Справа № 817/1152/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" вересня 2014 р.
Справа № 817/1152/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "04" липня 2014
р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" до Державної податкової
інспекції у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"(
далі- ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА", Позивач)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (
далі- Відповідач, ДПІ у м.Рівному) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
27.02.2014 року №, №, №,
№.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2014
року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
27.02.2014 року №, №, №,
№.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач її
оскаржив, подавши апеляційну скаргу до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду. Вважає, що
постанова суду є необґрунтованою та
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову
суду першої інстанції, прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Обґрунтовуючи свою незгоду із судовим
рішенням, податковий орган зазначив,
що порушення позивачем поза увагою
суду звалишилось те, що допущені
позивачем порушення податкового
законодавства призвели до завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, задекларованого за 2010-2011
роки на суму 2940809,00 грн., заниження
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств за 2-4 кв. 2011 року,
2012 рік, 2013 рік на суму 6313861,00 грн.,
заниження об'єкта оподаткування
податком на додану вартість на суму
15278475,00 грн., заниження об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб за 2011-2012 роки на суму 196,58
грн.

Причиною вказаних порушень
контролюючий орган вважає відсутність
об'єктів оподаткування податком на
прибуток підприємств та податком на
додану вартість при придбанні товарів
у контрагентів ТОВ "Гарант Інвест
Сервіс", ТОВ "Маштехімпорт", ТОВ "Август",
ТОВ "МК-Ресурс", ЗАТ "Об'єднана
металургійна компанія", ТОВ "Метал
Трейд Сервіс", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ
"Укрнафтопродукт ЛТД", ТОВ "Форест-Трейд
ЛТД", ТОВ "Барви 2007", ТОВ "Євроойлбюро",
ТОВ "Елемер-Україна", ТОВ "Білкомплект",
ТОВ "Сталькомплект", ТОВ
"Дніпропетровська трубна компанія", ПП
"Ново-Ком", господарські операції з
якими не могли мати товарного
характеру в силу ненадання позивачем
до перевірки доказів транспортування,
оприбуткування та зберігання товарів,
а також виявлення зустрічними звірками
відсутності контрагентів за
місцезнаходженням та вчинення ними
порушень податкового законодавства.

Збитковість господарських операцій
позивача із контрагентами ПАТ "Азот" (м.
Черкаси), ПАТ "Азот" (м. Рівне), ПАТ
"Сєвєродонєцке об'єднання Азот", ВАТ
"Концерн Стирол", ТОВ "Агроімпорт ЛТД",
ТОВ "Агрон", ТОВ "Агропартнер", МПП Фірма
"Ерідон", ПП "Партнер Україна", ТОВ
"Інтерполіхім", ПАТ "Украгро НПК", ТОВ
"Фертеліта Групп", ТОВ "Украгроком"
свідчить про здійснення останнім поза
межами господарської діяльності, а
тому не може слугувати підставою для
збільшення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
податком на прибуток підприємств та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Крім того, зазначається в апеляційній
скарзі, продаж цінних паперів
контрагенту ТОВ "Укрбудгрупп" по
договору, розрахунки за яким проведено
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог, а не грошовими
коштами, є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість. Щодо
висновків про заниження об'єкту
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб, представник відповідача
вважає, що платником податків невірно
визначалися доходи по особовим
рахункам працівників, перерахованих в
акті перевірки.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 13.10.2013 року по
09.01.2014 року Державною податковою
інспекцією у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ"ОСТХЕМ
УКРАЇНА" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
21.11.2013 року, за результатами якої
складено акт №17-17-16-22-01/33785450 від 15.01.2014
року (т. 1 а.с.22-190).

Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.02.2014 року :

-№, яким ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на
суму 7754377,00 грн., в тому числі 6313861,00 грн.
за основним платежем та 1440516,00 грн.
штрафу (т. 1 а.с. 205);

-№, яким ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
17835808,00 грн., в тому числі 15106596,00 грн. за
основним платежем та 3729212,00 грн. штрафу
(т. 1 а.с. 203);

-№, яким ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств на 2940819,00 грн., в тому числі,
задекларованого за: 2010 рік на суму 987179,00
грн., 1 кв. 2011 року на суму 428751,00 грн., 2-4
кв. 2011 року на суму 1524879,00 грн. (т. 1 а.с.206);

-№, яким ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
збільшено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на суму
834,68 грн., в тому числі 196,58 грн. за
основним платежем та 638,10 грн. штрафу (т.
1 а.с.204).

В основу прийняття вказаних податкових
повідомлень-рішень покладено висновки
органу доходів і зборів про порушення
платником податків:

-п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1998 року №334/94-ВР, пп.
14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1,
п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, яке
призвело до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств,
задекларованого за 2010 рік на суму 987179,00
грн., 1 кв. 2011 року на суму 428751,00 грн., 2-4
кв. 2011 року на суму 1524879,00 грн., заниження
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств за 2-4 кв. 2011 року
на суму 551799,00 грн., 2012 рік на суму 5689630,00
грн., 2013 рік на суму 72432,00 грн.;

-пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, п. 189.1
ст. 189, пп. 196.1.1 п. 196.1 ст. 196, п.198.1, п. 198.2, п.
198.3, абз. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, яке призвело до
заниження об'єкта оподаткування
податком на додану вартість за жовтень
2010 року на суму 38629,00 грн., за грудень 2010
року на суму 133250,00 грн., за лютий 2011 року
на суму 58591,00 грн., за березень 2011 року на
суму 37878,00 грн., за травень 2011 року на
суму 7852,00 грн., за червень 2011 року на
суму 85422,00 грн., за липень 2011 року на суму
22969,00 грн., за серпень 2011 року на суму
8794,00 грн., за листопад 2011 року на суму
1298,00 грн., за січень 2012 року на суму
1573782,00 грн., за лютий 2012 року на суму
1223519,00 грн., за березень 2012 року на суму
2125633,00 грн., за квітень 2012 року на суму
419518,00 грн., за травень 2012 року на суму
9541340,00 грн.;

-пп. 14.1.47, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 163.1.1 п.
163.1 ст. 163, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.1, пп. 164.2.17
п. 164.2, п. 164.6 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст.
168, п. 171.1, п.171.2 ст. 171 Податкового кодексу
України, яке призвело до заниження
об'єкта оподаткування податком на
доходи фізичних осіб за 1 півріччя 2011
року на суму 27,12 грн., за 2 півріччя 2011
року на суму 40,68 грн., за 2012 рік у сумі
128,78 грн.

Перевіряючи правомірність висновків
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог, шляхом всебічного та
об'єктивного дослідження матеріалів
справи, колегія суддів апеляційного
адміністративного суду повністю
погодилась з такими, виходячи з
наступного.

1. В частині висновків відповідача про
завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
господарських операціях з
контрагентами ТОВ "Гарант Інвест
Сервіс", ТОВ "Маштехімпорт", ТОВ "Август",
ТОВ "МК-Ресурс", ЗАТ "Об'єднана
металургійна компанія", ТОВ "Метал
Трейд Сервіс", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ
"Укрнафтопродукт ЛТД", ТОВ "Форест-Трейд
ЛТД", ТОВ "Барви 2007", ТОВ "Євроойлбюро",
ТОВ "Елемер-Україна", ТОВ "Білкомплект",
ТОВ "Сталькомплект", ТОВ
"Дніпропетровська трубна компанія", ПП
"Ново-Ком", які орган доходів і зборів
вважає безтоварними, колегія суддів
виходить з наступного.

За висновками, викладеними в Акті
перевірки, позивачем сформовано
витрати по безтоварних операціях,
оскільки господарські операції з
постачання товарів відбувались без
фактичного їх отримання . Такий
висновок ґрунтується на відсутності у
позивача товаро-транспортних
накладних, сертифікатів-паспортів, що
підтверджують якість товару та
ідентифікують назву виробника.

Не погоджуючись з такими висновками,
суд першої інстанції виходив з того, що
укладені між позивачем та його
контрагентами правочини мали реальний
характер, проведені господарські
операції оформлені належними
первинними документами; відповідачем
не доведено фіктивності розглядуваних
операцій, а тому позивачем правомірно
сформовані податковий кредит та валові
витрати за цими операціями.

Як встановив суд, протягом періоду,
який перевірявся, позивач мав
господарські взаємовідносини із
наступними контрагентами:

1)26.01.2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Гарант
Інвест Сервіс" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОГ56,
предметом якого стала поставка товару -
електродів, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 3
а.с. 197-202).

2)14.12.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Маштехімпорт" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОМ267,
предметом якого стала поставка товару -
вибіркової продукції, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 3 а.с. 177-179).

3)16.02.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Август"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" (Покупець) укладено договір
№ОА306, предметом якого стала поставка
товару - підшипників, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 3 а.с. 141-144).

4)22.03.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "МК-Ресурс"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" (Покупець) укладено договір
№ОМ197, предметом якого стала поставка
товару - труб, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 3
а.с. 84-86).

5)18.01.2011 року між Закритим акціонерним
товариством "Об'єднана металургійна
компанія" (Постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" (Покупець) укладено договір
№ОО282, предметом якого стала поставка
товару - електродів, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 3 а.с. 61-64).

6)30.08.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Метал
Трейд Сервіс" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОМ229,
предметом якого стала поставка товару -
арматури, кількість та вартість, якого
визначається у специфікаціях (т. 4 а.с.
13-16).

7)22.12.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Анклав-Техно" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОА270,
предметом якого стала поставка товару -
вугілля, кількість та вартість, якого
визначається у специфікаціях (т. 3 а.с.
236-240).

8)18.12.2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Укрнафтопродукт ЛТД" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №16,
предметом якого стала поставка товару -
нафтопродуктів, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 3
а.с. 227-230).

9)25.10.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Форест-Трейд ЛТД" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОФ234,
предметом якого стала поставка товару -
піддонів дерев'яних, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 2 а.с. 108-112).

10)15.06.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Барви 2007"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" (Покупець) укладено договір
№ОБ330, предметом якого стала поставка
товару - нафтопродуктів, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 2 а.с. 86-89).

11)04.03.2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Євроойлбюро" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №116,
предметом якого стала поставка товару -
нафтопродуктів, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 2
а.с. 32-37).

12)05.02.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Елемер-Україна" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОЕ190,
предметом якого стала поставка товару -
устаткування, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 2
а.с. 187-190).

13)15.02.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Елемер-Україна" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОЕ311,
предметом якого стала поставка товару -
устаткування, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 3
а.с. 38-40).

14)26.11.2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Білкомплект" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОБ248,
предметом якого стала поставка товару -
обладнання, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 2
а.с. 91-93).

15)19.01.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Сталькомплект" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір №ОС278,
предметом якого стала поставка товару -
устаткування, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 1
а.с. 233-237).

16)12.01.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровська трубна компанія"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА" (Покупець) укладено договір
№ОД273, предметом якого стала поставка
товару - труб, кількість та вартість,
якого визначається у специфікаціях (т. 3
а.с. 126-128).

17)09.03.2011 року між Приватним
підприємством "Ново-Ком" (Постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
(Покупець) укладено договір
№НКом-9/ОН323, предметом якого стала
поставка товару - шин, кількість та
вартість, якого визначається у
специфікаціях (т. 3 а.с. 115-117).

Суд першої інстанції правильно
визначив, що до спірних правовідносин,
які мали місце між позивачем і
вказаними контрагентами у період з
01.10.2010 року по 01.01.2011 року повинні
застосовуватися норми законодавства,
що діяло до набрання чинності
Податковим кодексом України, а
починаючи з 01.01.2011 року - норми розділів
ІІІ, IV Податкового кодексу України.

Водночас, пунктом 1 підрозділу 4 розділу
ХХ "Перехідні положення" Податкового
кодексу України визначено, що розділ III
цього Кодексу застосовується під час
розрахунків з бюджетом, починаючи з
доходів і витрат, що отримані та
проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше
не встановлено цим підрозділом.

Враховуючи зазначену обставину, в
частині спірних правовідносин щодо
формування позивачем доходів та витрат
у період з 01.10.2010 року по 01.04.2011 року,
повинні застосовуватися норми Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Згідно п. 1.32 ст. 1 Закону України №283/97-ВР
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
№283/97-ВР валові витрати виробництва та
обігу - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці з врахуванням обмежень,
встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї
статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
№283/97-ВР).

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
№283/97-ВР валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 вказаного Закону
заборонено встановлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Крім того, відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР (що був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" від
03.04.1997 року №168/97-ВР, якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду, за
змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України,
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.10 статті 210 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтею 11 Закону України №283/97-ВР
визначаються правила ведення
податкового обліку, при цьому дана
стаття не містить будь-яких вимог щодо
наявності документів, що
підтверджували б право на віднесення
певних витрат до складу валових витрат.

За приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України №283/97-ВР, датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

З викладених правових норм випливає, що
при реалізації права на податковий
кредит платник повинен довести факти
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою виконання операцій, які є
об'єктом оподаткування ПДВ; платник
повинен представити належним чином
оформлені первинні облікові документи
на купівлю товарів (робіт, послуг) та
податкові накладні. Зазначені
документи повинні відповідати
встановленим законодавством вимогам,
містити несуперечливу та достовірну
інформацію, підтверджувати реальність
виконання платником відповідних
господарських операцій.

З наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит та зменшення
оподатковуваного доходу на суму витрат
для цілей оподаткування податком на
прибуток приватних підприємств, тобто
отримання податкової вигоди, є реальне
здійснення операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) з метою
використання у господарській
діяльності, а також оформлення
зазначених операцій необхідними
документами первинного обліку.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Як встановлено судом, контрагенти на
час здійснення господарських операцій
були зареєстровані як суб'єкти
господарювання та мали статус
платників податку на додану вартість.

Реальне здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами підтверджується
належними та допустимими доказами в
розумінні положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що містяться в матеріалах
справи та які були досліджені ДПІ під
час перевірки саме: податковими та
видатковими накладними, актами
здачі-прийняття робіт, підсумковою
відомістю, договірною ціною робіт,
заявками на отримання товару,
рахунками-фактурами, бухгалтерською
довідкою.

Як слідує з обставин, встановлених
судом першої інстанції, вчинені
позивачем та його контрагентами
господарські операції мали ділову мету
та спричинили реальні зміни майнового
стану підприємства, що підтверджується
даними бухгалтерського обліку.

На підставі наведених вище доказів, що
були досліджені, та оцінка яким надана
з дотриманням положень статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд зробив правильний
висновок про документальне
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

На підставі дослідження поданих
позивачем первинних документів (якими
оформлювалися операції з поставки
нафтопродуктів в адресу позивача) суд
встановив, що ці операції мали реальний
характер та були опосередковані
дійсним рухом активів.

Суд встановив, що у договорах,
укладених позивачем з контрагентами,
сторони узгодили, що поставка товару
здійснюється згідно з вимогами
Міжнародних правил щодо тлумачення
термінів «Інкотермс» 2000, а зокрема, СРТ
та DDU.

Офіційними правилами тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати «Інкотермс» (редакція
2000 року) визначено, що термін СРТ
означає, що продавець здійснює
поставку товару шляхом його передачі
перевізнику, призначеному ним самим.
Продавець зобов"язаний оплатити
витрати перевезення товару до місця
призначення.

Термін DDU означає, що продавець
здійснює поставку покупцю без
проведення його митного очищення для
імпорту і без розвантаження з
будь-якого прибулого транспортного
засобу в названому місці призначення.

Таким чином, за укладеними умовами
поставки, обов"язки з транспортування
покладені на продавця.

На підтвердження реального характеру
операцій, здійснених у межах виконання
названих договорів, позивачем подано:
специфікації, видаткові накладні,
податкові накладні, платіжні доручення
про оплату придбаного товару
безготівковим способом; докази про
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності.

У рамках даної справи відповідачем не
подано доказів, які свідчать про те, що
товар насправді не поставлявся
позивачеві, або поставлявся іншою
особою, ніж та, що вказана у первинних
документах, та не доведено здійснення
позивачем та його контрагентами
узгоджених дій, спрямованих на
створення штучних умов для отримання
незаконної податкової вигоди.

Як встановив суд, подані позивачем
документи на обґрунтування понесених
витрат за розглядуваними операціями (у
тому числі і по сплаті ПДВ) у їх
сукупності відповідають вимогам,
встановленим статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», містять усі
необхідні реквізити, дозволяють
достовірно встановити зміст та
учасників спірних операцій.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Позивачем надано до матеріалів справи
належним чином оформлені документи
первинного обліку, а отже доведено факт
реального виконання умов договору, що
надає позивачу право на формування
податкового кредиту по господарських
операціях з контрагентами за
вказаними господарськими операціями.

Крім цього необхідно звернути увагу, що
Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні ,
на які посилається відповідач в
обґрунтування правової позиції, не
встановлюють правил податкового
обліку валових витрат платників
податку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, товарно-транспортні
накладні є основними документами на
перевезення вантажів, тобто є
обов'язковими для перевізників, однак
не є документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Невиконання контрагентом своїх
обов'язків перед бюджетом не може бути
підставою для неможливості формування
валових витрат та податкового кредиту
на підставі господарських операцій
інших суб'єктів господарювання,
оскільки відповідно до ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстави для
однозначного висновку, що єдиною
підставою для виникнення у платника
права на податковий кредит є виписана
йому продавцем товарів (робіт, послуг)
податкова накладна.

Таким чином, відповідач не подав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускають його
контрагенти, а також не зазначено інших
обставин, які могли б свідчити про
недобросовісність позивача. Також не
надано жодних доказів, які б свідчили
про наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди - як-то безтоварний
характер здійснених операцій, а тому
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження включення відповідних
витрат до складу валових витрат
підприємства та права на отримання
податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Доводи відповідача про відсутність у
спірного постачальника задекларованих
основних засобів,
матеріально-технічної бази, персоналу
самі по собі не є доказом безтоварності
господарських операцій за участю цього
постачальника; ці доводи є оцінкою
контрагентів, за дії та поведінку якого
позивач не може нести
відповідальність.

У комерційній діяльності виконання
поставок товарів, робіт, послуг не
завжди вимагає наявності власних
основних та транспортних засобів,
значної кількості персоналу; звичаями
ділового обороту встановлені й інші
можливості залучення матеріальних
ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

До того ж, суд встановив, що у
розглядуваному випадку з огляду на
технологічний механізм виконання
спірних операцій наявність основних
фондів та значної кількості
працівників у постачальника не
вимагалася.

Перевірка фактичного перебування
контрагента за місцем реєстрації, так
само як і встановлення осіб, у яких
постачальник придбав реалізований ним
товар, не входить до кола обов'язків
платника податків-покупця, а відтак не
може впливати на порядок формування
ним даних податкового обліку.

Доводи відповідача в частині ненадання
позивачем сертифікатів (паспортів)
якості на товар, отриманий від
контрагентів ТОВ "Гарант Інвест
Сервіс", ТОВ "Маштехімпорт", ТОВ "Август",
ТОВ "МК-Ресурс", ЗАТ "Об'єднана
металургійна компанія", ТОВ "Метал
Трейд Сервіс", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ
"Укрнафтопродукт ЛТД", ТОВ
"Дніпропетровська трубна компанія", ПП
"Ново-Ком" та товарно-транспортних
накладних, документів складського
обліку по взаємовідносинах із цими
контрагентами, а також із ТОВ
"Форест-Трейд ЛТД", ТОВ "Барви 2007", ТОВ
"Євроойлбюро", ТОВ "Елемер-Україна", ТОВ
"Білкомплект", ТОВ "Сталькомплект"
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами, якими
підтверджується, що подальша
реалізація Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
товарів, придбаних у даних суб'єктів
господарювання, здійснювалася без їх
оприбуткування на власних складах
позивача, шляхом доставки товару
безпосередньо подальшим покупцям.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції правильно вказав у рішенні,
що висновки відповідача щодо завищення
позивачем витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, на
загальну суму 4550963,00 грн., в тому числі
за 4 кв. 2010 року на суму 1373941,00 грн., за 1
кв. 2011 року на суму 1219789,00 грн., за 2 кв. 2011
року на суму 2914267,00 грн., за 3 кв. 2011 року
на суму 36510,00 грн., за 4 кв. 2011 року на суму
6492,00 грн. та податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 634323,00 грн., в тому числі за жовтень
2010 року в сумі 58847,00 грн., за листопад 2010
року в сумі 26202,00 грн., за грудень 2010 року
в сумі 164175,00 грн., за січень 2011 року в
сумі 31535,00 грн., за лютий 2011 року в сумі
27056,00 грн., за березень 2011 року в сумі
196085,00 грн., за квітень 2011 року в сумі 7852,00
грн., за червень 2011 року в сумі 85422,00 грн.,
за липень 2011 року в сумі 22969,00 грн., за
серпень 2011 року в сумі 8794,00 грн., за
вересень 2011 року в сумі 4088,00 грн., за
листопад 2011 року в сумі 1298,00 грн. по
господарських операціях з
контрагентами ТОВ "Гарант Інвест
Сервіс", ТОВ "Маштехімпорт", ТОВ "Август",
ТОВ "МК-Ресурс", ЗАТ "Об'єднана
металургійна компанія", ТОВ "Метал
Трейд Сервіс", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ
"Укрнафтопродукт ЛТД", ТОВ "Форест-Трейд
ЛТД", ТОВ "Барви 2007", ТОВ "Євроойлбюро",
ТОВ "Елемер-Україна", ТОВ "Білкомплект",
ТОВ "Сталькомплект", ТОВ
"Дніпропетровська трубна компанія", ПП
"Ново-Ком" є безпідставними і
необґрунтованими та спростовуються
наявними у матеріалах справи належними
і допустимими доказами.

2.Щодо висновків відповідача про
завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств та заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість по господарських операціях з
контрагентами ТОВ "Агроімпорт ЛТД", ТОВ
"Агрон", ТОВ "Агропартнер", МПП Фірма
"Ерідон", ПП "Партнер Україна", ТОВ
"Інтерполіхім", ТОВ "ТД "Хімтрейд", ПАТ
"Украгро НПК", ТОВ "Фертеліта Групп", ТОВ
"Украгроком", ПАТ "Азот" (м. Черкаси), ПАТ
"Азот" (м. Рівне), ПАТ "Сєвєродонєцке
об'єднання Азот", ВАТ "Концерн Стирол",
за результатами яких товари було
реалізовано за цінами нижчими від цін
придбання, колегія суддів приходить до
таких висновків.

Суд встановив, що протягом періоду,
який перевірявся, позивач мав
господарські взаємовідносини із
наступними контрагентами :

-Публічним акціонерним товариством
"Азот" (м. Черкаси);

- Приватним акціонерним товариством
"Сєвєродонецьке об'єднання Азот";

- Відкритим акціонерним товариством
"Концерн Стирол" ;

- Публічним акціонерним товариством
"Азот" (м. Рівне) .

За укладеними з даними контрагентами (
продавцями) договорами позивачу
(покупцю) здійснювалась поставка
хімічних продуктів : карбаміду,
аміачної селітри, сульфату амонія,
аміаку водного.

Виконання умов даних договорів
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, актів
приймання товару та податкових
накладних (т. 12 а.с. 24-163).

За результатами господарських
операцій із перерахованими
контрагентами позивачем отримано
товарів на загальну суму 280188814,51 грн., в
тому числі ПДВ у сумі 46698135,75 грн.
Собівартість придбаних товарів у сумі
233490678,76 грн. включена позивачем до
складу витрат, а саме, за 1 кв. 2012 року в
сумі 217909260,84 грн., 2 кв. 2012 року в сумі
15581417,92 грн., податок на додану вартість
у сумі 46698135,75 грн., сплачений в ціні
товарів - до складу податкових
зобов'язань, відповідних податкових
періодів (т. 1 а.с. 81).

Отриманий Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА" від
перерахованих контрагентів товар в
подальшому реалізовувався наступним
покупцям:

1.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агропартнер" за
договором від 09.06.2011 року №ДГ-001891;

2. Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрон" за договором
від 27.07.2011 року №ДГ-002026, та за договором
від 11.01.2012 року №ДГ-002348;

3.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агроімпорт ЛТД"за договором від 09.06.2011
року №ДГ-001892 та за договором від
10.01.2012 року №ДГ-002382;

4.Приватному акціонерному товариству
"Украгро НПК" за договором від 01.07.2011
року №ДГ-001953;

5.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" за
договором від 12.08.2011 року №ДГ-002053;

6.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Фертелітта Групп" за
договором від 16.01.2012 року №ДГ-002388;

7. Малому приватному підприємству
Фірмі "Ерідон" за договором від 12.01.2011
року №ДГ-001252, та договором від 08.06.2011
року №ДГ-001889;

8.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Інтерполіхім" за
договором від 17.03.2011 року №ДГ-001564 ;

9.Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Хімтрейд"за договором від 11.01.2012 року
№ДГ-002385;

10.Приватному підприємству "Партнер
Україна" за договором від 09.06.2011 року
№ДГ-001893 .

За результатами господарських
операцій із перерахованими
контрагентами позивачем реалізовано
товарів на загальну суму 248134103,92 грн., в
тому числі ПДВ у сумі 41355684,00 грн.
Собівартість реалізованих товарів у
сумі 206778419,93 грн. включена позивачем до
складу доходів, а саме, за 1 кв. 2012 року в
сумі 193294591,64 грн., 2 кв. 2012 року в сумі
13483828,29 грн., податок на додану вартість
у сумі 41355684,00 грн., сплачений в ціні
товарів - до складу податкового кредиту
відповідних податкових періодів
(т.1а.с.71,81).

Судом досліджено, що документи на
підтвердження факту здійснення
позивачем господарських операцій з
придбання та подальшої реалізації
товарів із перерахованими
контрагентами є первинними в розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 року №996-XIV і відповідають
усім необхідним вимогам, передбаченим
цим Законом, а виписані ними податкові
накладні - вимогам податкового
законодавства, заперечення щодо форми
та змісту вказаних документів у органу
доходів і зборів на час перевірки були
відсутні.

Отже, суд прийшов до правильного
висновку, що здійснення позивачем
господарських операцій фактично мало
місце, що підтверджується усіма
необхідними належними і допустимими
доказами.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з
недоведеності відповідачем обставин,
які б свідчили про фактичне
нездійснення господарських операцій
між позивачем та контрагентами , тому
висновки про неправомірність
формування платником податків
податкового кредиту та валових витрат
за результатами таких господарських
операцій є безпідставними та
необґрунтованими. Господарські
операції позивача з його контрагентом
підтверджуються належним чином
оформленими документами первинного
бухгалтерського обліку. Крім того,
Закон України "Про об'єкти підвищеної
небезпеки" не встановлює будь-яких
обмежень, щодо надання в оренду об'єкту
підвищеної небезпеки його власником, а
реєстрація господарської діяльності з
використання об'єктів підвищеної
небезпеки чинним законодавством не
передбачена.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування з
податку на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.1.1 п138.1 ст138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням п.п.138.2, 138.11 цієї статті,
п.п.140.2 - 140.5 ст.140, ст.ст.142, 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

За правилами п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1, п.198.2 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійсненні операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів ( у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї з подій,
що відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Частиною 1 статті 44 Господарського
кодексу України передбачено, що
підприємництво здійснюється на основі
самостійного формування підприємцем
програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, встановлення цін на
продукцію та послуги відповідно до
закону, а також комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику.

В свою чергу, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
визначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що доходами є загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

З огляду на викладене, поняття
"господарська діяльність", як
сукупність господарських операцій, має
певні ознаки, в тому числі, наявність
економічного (фінансового) результату,
цінової визначеності та спрямованості
на отримання доходу.

Поняття "господарська діяльність" у
тому значенні, в якому воно вживається
як у Господарському кодексі України,
так і у Податковому кодексі України, не
включає такої обов'язкової ознаки, як
одержання прибутку від кожної окремої
операції, оскільки останнє не може
свідчити ані про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
підприємства, позаяк при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик, ані
вказувати в цілому на збитковий
характер господарської діяльності
підприємства.

Збиткова операція може визнаватись
такою, що здійснена поза межами
господарської діяльності платника
податків, лише у тому випадку, якщо
орган доходів і зборів доведе
відсутність об'єктивних економічних
причин для її негативного результату
та здійснення останньої з метою
умисного штучного заниження об'єктів
оподаткування.

В Акті перевірки відповідач зазначає,
що збитки платника податків від
описаних операцій склали 26712258,95 грн. (т.
1 а.с. 159-190).

Водночас, як встановлено розглядом
справи, за результатами господарської
діяльності у 1 півріччі 2012 року
прибуток Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
склав 9091856 грн., що було відомо органу
доходів і зборів (т. 1 а.с. 99).

Суд правильно вказав у рішенні, що
неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
такого підприємства, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

У даному випадку збитковість окремих
господарський операцій не мала своїм
наслідком загальну збитковість
господарської діяльності платника
податків за весь період, відтак, не може
свідчити про наявність в останнього
наміру виключно безпідставного
одержання коштів державного бюджету та
відсутність ділової мети.

3. В частині висновків відповідача про
заниження позивачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість по господарській операції з
продажу цінних паперів контрагенту ТОВ
"Укрбудгрупп", розрахунки за які
проведено не грошовими коштами, а
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог, колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановив суд, 16.04.2010 року між
ТОВ"ОСТХЕМ УКРАЇНА", від імені та в
інтересах якого діє Товариство з
обмеженою відповідальністю "Компанія
Тонаго" (Продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Укрбудгрупп" (Продавець) укладено
договір №Б40/1604004, предметом якого стала
купівля-продаж цінних паперів - простих
іменних акцій, емітованих ВАТ "ЗНВКІФ
"Біотекінвест", у кількості 11887900,
номінальною вартістю 0,25 грн./шт., на
загальну суму 47706700,00 грн. (т. 12 а.с. 164-165,
168).

Виконання умов даного договору
підтверджується актом
прийому-передачі від 21.04.2010 року та
випискою ТОВ "Перша фондова брокерська
компанія" про операції з цінними
паперами на рахунку у цінних паперах
№003657 за період з 01.04.2010 року по 22.04.2010
року (т. 12 а.с. 166-167).

Сторонами обумовлено, що розрахунки за
договором проводяться до 31.12.2011 року.

31.05.2012 року між ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА" та
ТОВ "Укрбудгрупп" укладено договір,
предметом якого стало зарахування
зустрічних однорідних вимог у сумі
47706700,00 грн.

За умовами даного договору,
заборгованість ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА"
перед ТОВ "Укрбудгрупп", яка виникла на
підставі договору від 07.12.2009 року №14,
укладеного між ТОВ "Баски плюс-2004" та
ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА", право вимоги за
яким перейшло до ТОВ "Укрбудгрупп"
згідно договору від 23.12.2009 року №14,
укладеного між ТОВ "Баски плюс-2004" та
ТОВ "Укрбудгрупп", зменшується на суму
47706700,00 грн. Заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрбудгрупп" перед Товариством з
обмеженою відповідальністю "ОСТХЕМ
УКРАЇНА", яка виникла на підставі
договору від 16.04.2010 року №Б40/1604004,
укладеного між ТОВ "ОСТХЕМ УКРАЇНА" та
ТОВ "Укрбудгрупп", зменшується на суму
47706700,00 грн. (т. 12 а.с. 170-176).

В акті перевірки відповідач зазначає,
що у періоді, в якому відбувалося
проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог між позивачем та ТОВ
"Укрбудгрупп", а саме в травні 2012 року,
платник податків повинен був збільшити
собі податкові зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 9541340,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними
висновками, суд першої інстанції
виходив з таких міркувань.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Аналогічні положення містяться в ч. 3
ст. 203 Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), згідно якої
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Оскільки передача цінних паперів
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Укрбудгрупп" була
здійснена позивачем у 2010 році, тобто,
під час дії Закону України "Про податок
на додану вартість" від 03.04.1997 року
№168/97-ВР, суд приходить до висновку, що
до спірних правовідносин застосуванню
підлягають норми даного Закону.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України "Про податок на додану
вартість" 03.04.1997 року №168/97-ВР (що був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин), об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" 03.04.1997
року №168/97-ВР (що був чинним на час
виникнення спірних правовідносин),
датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці; або дата
відвантаження товарів.

В силу вимог підпункту 3.2.1 пункту 3.2
статті 3 Закону України "Про податок на
додану вартість" 03.04.1997 року №168/97-ВР (що
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин), не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з випуску (емісії),
розміщення у будь-які форми управління
та продажу (погашення, викупу) за кошти
цінних паперів, що випущені в обіг
(емітовані) суб'єктами підприємницької
діяльності, Національним банком
України, Міністерством фінансів
України, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери; розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними активами,
фондами банківського управління),
відповідно до закону.

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" 03.04.1997 року
№168/97-ВР (що був чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що поставка товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за компенсацію
незалежно від строків її надання.

Пунктом 1.15 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" 03.04.1997 року
№168/97-ВР (що був чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що інші терміни
використовуються у значеннях,
визначених законами з питань
оподаткування або іншими законами, у
частині, що не суперечить цьому Закону
та іншим законам з питань
оподаткування.

Пунктом 1.6 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
№334/94-ВР від 28.12.1994 року (що був чинним на
час виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що товарами є матеріальні
та нематеріальні активи, а також цінні
папери, що використовуються у будь-яких
операціях, крім операцій з їх випуску
(емісії) та погашення.

Пунктом 1.31 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
№334/94-ВР від 28.12.1994 року (що був чинним на
час виникнення спірних правовідносин)
закріплено, що продажем товарів є
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів
комісії, схову (відповідального
зберігання), доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу прав власності
на такі товари.

Положення аналогічного характеру
закріплені у Податковому кодексі
України.

При відображенні зарахування
зустрічних однорідних вимог у
податковому обліку платників податків
відбувається зарахування
кредиторської заборгованості покупця
перед продавцем у рахунок дебіторської
заборгованості за товари та навпаки.

Таке зарахування є другою подією у
розрахунках для кожного з
контрагентів, оскільки зустрічні
однорідні вимоги виникають у них вже
після поставки товарів.

Податкове законодавство, виділяючи
окрему групу господарських операцій з
продажу цінних паперів, які не є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість, не передбачає жодних
обмежень щодо способу припинення
зобов'язань за такими операціями.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що за
чинним законодавством обумовлений
сторонами спосіб припинення
зобов'язань не впливає на правову
природу договору, на підставі якого
такі зобов'язання виникли.

Тобто, спосіб виконання договору
купівлі-продажу цінних паперів шляхом
взаємного зарахування сторонами
зустрічних однорідних вимог, за умови
переходу права власності на товар від
продавця до покупця, не може свідчити
про зміну його істотних умов щодо
проведення розрахунків за грошові
кошти.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що висновки
відповідача щодо заниження позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за травень 2012 року на
суму 9541340,00 грн. є безпідставними та
необґрунтованими і спростовуються
наявними у матеріалах справи дока

4. Щодо висновків відповідача про
заниження позивачем податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, колегія суддів враховує
таке.

Як зазначено в Акті перевірки , орган
доходів і зборів стверджує, що позивач
невірно визначив базу оподаткування
податком на доходи фізичних осіб при
оподаткуванні доходів у вигляді
заробітної плати, розмір якої
перевищив десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати, по 4
особовим рахункам у 1 півріччі 2011 року
(працівники: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4.) та по 6 особовим рахункам у 2
півріччі 2011 року (працівники: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13.), що призвело до заниження
об'єкту оподаткування податком на
доходи фізичних осіб на суму 67,80 грн.

Відповідно до ч. 164.1 ст. 164 Податкового
кодексу України, базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Згідно з пп. 164.2.1, пп. 164.2.2 п. 164.1 ст. 164
Податкового кодексу України, до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді:
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту); суми винагород та інших
виплат, нарахованих (виплачених)
платнику податку відповідно до умов
цивільно-правового договору.

Пунктом 164.6 статті 164 Податкового
кодексу України передбачено, що під час
нарахування доходів у формі заробітної
плати база оподаткування визначається
як нарахована заробітна плата,
зменшена на суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового
кодексу України (в редакції, що булла
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах
167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

У разі якщо загальна сума отриманих
платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

За висновком відповідача , враховуючи,
що станом на 01.01.2011 року мінімальна
заробітна плата становить 941,00 грн., у
разі, якщо платник податків отримав
місячний дохід у вигляді заробітної
плати, що дорівнює 10000,00 грн., то
податковий агент повинен виконати
наступний алгоритм оподаткування
даного доходу:

База оподаткування, до якої
застосовується ставка податку 15%,
становитиме 9410,00 грн. за вирахуванням
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, тобто
9410,00 грн. - 9410,00 грн.*3,6% = 9071,24 грн.

База оподаткування, до якої
застосовується ставка податку 17%,
становитиме 590,00 грн. (10000,00 грн. - 9410,00
грн.), за вирахуванням єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, тобто 590,00 грн. -
590,00 грн.*3,6% = 568,76 грн.

Сума податку, згідно позиції
відповідача, визначається наступним
чином: за ставкою 15% оподатковується
дохід 9071,24 грн., з якого податок
дорівнює 1360,69 грн.; за ставкою 17%
оподатковується дохід 568,76 грн., з якого
податок дорівнює 96,69 грн. Загальна сума
податку, що підлягає утриманню
податковим агентом з місячного доходу
платника податку 10000,00 грн., становить
1457,38 грн. (1360,69 грн. + 96,69 грн.).

Судом досліджено, що позивач при
визначенні розміру доходу, до якого
застосовується ставка 15%, а вище якого
17%, визначав загальний місячний
оподатковуваний дохід (т. 12 а.с. 182-191).

Суд дійшов правильного висновку, що
при визначенні розміру доходу у
вигляді заробітної плати, який
підлягає порівнянню з десятикратним
розміром мінімальної заробітної плати
для визначення ставки оподаткування 15%
чи 17%, слід враховувати розмір
заробітної плати, зменшений на суму
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Отже, для оцінки
суми, перевищення якої оподатковується
за ставкою 17%, належить враховувати
загальний місячний оподатковуваний
дохід, який, згідно з положеннями
пункту 164.6 статті 164 Податкового
кодексу України, не включає єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Застосування органом доходів і зборів
методології обрахунку, за якої єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування враховується
окремо при розщепленні загального
місячного оподатковуваного доходу на
дві суми, які оподатковуються за
ставкою 15% та 17%, а не щодо загального
місячного оподатковуваного доходу, не
ґрунтується на буквальному змісті
приписів проаналізованих вище норм
закону, а відтак є безпідставним та
призводить до заниження сум
оподатковуваного доходу, які
оподатковуються за ставкою 15% та
завищення сум доходу, які підлягають
оподаткуванню за ставкою 17%.

Обґрунтовано суд першої інстанції
вказав на відсутність обов'язку
позивача здійснювати оподаткування
безнадійної заборгованості по
особовому рахунку ОСОБА_14 у травні 2012
року.

Правова позиція суду ґрунтується на
приписах підпункту 164.2.7 пункту 16.2
статті 16 Податкового кодексу України (в
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
яким передбачено, що сума
заборгованості платника податку за
укладеним ним цивільно-правовим
договором, за якою минув строк позовної
давності та яка перевищує суму, що
становить 50 відсотків місячного
прожиткового мінімуму, діючого для
працездатної особи на 1 січня звітного
податкового року, крім сум податкової
заборгованості, за якими минув строк
позовної давності згідно з розділом II
цього Кодексу, що встановлює порядок
стягнення заборгованості з податків,
зборів і погашення податкового боргу, а
також дохід, що становить позитивну
різницю між сумою коштів, одержаною
платником податку від фінансової
установи після реалізації
заставленого майна платника податку
при зверненні стягнення фінансовою
установою на таке майно у зв'язку з
невиконанням платником податку своїх
зобов'язань за договором кредиту
(позики), та сумою фактично сплачених
платником податку зобов'язань за таким
договором кредиту (позики), і сумою, що
утримана фінансовою установою в
рахунок компенсації своїх витрат/втрат
(включаючи залишок непогашеної
платником податку суми фінансового
кредиту) згідно з таким договором.
Фізична особа самостійно сплачує
податок з таких доходів та зазначає їх
у річній податковій декларації.

За наведених обставин, суд першої
інстанції обґрунтовано визнав
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
27.02.2014 року №, №, №,
№ протиправними .

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, та постановив обґрунтоване
рішення, що повно відображає обставини,
які мають значення для справи.

Висновки суду є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх скасування, з
мотивів викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"04" липня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "01" жовтня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОСТХЕМ УКРАЇНА" вул.
Млинівська,28,м.Рівне,33024

3- відповідачу: Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

4- представнику позивача: Чепелюк І.В.
вул. Млинівська,28,м.Рівне,33024 - ,