Справа № 750/99/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/99/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лямзіна Н.Ю.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Чернігові на постанову
Деснянського районного суду
Чернігівської області від 31 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Чернігові про зобов'язання вчинити дії,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
місті Чернігові, в якому, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
просив суд: визнати дії відповідача
щодо перегляду загального розміру
пенсії позивача та нарахування
переплати пенсії за період з 01.04.2009 по
30.11.2013 неправомірними; визнати рішення
управління Пенсійного фонду у м.
Чернігові від 27.11.2013 №21942/06 про
утримання надміру виплачених сум
пенсії з позивача - протиправним та
скасувати; зобов'язати управління
Пенсійного фонду у м.Чернігові
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу неправомірно утримані кошти
на підставі рішення управління
Пенсійного фонду у м. Чернігові про
утримання надміру виплачених сум
пенсії від 27.11.2013 №21942/06.

Постановою Деснянського районного
суду Чернігівської області від 31
березня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою в
задоволенні вимог позивача відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного зонду України в
місті Чернігів та отримує пенсію за
віком.

27.11.2013 відповідачем прийнято рішення №
21942/06 про утримання надміру виплачених
сум пенсії ,згідно з яким, на підставі
ст.. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», вирішено утримати з
позивача переплату пенсії у період з
01.04.2009 по 30.11.2013 в сумі 1622,07 грн., яка
виникла у зв'язку з працевлаштуванням
пенсіонера, по 20% від розміру пенсій, що
належать пенсіонерові до виплати.

На звернення позивача, відповідач
листом від 20.12.2013 №752/10/С-7 повідомив, що
після звірки бази даних пансіонерів з
базою даних системи персоніфікованого
обліку відомостей застрахованих осіб,
виявлено факт реєстрації позивача
фізичною особою-підприємцем. У зв'язку
з тим, що даних про припинення
позивачем підприємницької діяльності
від Державного реєстратора до
управління не надходило, а особисто про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсійної виплати або
припинення її виплати (припинення
підприємницької діяльності) позивач не
повідомив, загальний розмір пенсії
переглянутий та нарахована переплата
пенсії за період з 01.04.2009 по 30.11.2013,
розмір якої становить - 1622,07 грн.
Відповідно до ст.50 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" управлінням Пенсійного
фонду України в м. Чернігові було
прийняте рішення від 27.11.2013 за № 21942/06
про стягнення переплати в розмірі 20%
від пенсії, що належить до виплати.

Не погоджуючись з таким рішенням
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено, що надмірна
виплата пенсії була проведена у зв'язку
із зловживаннями з боку ОСОБА_2,
оскільки обов'язок повідомлення про
державну реєстрацію суб'єктів
підприємницької діяльності на момент
реєстрації ОСОБА_2 був покладений на
орган державної реєстрації.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів зазначає
наступне.

Частиною 1 статті 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що
пенсіонери зобов'язані повідомляти
органу, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

Відповідно статті 103 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» суми
пенсії, надміру виплачені пенсіонерові
внаслідок зловживань з його боку (в
результаті подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Вищенаведена норма права кореспондує
також з приписами частини 1 статті 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою, зокрема,
встановлено, що суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями
визначено постановою правління
Пенсійного фонду України «Про Порядок
відшкодування коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
та списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до
стягнення» від 21.03.2003 р. № 6-4,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 15.05.2003 р. № 374/7695 (далі по тексту -
Порядок № 6-4).

Так, відповідно п.3 Порядку № 6-4,
повернення коштів, надміру виплачених
за призначеними пенсіями, проводиться
відповідно до статті 103 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" у випадках
виявлення подання громадянами
недостовірних відомостей про
заробітну плату чи інший дохід, стаж
роботи, несвоєчасного подання
відомостей про зміни у складі сім'ї
тощо.

Суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку, стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Підставою для прийняття спірного
рішення стало допущене ОСОБА_2
зловживання своїм правом на отримання
пенсійних виплат, яке полягало в
неповідомленні органам Пенсійного
фонду про обставини, які впливають на
призначення йому пенсії, а саме, про
реєстрацію позивача як суб`єкта
підприємницької діяльності.

В той же час, в обґрунтування власних
доводів щодо неправомірності спірного
рішення, позивач посилається на те, що
дійсно займався підприємницькою
діяльністю з 10.09.2002, однак в січні 2009
року подав заяву про припинення
підприємницької діяльності та
припинення платника податків, в той же
час, в період з 01.04.2009 по 30.11.2013 (період за
який утримуються суми пенсії на
підставі рішення пенсійного органу) не
працевлаштовувався, підприємницької
діяльності не здійснював.

З матеріалів справи вбачається, що 21
січня 2009 року позивачем було подано
заяву до ДПІ в місті Чернігові, копія
якої наявна в матеріалах справи, про
припинення платника податків, з якої
вбачається, що ним повідомлено
податковий орган про припинення
підприємницької діяльності за власним
бажанням.

З цього приводу, апеляційний суд
зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця
проводиться зокрема у разі прийняття
фізичною особою - підприємцем рішення
про припинення підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною 3 вказаної статті
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

За змістом частин 1 та 8 ст. 47 цього
Закону для внесення до Єдиного
державного реєстру запису про рішення
фізичної особи - підприємця щодо
припинення нею підприємницької
діяльності фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа повинні
подати державному реєстратору
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) такі документи:

заяву про припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем;

документ, що підтверджує внесення
плати за публікацію повідомлення про
прийняття фізичною особою -
підприємцем рішення щодо припинення
підприємницької діяльності.

З дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису щодо рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем
забороняється проведення державної
реєстрації фізичної особи - підприємця,
щодо якої прийнято рішення про
припинення підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 9 ст. 47 даного Закону
для проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:

заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням;

свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця;

довідку відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах);

довідку відповідного органу
Пенсійного фонду України про
відсутність заборгованості;

довідки відповідних органів фондів
соціального страхування про
відсутність заборгованості або про те,
що вона не перебувала на обліку.

З наведених норм вбачається, що особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, підставою
для чого є особиста заява підприємця до
державного реєстратора.

В той же час, колегія суддів звертає
увагу, що вказана заява позивача до ДПІ
від 21 січня 2009 року є підставою для
видачі довідки про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах), проте не є
достатньою підставою для скасування
державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи без подання ним відповідної
заяви до органу державної реєстрації
разом з наведеними вище документами.

Неподання позивачем заяви та інших,
визначених статтями 46-47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
документів до органу державної
реєстрації, на думку колегії суддів,
свідчить про недотримання ОСОБА_2
запровадженої державою реєстраційної
дисципліни припинення підприємницької
діяльності.

З наявного у матеріалах справи витягу з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АА № 366609 вбачається, що станом на
03.02.2014 відомості про дату та номер
запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем не
вносилися.

Зі змісту наведених положень, судова
колегія дійшла висновку, що особа,
державна реєстрація якої не скасована
(не припинена) в установленому законом
порядку, вважається суб'єктом
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
зайнятість населення» зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини 1 статті 3 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено, що в Україні до зайнятого
населення належать, зокрема, громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Згідно з інформацією з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, запис про
припинення ОСОБА_2 підприємницької
діяльності було внесено лише 22.05.2014.

Отже позивач в період з 01.04.2009 по 30.11.2013
(період за який утримуються суми пенсії
на підставі рішення пенсійного органу)
був зайнятою особою у розумінні
положень Закону України «Про
зайнятість населення».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІ1
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України, і які не мають
разового характеру, зокрема пенсії.

З метою реалізації цього Закону
Кабінет Міністрів України постановою
від 17.03.2003 №1078 затвердив Порядок
проведення індексації грошових
доходів населення, яким визначені
правила обчислення індексу споживчих
цін для проведення індексації та сум
індексації грошових доходів населення
(далі - Порядок).

Згідно п.4 Порядку індексації
підлягають грошові доходи населення у
межах прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідних
соціальних і демографічних груп
населення.

Пунктом 9 Порядку визначено, що
працюючим пенсіонерам в першу чергу
індексується сума оплати праці.
Індексація пенсії, державної
соціальної допомоги особам, які не
мають права на пенсію, та інвалідам,
провадиться після індексації суми
оплати праці на підставі довідки
підприємства, установи, організації, де
працює пенсіонер, в якій зазначається
розмір оплати праці працюючого
пенсіонера, проіндексована її сума і
сума індексації. У всіх випадках
загальний дохід працюючого пенсіонера,
який підлягає індексації, не повинен
перевищувати прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатної особи.

З аналізу норм цих законів слідує, що
оскільки позивач був зайнятою особою у
розумінні положень Закону України «Про
зайнятість населення», отримував
дохід, що підлягав індексації, і
зобов'язаний був повідомити
відповідача про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати, однак не вчинив
цього, то він позбавив відповідача
можливості здійснити врахування цієї
обставини під час виплати у зазначений
період пенсії, індексації і підвищення
для непрацюючих пенсіонерів.

Таким чином, неповідомлення позивачем
про зайняття ним підприємницькою
діяльністю, призвело до
необґрунтованої виплати позивачеві
коштів у сумі 1622,07 грн., що у
відповідності до частини 1 статті 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є підставою для прийняття
відповідачем рішення про повернення
суми переплати шляхом відрахування її
з пенсії позивача.

Колегія суддів не може в повній мірі
погодитися з висновком суду першої
інстанції відносно того, що обов'язок
повідомлення про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності
на момент реєстрації ОСОБА_2 був
покладений на орган державної
реєстрації, а отже відповідач був
повідомлений про реєстрацію позивача в
якості підприємця 10.09.2002.

Пунктом 13 чинного на час реєстрації
позивача Порядку державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 року
№ 740, дійсно було передбачено, що орган
державної реєстрації подає у
п'ятиденний термін з дня державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності до органу державної
статистики та органу державної
податкової служби - копії
реєстраційної картки з відміткою про
державну реєстрацію, до органів
Пенсійного фонду, Фонду соціального
страхування - інформаційне
повідомлення.

Разом з тим, це не позбавляло позивача
обов'язку встановленого ст.. 102 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
який має вищу юридичну силу,
повідомляти органу, що призначає
пенсії, про обставини, що спричиняють
зміну розміру пенсії або припинення її
виплати.

Підсумовуючи викладене, апеляційний
суд вважає, що підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 відсутні, в той
же час відповідачем доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

При цьому, колегія суддів враховує
позицію Вищого адміністративного суду
України в ухвалах від 23.01.2014 № К/9991/73818/12
та від 06.02.2014 № К/9991/39375/11

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права, за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та з невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Чернігові на постанову Деснянського
районного суду Чернігівської області
від 31 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Чернігові про зобов'язання
вчинити дії - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду
Чернігівської області від 31 березня 2014
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.