Справа № 826/4737/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/4737/14 Головуючий
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «МБТ
Трейд» - Бордуніс Орини Вячеславівни на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МБТ Трейд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «МБТ Трейд»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
коригування митної вартості за
резервним методом здійснене
відповідачем з порушенням вимог
законодавства України, оскільки митний
орган мав достатньо інформації для
визначення ціни із застосуванням
попередніх п'яти методів. Посилався на
наявність усіх, передбачених Митним
кодексом України, документів, що
підтверджують правомірність
формування позивачем митної вартості
за основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
травня 2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Товариства з
обмеженою відповідальністю «МБТ
Трейд» - Бордуніс Орина Вячеславівна
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Між позивачем та ТОВ
«Зелмер Маркет» укладено договір
купівлі-продажу №UA/001/2012 від 03.07.2012 року.

В період з 03.10.2013 року по 28.10.2013 року
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів було подано митні
декларації № /2013/072610,
№100250000/2013/072789, №100250000/2013/072975,
№100250000/2013/073780, №100250000/2013/073783,
№100250000/2013/073815, №100250000/2013/074123,
№100250000/2013/074709, №100250000/2013/074748,
№100250000/2013/074780, №100250000/2013/075144,
№100250000/2013/075146.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів,
відповідач прийняв рішення про
коригування митної вартості 03.10.2014 року
№100250000/2013/600804/2, від 04.10.2014 року
№100250000/2013/600815/2, від 07.10.2013 року
№100250000/2013/600826/2, від 14.10.2013 року
№100250000/2013/600850/2, №100250000/2013/600851/2,
№100250000/2013/600852/2, від 17.10.2013 року
№100250000/2013/600858/2, від 23.10.2013 року
№100250000/2013/600872/2, №100250000/2013/600874/2,
№100250000/2013/600876/2, від 28.10/2013 року
№100250000/2013/600886/2, №100250000/2013/600885/2.

В графі 33 вищезазначеного рішення
відповідача про коригування митної
вартості вказано, що митна вартість
визначена за резервним методом у
зв'язку з неможливістю застосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості, оскільки при
здійсненні аналізу наданих до митного
оформлення позивачем документів,
виявлено, що в поданих до митного
оформлення документах виявлено
наступні розбіжності, що унеможливлює
перевірку числового значення
заявленої митної вартості.

Зі змісту частини 2.11 параграфу 5
договору про транспортування від 31.08.2012
року №07/07/2012 товариство РОХЛІГ СУУС
зобов'язане укласти договір
страхування вантажу, відповідно до
умов якого вартість перевезення
вказана в прайс-листі, що є додатком №1
до вказаного договору.

Також судом першої інстанції
встановлено, що позивачем до
митного оформлення не надано
зазначений додаток та страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

У зв'язку з викладеним декларанта було
повідомлено про необхідність надання
додаткових документів (виписки з
бухгалтерської документації,
прас-листа, копії митної декларації,
висновків про якісні та кількісні
характеристики товарів, підготованих
спеціалізованими експертними
організаціями, банківського
платіжного документа, що стосується
оцінюваного товару).

Витребувані у позивача додаткові
документи були надані не в повному
обсязі, а саме не було надано страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування; довідкову інформацію щодо
вартості у країні - експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Наданий позивачем прайс-лист виробника
товарів адресований виключно ТОВ «МБТ
Трейд», тобто має суб'єктивну
спрямованість.

Згідно висновку Київської обласної
торгово-промислової палати від 05.06.2013
року №Ц-289 експертом не зазначено, які
саме джерела інформації від заводу
виробника використані під час аналізу
якісних та вартісних характеристик
товарів.

Після здійснення коригування митної
вартості, товари були випущені у
вільний обіг шляхом надання гарантій
відповідно до частини 7 статті 55
Митного кодексу України за митними
деклараціями від 03.10.2013 року
№100250000/2013/072684, від 04.10.2013 року
№100250000/2013/072826, від 07.10.2013 року
№100250000/2013/073099, від 14.10.2013 року
№100250000/073852, від 14.10.2013 року
№100250000/2013/073853, від 14.10.2013 року
№100250000/2013/073854, від 17.10.2013 року
№100250000/2013/074153, від 23.10.2013 року
№100250000/2013/074750, від 24.10.2013 року
№100250000/2013/074806, від 24.10.2013 року
№100250000/2013/074808, від 28.10.2013 року
№100250000/2013/075280, від 28.10.2013 року
№100250000/2013/075279.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України, а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Статтею 49 Митного кодексу України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до статті 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу
(частина 1); митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу (частина 2).

Положеннями статті 57 глави 9 Митного
кодексу України встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(частина 2). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (частина 3).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в статті 58
Митного кодексу України.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як визначено в частині 5 статті 58
Митного кодексу України, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Статтею 54 Митного кодексу України
встановлено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості (частина 1). Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині 1 статті 58 цього Кодексу
(частина 2).

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до положень статей 49, 50
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які перемішуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах 5 і 6
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За змістом частини 6 статті 54 Митного
кодексу України передбачено, що орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у рішенні про
коригування митної вартості товарів М
100250000/2013/600804/2 від 03.10.2013 року вказано, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції): документи,
зазначені у частині другій ст. 53 МКУ
містять неповні дані (Згідно
зовнішньоекономічного договору від
03.07.2013 року №1/А/001/2012, імпортер товару
являється Дистрибютором. Згідно пункту
17 ст. 58 МКУ особи, одна з яких є
одноосібним агентом, одноосібним
дистриб 'ютором, чи одноосібним
концесіонером іншої, якби це не
називалося, вважаються пов 'язаними для
цілей цього Кодексу, якщо вони
підпадають під хоча б один із
критеріїв, визначених у ст. 15 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів торгівлі 1994 року.
Згідно частини 2.11 параграфу 5 договору
про транспортування від 31.08.12 №07/07/12
товариство РОХЛІН СУУС зобов'язане
укласти договір страхування вантажу.
Також, в договорі вказано, що вартість
перевезення вказана у прайс-листі, що є
додатком №1 до вказаного договору.),
неподання декларантом додаткових
документів на письмову вимогу митного
органу згідно ч. 3 ст. 53 МКУ: 1) Експортна
декларація країни відправлення.

Також, у рішенні про коригування митної
вартості № 100250000/2013/600815/2 від 04.10.2013 року
визначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції): документи, зазначені у ст. 53
МКУ містять розбіжності, а саме: в
інвойсі від 02.10.2013 року №924004492 вказано
банківській рахунок, який не співпадає
з інформацією наведеною у договорі.

У рішенні про коригування митної
вартості №100250000/2013/600826/2 від 07.10.2013 року
вказано, що визначено, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції): документи, зазначені у ст. 53
МКУ містять розбіжності, а саме: в
інвойсі від 02.10.2013 року №924004492 вказано
банківській рахунок, який не співпадає
з інформацією наведеною у договорі.

Крім того, у рішенні про коригування
митної вартості №100250000/2013/600850/2 від
14.10.2013 року вказано, що митна вартість
імпортованих товарів не можу бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки: документи,
зазначені у частині 2 ст. 53 МКУ містять
неповні дані, а саме: згідно договору
імпортер товару являється
дистриб'ютором. Згідно п. 17 ст. 58 МКУ
особи, одна з яких є одноосібним
агентом, одноосібним дистриб'ютором чи
одноосібним концесіонером, як би це не
називалось, вважаються пов'язаними для
цілей цього кодексу, якщо вони
підпадають під хоча б один із
критеріїв, визначених у ст. 15 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів торгівлі 1994 року.

Зі змісту частини 2.11 параграфу 5
договору про транспортування від 31.08.2012
року №07/07/2012 товариство РОХЛІГ СУУС
зобов'язане укласти договір
страхування вантажу, відповідно до
умов якого вартість перевезення
вказана в прайс-листі, що є додатком №1
до вказаного договору. Проте,
декларантом до митного оформлення не
надано зазначений додаток та страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

З аналогічних підстав прийнято рішення
про коригування митної вартості №
100250000/2013/600851/2 від 04.10.2013 року,
№100250000/2013/600852/2 від 14.10.2013 року.

У рішенні про коригування митної
вартості від 17.10.2013 року №100250000/2013/600858/2
зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, що імпортуються (вартість
операції): документи зазначені у ч. 2 ст.
53 МКУ містять неповні дані (декларантом
не подано до митного оформлення
транспортний (перевізний) документ, що
відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу, є
документом, що підтверджує митну
вартість товарів: довідка про
транспорті витрати видана ТОВ «Рохлінг
суус логіст ікс С.А.» проте CMR завірено
штампом іншого перевізника.

З аналогічних підстав прийнято рішення
про коригування митної вартості від
23.10.2013 року № 100250000/2013/600872/2,
№100250000/2013/600874/2 від 23.10.2013 року,
№100250000/2013/600876/2 від 28.10.2013 року,
№100250000/2013/600886/2 від 28.10.2013 року,
№100250000/2013/600885/2 від 28.10.2013 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що митний орган
обґрунтовано відмовив у митному
оформленні товарів, задекларованих у
митній декларації.

Зі змісту оскарженого рішення
вбачається, що основний метод
визначення митної вартості товарів за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються не був застосований,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

Метод 2-а не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з ідентичними
товарами, скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості).

Метод 2-6 не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з подібними
(аналогічними) товарами, скоригованими
відповідно до комерційних умов
поставки та партії товару (кількості).

Методи 2-в та 2-г не використані через
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

Митну вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

Відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT), було
здійснено послідовний перехід від 3 до
останнього методу визначення митної
вартості заявленого товару і
застосований 6-й (резервний) метод.

Згідно приписів даної статті митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Враховуючи, що надані позивачем
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товару,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для скасування
оскаржених рішень про визначення
митної вартості товарів.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони у
відповідності з ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, виконав покладений на
нього обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення, отже
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що даний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МБТ Трейд» -
Бордуніс Орини Вячеславівни - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.