Справа № 283/2203/14-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"23" вересня 2014 р.
Справа № 283/2203/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Малинському
районі Житомирської області на
постанову Малинського районного суду
Житомирської області від "13" серпня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Малинському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
незаконною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
бездіяльність Управління Пенсійного
Фонду України в Малинському районі
Житомирської області незаконною та
зобов'язати відповідача з 04 липня 2014
року призначити (перевести) його на
пенсію державного службовця
відповідно до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» .

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він 04 червня 2012 року набув
право на державну пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку на 5 років
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Разом з
тим вважає що в 2014 році набув право на
пенсію відповідно до ст. 37 Закону
України «Про державну службу»,
оскільки його пенсійний вік зменшений
на 5 років, а загальний стаж державної
служби становить 35 років 05 місяців 02
дні.

Постановою Малинського районного суду
Житомирської області від 13 серпня 2014
року позов задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного Фонду України в
Малинському районі Житомирської
області щодо неперерахування ОСОБА_3
пенсії відповідно до статті 37 Закону
України «Про державну службу».

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Малинському районі
Житомирської області з 04 липня 2014 року
призначити (перевести) ОСОБА_3 з
ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсію державного
службовця відповідно до статті 37
Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, розглянувши
та обговоривши доводи, наведені у
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Житомирського апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 є потерпілим від
наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії,
про що свідчить посвідчення серії
НОМЕР_1, та має право на пільги і
компенсації, встановлені Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного Фонду України в
Малинському районі Житомирської
області та отримує пенсію за віком із
зниженням пенсійного віку на 5 років
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З трудової книжки позивача та довідки
апеляційного суду Житомирської
області № 18/14 від 01 липня 2014 року
вбачається, що стаж державної служби
позивача станом на 01 липня 2014 року
складає більше 35 років і він продовжує
працювати на посаді судді апеляційного
суду Житомирської області.

04 липня 2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного Фонду України в
Малинському районі Житомирської
області з заявою про перерахунок
призначеної йому пенсії на пенсію
відповідно до Закону України «Про
державну службу». Відповідач дану
заяву отримав, але перерахунок не
здійснив.

Колегія суддів зазначає наступне .

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України
"Про державну службу" №3723-XII на
одержання пенсії державних
службовців мають право особи, які
досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Встановлено, що позивачу згідно Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зменшено
пенсійний вік визначений ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" на 5
років.

Колегія суддів вважає , що позивач
досяг віку необхідного для призначення
пенсії згідно ст.37 Закону України "Про
державну службу".

Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року №283 з наступними
змінами затверджено Порядок
обчислення стажу державної служби,
пунктом першим якого встановлено, що
цим Порядком визначаються посади і
органи, час роботи в яких зараховуються
до стажу державної служби.

Пунктом 2 Порядку визначено зокрема, що
до стажу державної служби
зараховується робота (служба): на
посадах державних службовців у
державних органах, передбачених у
статті 25 Закону України "Про державну
службу", а також на посадах, віднесених
Кабінетом Міністрів України до
відповідної категорії посад державних
службовців; на посадах суддів, слідчих,
прокурорів, інших службових осіб, яким
присвоєно персональні звання.

Тобто, відповідно до положень
зазначеного Порядку робота (служба) на
посадах державних службовців у
державних органах, передбачених у
статті 25 Закону України "Про державну
службу" та робота (служба) на посадах
суддів в однаковій мірі зараховується
до стажу державної служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що суддя, на якого поширюється
дія положень статей 1, 2 Закону №3723-XII, є
державною службовою особою, яка
здійснює функції представника
державної судової влади на постійній
основі, наділений повноваженнями
здійснювати правосуддя та одержує
суддівську винагороду за рахунок
державних коштів.

Статтею 23 Закону № 3723-XII встановлено
граничний вік перебування на державній
службі, який становить 65 років.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону України
"Про державну службу" пенсія за віком
призначається державним службовцям
незалежно від того припинено роботу на
час звернення за пенсією чи вона
продовжується.

Чинна редакція ст. 37 Закону № 3723-XII
(текст статті 37 у редакції Закону
України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" (далі - Закон № 3668-VI))
передбачає, що пенсійний вік державних
службовців та граничний вік
перебування на державній службі, який
на сьогодні становить 65 років, не
збігаються. Крім того, статтею 37 цього
Закону встановлено, що особі, якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон №
1058-IV), а після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
3723-XII.

Діючим законодавством не встановлено
інших, ніж передбачено ст. 37 Закону
України "Про державну службу" умов для
нарахування пенсії державним
службовцям - суддям, які після
досягнення пенсійного віку
продовжують працювати на посаді судді.

Відповідно до ч.1, 5 ст.138 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" судді,
який вийшов у відставку, при досягненні
пенсійного віку виплачується пенсія на
умовах, передбачених ст.37 Закону
України "Про державну службу", або за
його вибором щомісячне довічне грошове
утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя. Про це
зазначив Конституційний Суд України в
Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що стаття
ст.138 Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" не суперечить
положенням статті 37 Закону №3723-XII та не
обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
№ 3723-XII умовах в разі досягнення ними
пенсійного віку

Таким чином, позивач мав право на
призначення пенсії державного
службовця з 04.07.2014 року відповідно до
ст. 37 Закону України "Про державну
службу" у розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Малинському
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Малинського районного суду
Житомирської області від "13" серпня 2014
р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
Малинському районі Житомирської
області пл. Соборна, 12 А,м.
Малин,Житомирська область,11601

4-третій особі: - ,