Справа № 817/1944/14
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"22" вересня 2014 р.
Справа № 817/1944/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Кратюк А. О.

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "28" липня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної виконавчої служби України
за участю третьої особи Міністерства
соціальної політики України про
скасування постанови та стягнення
збитків

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014р. ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про скасування постанови
Державної виконавчої служби України
про закінчення виконавчого
провадження ВП №30565213 від 25.06.2014р. та
стягнути моральну шкоду в розмірі
0,00 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 28.07.2014р.
позов задоволено частково. Скасовано
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Борейка М.В. про закінчення виконавчого
провадження ВП №30565213 від 25.06.2014 року по
виконанню виконавчого листа №2а-5416/09/1770
виданого 22.08.2011 року Рівненським
окружним адміністративним судом. В
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, Державна виконавча служба
України звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила постанову суду скасувати в
частині скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження з
підстав, наведених у скарзі, та
прийняти нове рішення про відмову в
позові ОСОБА_3. На думку скаржника,
державний виконавець діяв у спосіб,
визначений Законом України "Про
виконавче провадження".

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши докази, зібрані в
матеріалах справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції
враховує наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Предметом оскарження в даній справі є
постанова від 25.06.2014 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
№2а-5416/09/1770, виданого 22.08.2011 року
Рівненським окружним адміністративним
судом закінчено (а.с.207).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд вважає за необхідне
врахувати наступні вимоги чинного
законодавства.

Відповідно до вимог частини другої
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на органи державної
виконавчої служби, які у своїй
діяльності керуються Законом України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року. Згідно з нормою статті 1
цього Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Частиною першою статті 6 Закону України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11
цього Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Зокрема, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом. У процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення.

Відповідно до статті 75 Закону України
"Про виконавче провадження" після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення (сім днів з моменту
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження). У разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. У
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

За правилами статті 89 Закону України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року, у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Приписами статті 382 Кримінального
кодексу України передбачено
кримінальну відповідальність лише за
умисне невиконання вироку, рішення,
ухвали, постанови суду, що набрали
законної сили, або перешкоджання їх
виконанню.

Як свідчать матеріали справи,
державний виконавець постановою від
12.03.2014 року ВП №30565213 за невиконання
рішення суду без поважних причин, у
відповідності до статей 11, 89 Закону
України "Про виконавче провадження"
наклав на Міністерство надзвичайних
ситуацій України штраф в сумі 680,00 грн.

Постановою від 26.03.2014 року ВП №30565213 за
повторне невиконання рішення суду без
поважних причин на Міністерство
надзвичайних ситуацій України
накладено штраф у подвійному розмірі в
сумі 1360,00 грн. При цьому, державним
виконавцем не перевірено та нічим не
зафіксовано факт невиконання
боржником судового рішення на вказану
дату.

Постановою від 11.06.2014 року замінено
сторону виконавчого провадження на
Міністерство соціальної політики
України.

13.06.2014 року Державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
боржнику направлено вимогу №Т-2732/5.-328/7,
якою Міністерство соціальної політики
України зобов'язано виконати
виконавчий лист №2а-5416/09/1770 від 22.08.2011
року в триденний строк з дня отримання
вимоги.

23.06.2014 року державним виконавцем
складено акт ВП №30565213, яким
встановлено, що станом на 23.06.2014 року
рішення суду залишається не виконаним.
Даний акт складений за відсутності
стягувача та боржника (а.с.198-201).

24.06.2014 року Державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
внесено подання до Солом'янського РУ ГУ
МВС України в м. Києві про притягнення
винних службових осіб Міністерства
соціальної політики України до
кримінальної відповідальності за
умисне невиконання виконавчого листа
№2а-5416/09/1770 від 22.08.2011 року.

Постановою від 25.06.2014 року виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2а-5416/09/1770 від 22.08.2011
року закінчено (а.с.207).

При цьому, суд зазначає, що державний
виконавець не врахував, що штраф за
невиконання рішення суду накладається
лише у випадку його невиконання без
поважних причин і, відповідно, подання
до правоохоронних органів
направляється лише у тому випадку, якщо
невиконання рішення суду допущене
боржником без поважних причин.

Державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Борейко М.В. не встановив причини, через
які рішення суду боржником не виконано,
та не з'ясував їх поважності ( в жодному
документі виконавчого провадження не
зазначено обставини, про які повідомив
йому боржник, як про такі, що
перешкоджають виконанню і відповідно,
не надав їм жодної оцінки).

Постанова про закінчення виконавчого
провадження №30565213 від 25.06.2014 року
мотивована виключно фактом внесення
подання правоохоронним органам, в
зв'язку з чим є необґрунтованою та
такою, що суперечить вимогам статей 75
та 89 Закону України "Про виконавче
провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року.

Згідно частини четвертої статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Згідно з частиною
першою статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб i підлягає
виконанню на всій території України.

Як вбачається з частини 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини. Згідно зі статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 року
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право
на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

З урахуванням наведеного, на думку
суду, постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження №30565213 від 25.06.2014 року
фактично узаконює невиконання
обов'язкового судового рішення.

Підсумовуючи наведене вище, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про скасування постанови від
25.06.2014р. про закінчення виконавчого
провадження.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, покладених в
основу оскарженого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга Державної
виконавчої служби України задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "28" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.Г. Охрімчук

судді:
Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "23" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна
виконавча служба України вул.Артема,
73,м.Київ,04053

4-третій особі: Міністерство
соціальної політики України -
вул.Еспланадна, 8/10,м.Київ,01001,