2011 роки, за період з 1 червня 2005
року по 31 грудня 2011 року та провести
виплату недоплаченої суми заробітної
плати за вказаний період, з урахуванням
здійснених виплат, задоволенню не
підлягають.

Відповідно до частини 4
статті 44 Закону України "Про статус
суддів", чинного на час виникнення
спірних правовідносин, суддям
виплачується щомісячна надбавка за
вислугу років у розмірах: при стажі
роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5
років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років
- 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.
Підпунктом "б" підпункту
2 пункту 61 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок
нарахування надбавки за вислугу років
та встановлено, що вказана надбавка
розраховується у тих же відсотках,
проте не від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи, а від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.
Відповідно
до пункту 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 16 січня
2008
року №19, якою затверджено зміни, що
вносяться до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865, зазначену постанову було
доповнено пунктом 2-2 такого змісту:
"Суддям щомісяця виплачується надбавка
за вислугу років у відсотках від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас в
таких розмірах: при стажі роботи понад
три роки - 10 відсотків, понад п'ять років
- 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків".
Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
положення підпункту "б" підпункту 2
пункту 61 розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення. За правилами
частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. Враховуючи
викладене, положення частини 4 статті 44
Закону України "Про статус суддів",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, мають перевагу над
нормами постанов Кабінету Міністрів
України в частині визначення бази
обчислення надбавки за вислугу років.

Таким чином, суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги в частині
визнання протиправною бездіяльності
відповідачів, щодо не проведення
нарахування та виплати надбавки за
вислугу років у відповідності з
положеннями частини 4 статті 44 Закону
України "Про статус суддів" у редакції,
чинній на час існування спірних
правовідносин, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2011 року, та зобов'язати
територіальне управління Державної
судової адміністрації у Сумській
області здійснити перерахування
ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у
відповідності з положеннями частини 4
статті 44 Закону України "Про статус
суддів" у редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2011 року та
провести виплату недоплаченої суми
надбавки за вказаний період з
урахуванням здійснених виплат.
На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 86, 94, 98,
158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Сумській області про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов»язання вчинити дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність Державної судової
адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Сумській області, щодо не проведення
нарахування та виплати надбавки за
вислугу років у відповідності з
положеннями частини 4 статті 44 Закону
України "Про статус суддів" у редакції,
чинній на час існування спірних
правовідносин, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2011 року, та зобов'язати
територіальне управління Державної
судової адміністрації у Сумській
області здійснити перерахування
ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у
відповідності з положеннями частини 4
статті 44 Закону України "Про статус
суддів" у редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2011 року та
провести виплату недоплаченої суми
надбавки за вказаний період з
урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя /підпис/
С.О. Бондар

Судді
/підпис/ О.М. Осіпова

/підпис/ В.О. Павлічек

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя
С.О. Бондар