Справа № 2а/331/6/14 (0808/670/2012)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2014 рокусправа № 2а/331/6/14 (0808/670/2012)
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 03 грудня 2012 р. у справі
№2а/331/6/14 (0808/670/2012)

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої
служби відділ примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Запорізькій області Міністерства
юстиції України

третя особа : Управління праці та
соціального захисту населення
Запорізької міської ради по Жовтневому
району

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби відділ примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Запорізькій області Міністерства
юстиції України третя особа:
Управління праці та соціального
захисту населення Запорізької міської
ради по Жовтневому району, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача щодо закінчення
виконавчого провадження; зобов'язати
відповідача відновити закінчені
виконавчі провадження; зобов'язати
відповідача здійснити дії щодо
виконання судових рішень; стягнути з
відповідача моральну та матеріальну
шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправними діями відповідача щодо
закінчення виконавчого провадження, що
на думку позивача порушує його права на
соціальний захист.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 03 грудня 2012 р. в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 - відмовлено.

Постанову суду мотивовано
правомірністю дій державного
виконавця щодо закінчення виконавчого
провадження.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу,
згідно якої просить скасувати
постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 грудня 2012 р. як таку, що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги повністю
повторюють правове обґрунтування
заявлених позовних вимог.

Сторони, про час і місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення, в судове засідання не
з'явились.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України,
нез'явлення в судове засідання
представників сторін апеляційної
скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази наявні в матеріалах
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,
внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради та віднесений до 1-ої категорії
осіб, які є постраждалими від аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до норм
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Позивач має статус
інваліда війни 2-ї групи, що
підтверджується посвідченням.

З огляду на те, що нормами Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено
соціальний захист відповідним
категоріям громадян та надання
соціальної допомоги у визначеному
законом розмірі, позивач неодноразово
звертався до суду за захистом своїх
прав.

Так, постановою Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 04 березня 2010 року
(справа № 2а-117/10р.) визнано протиправною
бездіяльність управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
невиплати у встановленому розмірі
щорічної разової допомоги на
оздоровлення як інваліда Чорнобиля 2-ї
групи ОСОБА_1 з 01.01.2009р. по 31.12.2009р.
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановленого законом. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 у
встановленому розмірі щорічної
разової допомоги на оздоровлення як
інваліду 2-ї групи ОСОБА_1 з 01.01.2009р. по
31.12.2009р. відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановленого законом.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 17 червня 2010
року постанова Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 04.03.2010р. змінена в
частині кінцевого періоду здійснення
ОСОБА_1 у встановленому розмірі
щорічної разової допомоги на
оздоровлення як інваліду Чорнобиля 2-ї
групи, тобто до 31 грудня 2009 року.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 22 жовтня 2010 року
(справа № 2-2975/10р.) визнано протиправною
бездіяльність управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
невиплати у встановленому розмірі
щорічної разової допомоги на
оздоровлення як інваліда Чорнобиля 2-ї
групи ОСОБА_1 за 2010 рік відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановленого законом.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради здійснити
перерахунок ОСОБА_1 в встановленому
розмірі щорічної разової допомоги на
оздоровлення як інваліду 2-ї групи
ОСОБА_1 з 01.01.2010р. по 22.10.2010р. відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановленого законом.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року постанова
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 22.10.2010р. змінена, викладена
резолютивна частина в новій редакції.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Визнано дії управління праці
та соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
ненарахування та невиплати у 2010 році
ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення, як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
протиправними. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік як
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до вимог ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням вже виплачених сум.
Провадження в частині позовних вимог
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
нарахування та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки
як особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до вимог ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» - закрито.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 20 вересня 2010 року
(справа № 2-86/10р.) відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні адміністративного позову
до управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради про визнання дій суб'єкта владних
повноважень щодо недоплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005-2010 роки,
як інваліду війни другої групи
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та зобов'язання
вчинити дії по її виплаті.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 квітня 2011 року постанова
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 20.09.2010р. скасована в частині відмови
в задоволенні позовних вимог за 2009-2010
роки. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Визнано протиправною
бездіяльність управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
невиплати ОСОБА_1 щорічної одноразової
допомоги до 5 травня, як інваліду війни
другої групи відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за 2009
та 2010 роки. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 недоотриману ним
щорічну одноразову допомогу до 5
травня, як інваліду війни другої групи
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2009 та 2010 роки у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком, встановлених на час виплату у 2009
та 2010 роках, з урахуванням виплачених
сум.

За виданими виконавчими листами
2а-117/10р., № 2а-2975/10р., 2а-86/10р. відкрито
виконавчі провадження.

Постановами відповідача за
виконавчими провадженнями №28171690,
№28169481, №27688511 виконавчі провадження
закінчено у зв'язку із ліквідацією
юридичної особи боржника. Дана
обставина підтверджена оголошенням
про ліквідацію управління, розміщене в
офіційному спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
«Бюлетень державної реєстрації» № 171 (6)
від 01.03.2011р. та в газеті «Запорізька
січ» № 40-42 від 03.03.2011р.; розпорядженням
голови Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради «Про ліквідацію самостійних
структурних підрозділів Жовтневої
районної адміністрації ЗМР» № 89р. від
22.02.2011р.; рішення Запорізької міської
ради № 6 від 18.02.2011р. «Про структуру
виконавчих органів Запорізької
міської ради, загальну чисельність
апарату Запорізької міської ради та її
виконавчих органів».

Вважаючи дії відповідача щодо закриття
виконавчих проваджень протиправними
та такими, що порушують права та
законні інтереси особи, позивач
звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає правомірним та
обґрунтованим рішення суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що вимоги Закону України
"Про виконавче провадження" містить
вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, а
саме:

- визнання судом відмови стягувача
від примусового виконання рішення
суду;

- визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

- смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

- скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

- письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

- закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; передачі виконавчого
документа ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи;

- фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

- повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

- направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;

- якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

- непред'явлення виконавчого документа
за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону; списання згідно
із Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи а
саме відповідно до розпорядження
голови Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради «Про ліквідацію самостійних
структурних підрозділів Жовтневої
районної адміністрації ЗМР» № 89р. від
22.02.2011р. юридичну особу боржника -
управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради - ліквідовано без
правонаступництва.

Відповідно ст. 67 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції
станом на 01.01.2012 р.), у разі злиття,
приєднання, поділу, виділу,
перетворення боржника - юридичної
особи стягнення за виконавчими
документами звертається на кошти та
інше майно тієї юридичної особи, на яку
відповідно до закону покладено
відповідальність за зобов'язаннями
боржника - юридичної особи. У разі
ліквідації боржника - юридичної особи
виконавчий документ надсилається
ліквідаційній комісії (ліквідатору)
для вирішення питання про подальший
порядок виконання рішення у
встановленому законом порядку. У разі
надходження виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. У разі якщо
виконавчий документ надіслано
ліквідаційній комісії (ліквідатору),
виконавче провадження підлягає
закінченню в порядку, встановленому
цим Законом.

Згідно до п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції станом на 01.01.2012 р.), державним
виконавцем приймається рішення про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню виконавчого документу у
зв'язку передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності
протиправності в діях державного
виконавця під час закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
ліквідацією юридичної особи боржника,
оскільки відповідач при прийнятті
спірних рішень діяв у відповідності до
норм чинного законодавства та в межах
наданої законом компетенції.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої їй внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом в залежності від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначені
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Отже, як вбачається з вказаної норми
права, особа має право на відшкодування
моральної шкоди, у разі порушення її
прав. При цьому, розмір відшкодування
моральної шкоди визначається судом
виходячи із сукупності обставин, які
свідчать як про факт заподіяння такої
шкоди так і глибини завдання такою
шкодою моральних страждань.

Відповідно до ст..71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи факт заподіяння
моральної шкоди позивач посилається на
те, що у зв'язку з неотриманням ним на
протязі значного часу належних йому
сум соціальної допомоги, змінив його
звичайний уклад життя, він вимушений
був витрачати власні кошти на
придбання комп'ютерної техніки,
придбання канцелярських засобів,
витрачати кошти на відправку поштових
відправлень, поїздки на судові
засідання тощо, що суперечить ст. 49
Конституції України.

В той же час, позивач не надав суду
доказів того, що неправомірні дії
відповідача призвели до погіршення
стану самопочуття та зіпсування
життєвого укладу. Документальних
підтверджень того, що позивач зазнав
фізичних страждань, також суду не
надано. Як не надано доказів і того, що
такі фізичні страждання, які згідно
доводів позивача мали місце, заподіяні
саме внаслідок протиправних дій
відповідача.

Судом встановлена відсутність
протиправності в діях відповідача, а
тому підстави для відшкодування
можливої моральної шкоди відсутні.

З урахуванням приведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засідання усіх
обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 03 грудня 2012 р. у справі № 2а/331/6/14
(0808/670/2012) - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 грудня 2012 р. у справі №
2а/331/6/14 (0808/670/2012) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай

Згідно з оригіналом.

Помічник судді
І.О. Гуртова