Справа № 814/4491/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4491/13-а

Категорія: 9.2 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Жук С.І., Лук'янчук О.В.,

секретар - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення фінансових
санкцій в розмірі 1700 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Головне управління
Міндоходів у Миколаївській області
звернулось з адміністративним позовом
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі
статті 17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», фінансових санкцій в сумі 1700
грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду Головне управління Міндоходів у
Миколаївській області подало
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.07.2010 року, в зв'язку з виявленим в ході
перевірки фактом порушення
відповідачем статті 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», податковим
органом, на підставі абзацу 5 частини 2
статті 17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», прийняло рішення № 140859 про
застосування до відповідача
фінансових санкцій у вигляді штрафу в
сумі 14 410 грн. - за роздрібну торгівлю
алкогольними напоями без наявності
ліцензії на такий вид діяльності.

Фактичною підставою для звернення до
суду Управління визначило несплату
відповідачем штрафу; юридичною
підставою - частину 5 статті 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» і пункт 10
Порядку застосування фінансових
санкцій, передбачених статтею 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.06.2003 року № 790.

Відповідно до вказаних норм, у разі
невиконання суб'єктом підприємницької
діяльності рішення про застосування
фінансових санкцій протягом 30 днів
після його отримання сума санкцій
стягується на підставі рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що штраф не є податковим боргом.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними по суті і
такими, що узгоджуються із вимогам
ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України,
Податкового кодексу України, Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

За змістом підпункту 20.1.34 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника податків,
на суму податкового боргу або його
частини.

На підставі підпункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий борг - це сума узгодженого
грошового зобов'язання, не сплаченого
платником податків у встановлений цим
Кодексом строк.

За правилами підпункту 14.1.265 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
«штрафна санкція (фінансова санкція,
штраф)» - це плата у вигляді фіксованої
суми та/або відсотків, що справляється
з платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності».

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України штрафна
санкція є грошовим зобов'язанням
платника податків.

Відповідно пункту 113.1 статті 113
Податкового кодексу України порядок
стягнення сум штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) є аналогічним
порядку, визначеному цим Кодексом для
стягнення сум грошових зобов'язань.

При цьому, як зазначено у
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
28.03.2014, № 375/11/14-14 "Щодо питань,
пов'язаних з оскарженням рішень про
застосування штрафних санкцій за
порушення вимог законодавства, яке
регулює обіг спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, а також
питань, пов'язаних зі стягненням
відповідних сум" окремі дефекти форми
рішення контролюючого органу не
повинні сприйматися як безумовні
підстави для висновку щодо
протиправності спірного рішення і, як
наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте
контролюючим органом у межах своєї
компетенції та з його змісту можна
чітко встановити зміст цього рішення
(зокрема, порушення законодавства, за
які застосовуються відповідні санкції,
та розмір останніх), таке рішення може
бути визнане судом правомірним навіть
у разі, коли не дотримано окремих
елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого
органу про застосування фінансових
санкцій за порушення вимог
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, прийняте не за
формою, передбаченою для податкових
повідомлень-рішень, варто розцінювати
як податкове повідомлення-рішення з
окремими дефектами, які не змінюють
суті спірного рішення.

Запропонований підхід є універсальним
принципом розгляду податкових спорів,
відповідно до якого перевага надається
змісту документа порівняно з його
зовнішньою формою. Подібні правила
судам варто застосовувати не лише щодо
спірних рішень контролюючих органів, а
також і при здійсненні оцінки
належності первинних документів,
податкових накладних, документів
податкової звітності, що подається
платниками податків тощо.

Водночас судам необхідно враховувати,
що незалежно від дефектів форми
податкового повідомлення-рішення з
визначення грошових зобов'язань за
фінансовими санкціями за порушення
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів на такі
повідомлення-рішення поширюється дія
норм Податкового кодексу України.

Приписи частини п'ятої статті 17 Закону,
згідно з якими в судовому порядку
стягуються не виконані суб'єктом
господарювання рішення органів,
уповноважених застосовувати санкції
за порушення законодавства щодо обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, можуть
застосуватися лише в частині, що не
суперечить Податковому кодексу
України. Отже, ця норма не стосується
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих контролюючими органами в
розумінні Податкового кодексу України.

Тому й передбачені відповідними
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають узгодженню в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України для узгодження грошових
зобов'язань, визначених контролюючим
органом. У свою чергу визначені такими
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають сплаті як грошові
зобов'язання в розумінні Податкового
кодексу України, а своєчасно
несплачені суми повинні стягуватися в
порядку, передбаченому для стягнення
податкового боргу (тобто з обов'язковим
направленням платникові податків
податкових вимог тощо).

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що, штраф в сумі 1700 грн. не є
податковим боргом.

Водночас, як зазначено у вищевказаному
Листі, передбачені відповідними
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають узгодженню в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України для узгодження грошових
зобов'язань, визначених контролюючим
органом. У свою чергу визначені такими
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають сплаті як грошові
зобов'язання в розумінні Податкового
кодексу України, а своєчасно
несплачені суми повинні стягуватися в
порядку, передбаченому для стягнення
податкового боргу (тобто з обов'язковим
направленням платникові податків
податкових вимог тощо).

В матеріалах справі такі податкові
вимоги відсутні.

А відтак, у адміністративній справі, що
розглядається відсутні правові
підстави для стягнення спірної суми.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно по суті
дійшов висновку, що позовні вимоги
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене,
керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у справі № 814/4491/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі 29 вересня 2014 року

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
С.І. Жук

Суддя:
О.В. Лук'янчук