Справа № 753/15176/14-а
Суддя: Дубас В. А.
Дата ухвалення: 2014-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 суддя Дарницького
районного суду м.Києва Дубас В.А.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Дарницькому районі м.Києва
про визнання дій протиправними та
бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у серпні 2014 року звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивує тим, що є інвалідом 3 групи та
особою, постраждалою внаслідок аварії
на ЧАЕС 1 категорії, перебуває на обліку
у відповідача та отримує пенсію.

Статтями 50, 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що мінімальний розмір
пенсії інвалідам 3 групи не може бути
меншим 6 мінімальних пенсій за віком, а
додаткова пенсії виплачується у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.
Проте пенсія позивачу виплачується у
менших розмірах ніж передбачено цими
нормами.

У зв`язку з цим позивач просить суд
звернутися до Верховного Суду України
з клопотанням для вирішення питання
стосовно внесення до Конституційного
Суду України подання щодо
конституційності постанови Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року №1210
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
визнати незаконними дії відповідача
щодо застосування ним під час
нарахування/перерахунку пенсій
позивача положень бюджетних законів, а
також підзаконних нормативно-правових
актів, якими у порушення та розріз
встановлених Конституцією і Законами
України вимог і норм, визначено розміри
пенсій для осіб, які страждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до того, ще й значно менші, ніж
передбачені ст. 50, 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" для
відповідної категорії громадян;
визнати бездіяльність відповідача
щодо нарахування, перерахунку та
виплати ним позивачу недоотриманих сум
державної та додаткової пенсій,
передбачених ст. 49, 50, 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
протиправною; зобов'язати відповідача
зробити нарахування, перерахунок та
виплату державної пенсії позивача
відповідно, на підставі, у порядку та
розмірах, встановлених Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у редакції
діючих Законів №230/96, №231 та пов'язаними
із ним законами, а саме у розмірі не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком,
за період, починаючи з 01.01.2006 року і до
моменту винесення рішення у цій справі,
де розмір пенсії за віком визначається
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги ст.67 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", за якими
розміри пенсій збільшуються у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; без урахування
приписів Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
КМУ, якими визначено розміри пенсій для
осіб, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, мінні від
законодавчо встановлених, ще й у бік
зменшення; зобов'язати відповідача
зробити нарахування, перерахунок та
виплату додаткової пенсії позивача
відповідно, на підставі, у порядку та
розмірах, встановлених Законом України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у редакції
діючих Законів №230/96, №231, та
пов'язаними із ним законами, а саме у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком,
за період, починаючи з 01.01.2006 року і до
моменту винесення рішення у цій справі,
де розмір пенсії за віком визначається
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили нездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги ст.67 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", за якими
розміри пенсій збільшуються у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; без урахування
приписів бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
КМУ, якими визначено розміри пенсій для
осіб, постраждалих внаслідок ЧАЕС,
відмінні від законодавчо встановлених,
ще й у бік зменшення; зобов'язати
відповідача перерахувати у подальшому
позивачу, визначені ст. 50, 54 Законом
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
розміри пенсій, у зв'яжу зі збільшенням
розміру прожиткового мінімуму
встановленого законом для відповідної
групи осіб, починаючи з дня
встановлення нового розміру, а також
вчасно виплачувати належній її пенсії;
стягнути із відповідача у порядку
негайного виконання, передбаченого
ст.256 КАС України на користь позивача
боргову суму за пенсійними виплатами,
що виникла за весь період невиконання
вимог Законів України щодо нарахування
та перерахунку пенсій позивача,
передбачених ст. 50, 54 Законом України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою суду від 27.08.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період часу з
01.01.2006 року по 13.02.2014 року включно -
залишено без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

З врахуванням того, що у справі наявні
достатні докази, суд приходить до
висновку про можливість ухвалення
законного і обґрунтованого судового
рішення без проведення судового
засідання, а відтак у відповідності до
ч. 4 ст. 183-2 КАС України справа підлягає
розгляду в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідач належним чином
повідомлений про відкриття
провадження у справі, надав письмові
заперечення на позов, в яких просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, суд приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м.Києва, є інвалідом 3 групи
внаслідок захворювання, пов`язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та відноситься до осіб, постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі та в межах повноважень і у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Стаття 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначає, що застосування
цього закону визначається Кабінетом
Міністрів України, рішення якого
відповідно до Конституції України є
обов'язковими до виконання.

У відповідності до ст.117 Конституції
України Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Як вказав Конституційний Суд України у
рішенні від 26.12.2011 року №20- п/2011
невід'ємною складовою правового
регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з
того, що надання Верховною Радою
України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в п. 2, 3 ст.116 Конституції
України. Отже, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення ч.2 ст.96, п. 2, 3, 6 ст.116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах.

У рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011
Конституційний Суд України зазначив,
що розміри соціальних виплат залежать
від соціально-економічних можливостей
держави.

У відповідності до ч.1 ст.150 Конституції
України вирішення питання про
відповідність Конституції України
законів та інших правових актів
Верховної Ради України, актів
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України належить до
повноважень Конституційного суду
України.

Як з'ясував суд, Конституційним судом
України не приймалось Рішення про
визнання неконституційною постанови
Кабінету Міністрів України №562 від
12.07.2005 року. Крім того, Конституційний
Суд України у рішенні від 25.01.2012 року
№3-рп/2012 зазначив, що: в аспекті
конституційного подання положення ч.2
ст.96, п. 2, 3, 6 ст.116 Конституції України
треба розуміти так, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в тому числі
щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Як вбачається із п.4 Прикінцевих
положень до Закону України №4282-VI «Про
державний бюджет України на 2013 рік»
установлено, що у 2013 році норми і
положення, зокрема ст.ст. 20-23, 30, 31, 37, 39,
ст. 48, 50-5 та ст. 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Тобто виплата пенсій із надбавками
позивачу проведена згідно з чинним
законодавством України на момент
виплати, у зв'язку з чим суд приймає
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19, 116, 117, 150 Конституції України, Законом
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
Законом України № 4282-VI «Про державний
бюджет України на 2013 р.», Рішеннями
Конституційного Суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011 р., № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., ст. 8,
9, 11, 90, 99, 159, ст. 160-163, ст. 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м.Києва про
визнання дій протиправними та
бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена
сторонами протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови шляхом
подачі апеляційної скарги до
Київського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який її ухвалив.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

СУДДЯ:
В.А. ДУБАС