Справа № 2а-2703/07/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/13676/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.Одеси

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.07.2008

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2011

у справі № 2-а-1357/08

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.07.2008,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2011, адміністративний позов
задоволено повністю. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від
17.10.2007 № /0 про визначення
податкового зобов'язання в сумі 72219,00
грн., в т.ч. 48146,00 грн. основного платежу
та 24973,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

ДПІ у Київському районі м.Одеси подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову ухвалу про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення за оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням від 17.10.2007 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 72219,00
грн., в т.ч. 48146,00 грн. основного платежу
та 24973,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, слугували висновки перевірки,
викладені в акті від 08.10.2007 №
2270/17-01-, про порушення позивачем
вимог п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.4, п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягало у неправомірному включенні до
складу податкового кредиту податку на
додану вартість за звітні періоди 2005 та
2006 років на підставі податкових
накладних, виписаних ПП «Меггарон-Юг»
за операціями з поставки комп'ютерних
приладів та паперу.

Податковим органом поставлено під
сумнів реальність господарських
операцій з вказаним контрагентом з тих
підстав, що його директор не має
стосунку до створення підприємства,
здійснення фінансової господарської
діяльності та складання первинних
документів, про що свідчить рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 15.08.2007 про визнання недійсним
статуту ПП «Меггарон-Юг» з моменту його
реєстрації - з 21.07.2005, всіх первинних
документів та свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Суд касаційної інстанції не може
визнати обґрунтованими судові рішення
попередніх інстанцій, оскільки останні
ухвалені без повного та всебічного
з'ясування обставин, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення, та інших обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Для підтвердження правомірності
формування платником податку
податкового кредиту, окрім
встановлення дотримання таким
платником вимог п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР,
необхідно дослідити реальність
здійсненої господарської операції з
придбання товару. Така операція має
бути документально оформленою, а також
об'єктивно призвести до зміни складу
активів платника податків. В основі
будь-якої реальної господарської
операції має лежати економічна мета,
тобто бажання платника податків
приростити активи за допомогою
досягнення господарського ефекту.

Водночас нереальність господарських
операцій з придбання платником податку
робіт і товарів має підтверджуватися
належними, допустимими та достатніми
доказами.

З метою дослідження фактичного
придбання товару судам необхідно було
дослідити первинні бухгалтерські
документи, складені під час здійснення
господарських операцій, з'ясувати
підстави, порядок, зміст, обсяги товару,
мету його придбання, вартість.

Висновки суди зробили без належного
дослідження реальності здійснення
господарських операцій.

Відповідач також, заперечуючи проти
позову, надавав судам попередніх
інстанцій вирок Малиновського
районного суду м.Одеси від 19.12.2007 про
визнання винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК
України, ОСОБА_3 - директора ПП
«Меггарон-Юг», однак цей вирок
залишився поза увагою судів.

Суди повинні були з'ясувати, чи
стосувався вирок щодо посадової особи
підприємства-контрагента періоду, в
якому здійснені позивачем оспорювані
господарські операції, чи стосувалися
дії особи, щодо якої ухвалено вирок,
господарських операцій з позивачем, чи
узгоджувались дії позивача з
підприємством-контрагентом з метою
незаконного отримання останнім
податкових вигод, чи був позивач
обізнаний з такими діями
постачальника.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Суди також повинні врахувати, що за
умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, правильного
обчислення податкового кредиту,
наявності первинних документів, в тому
числі податкових накладних, виданих
особою, зареєстрованою платником
податку на додану вартість на час
здійснення господарської операції,
порушення постачальниками товару
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути самостійною підставою для
позбавлення покупця права на
податковий кредит.

Чинним законодавством України на
сторону господарських операцій -
покупця товару (робіт, послуг), який є
платником податків, не покладено
обов'язку в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії
постачальників товару зазнавати
певних негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий
кредит.

Лише достовірне встановлення в ході
судового розгляду факту узгодженості
дій платника податків з
недобросовісним постачальником з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальника чи
сприяння ухиленню постачальником
товару від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови в праві на податковий
кредит. При цьому такі висновки не
можуть ґрунтуватися на припущеннях, а
можуть ґрунтуватися лише на доказах, що
відповідають критеріям, визначеним у
статті 70 Кодексу, тобто бути належними,
допустимими і достовірними.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.Одеси
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.07.2008 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2011
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Одеського окружного
адміністративного суду від 17.07.2008.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун