Справа № 826/16668/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Мєзєнцева
Є.І.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційні скарги Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної Реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ксюніан» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» до
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
рішення про відмову в державній
реєстрації та зобов'язання вчинити, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
(далі по тексту - позивач) звернулося до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції
(відповідач - 1), Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві (відповідач - 2) про визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно, Корюк Тетяни Василівни,
від 10.09.2013 року № 5744504 про відмову у
державній реєстрації права власності
на нежитлове приміщення, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
літера «А-5» за позивачем; зобов'язання
Реєстраційну службу Луцького міського
управління юстиції прийняти рішення
про державну реєстрацію права
власності позивача на нежитлове
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 - літера «А-5» на підставі
рішення Господарського суду
Волинської області від 20.12.2011 року №
5004/2385/11, яке набрало законної сили 29.02.2012
року.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 14 лютого 2014
року адміністративний позов
задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач - 2 та товариство з
обмеженою відповідальністю «Ксюнінан»
подали апеляційні скарги. Відповідач - 2
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 листопада 2013 року та постановити нову
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ксюніан» просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 листопада 2013 року в частині
задоволення позову, а в іншій частині
постанову залишити без змін. На думку
апелянтів, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційних
скарг, перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, а постанова
суду не підлягає скасуванню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Рішенням Господарського суду
Волинської області від 20.12.2011 року по
справі № 5004/2385/11 задоволено позов ПАТ
«ВіЕйБі Банк», а сааме вирішено: в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 102/06Р від 03.11.2006
року, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк»
та ОСОБА_4, звернути стягнення на майно
оціночною вартістю 1 355 876 грн., яке є
предметом договору іпотеки № 47/06Р/1 від
30.11.2006 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі
Банк» та ОСОБА_4, та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 - літера «А-5»,
загальною площею 93,5 кв.м., шляхом
набуття права власності ПАТ «ВіЕйБі
Банк» на предмет іпотеки - нежитлове
приміщення, АДРЕСА_1 - літера «А-5».

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 29.02.20112 року
рішення Господарського суду
Волинської області залишено без змін.

08.08.2013 року ПАТ «ВіЕйБі Банк»
звернулося до реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції з
заявою про державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення, до
якої були додані: рішення
Господарського суду Волинської
області від 20.12.2011 року по справі №
5004/2385/11; постанова Рівненського
апеляційного господарського суду від
29.02.20112 року по справі № 5004/2385/11; довідка
з ЄДРПОУ, видана ГУ статистики у місті
Києві 17.06.2013 року; виписка з ЄДРЮФОП,
видана Державною реєстраційною
службою 06.04.2013 року; витяг з ЄДРЮФОП,
виданий Державною реєстраційною
службою 07.06.2013 року; нотаріальна
довіреність представника. Заява та
додані до неї документи були прийняті
державним реєстратором Луцького МУЮ
Герасимюк Ю.В., про що свідчить картка
прийому заяви № 4921020.

З матеріалів справи вбачається, що
заява позивача була передана на
розгляд до Державної реєстраційної
служби України.

За результатами розгляду заяви 10.09.2013
року державний реєстратор прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк Т.В.
винесла рішення № 5744504 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на підставі ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», п.п. 16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМ
України від 22.06.2011 року № 703.

Відмова державного реєстратора у
проведенні реєстрації мотивована тим,
що подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Наданим судовим рішенням за ПАТ
«ВіЕйБі Банк» визнано право власності
на нежитлове приміщення, літ. «А-5»,
загальною площею 93,5 кв.м., номер
приміщення не визначено, не подано
технічної документації на об'єкт
нерухомого майна, документ, що
підтверджує право власності на
зазначений об'єкт за попереднім
власником, згідно даних Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно, об'єктом обтяження згідно
договору іпотеки від 03.11.2006 року є
нежитлове приміщення площею 87,6 кв.м.
Рішення про відмову надіслано заявнику
разом з супровідним листом від 11.09.2013
року.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно,
врегульовані Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі -
Закон), Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою КМ України від
22.06.2011 року № 703, що набрав чинності з
дня його офіційного опублікування,
(надалі - Порядок № 703) та іншими
нормативно-правовими актами.

За твердженням представника
Укрдержреєстру рішення про відмову у
проведені державної реєстрації права
власності на нежитлове приміщення було
правомірно прийнято державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Корюк Т.В. в межах її повноважень,
визначених Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, затвердженого наказом МЮ
України від 02.04.2013 року № 607/5. Так, в п. 1
цього Порядку передбачено, що
реєстрація прав, які виникають на
підставі рішення суду, що набрало
законної сили, де однією із сторін є
юридична особа, проводиться державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру. В свою чергу,
територіальний орган державної
реєстрації прав, до якого надійшла
відповідна заява, лише забезпечує
виготовлення електронних копій
документів та за допомогою програмного
забезпечення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно передає
їх разом з заявою на розгляд до
Укрдержреєстру.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що такимі доводами
Укрдержреєстру є необгрунтованими з
огляду на наступне.

Указом Президента України від 06.04.2011
року № 401/2011 затверджене Положення про
Державну реєстраційну службу України,
в п.п. 10 п. 4 якого передбачено, що
Укрдержреєстр відповідно до
покладених на нього завдань може, в
тому числі, здійснювати державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно відповідно до закону.

Міністерство юстиції України в межах
своїх повноважень при визначенні
державної політики у відповідній сфері
має право приймати нормативно-правові
акти, які регулюють правовідносини у
сфері державної реєстрації прав. Разом
з тим, Міністерство юстиції України не
замінює законодавчого органу. Таким
чином, проведенню реєстраторами
Укрдержреєстру реєстрації прав на
нерухоме майно (в тому числі на
підставі Порядку взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, затвердженого наказом МЮ
України від 02.04.2013 року № 607/5) має
передувати врегулювання значеного
питання на законодавчому рівні.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» не покладено на
Укрдержреєстр відповідних
повноважень, не визначено в яких
випадках він здійснює реєстрацію
речових прав та яких саме прав.
Натомість, чинним законодавством прямо
передбачено, що державна реєстрація
права власності та інших речових прав
проводиться державним реєстратором за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна, який самостійно приймає рішення
про реєстрацію або відмову у ній.

За таких обставин, у державного
реєстратора реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції,
який прийняв заяву ПАТ «ВіЕйБі Банк»,
були відсутні підстави для передання
її на розгляд Державній реєстраційній
службі України, а у Державної
реєстраційної служби України
(державного реєстратора прав на
нерухоме майно Корюк Т.В.) були відсутні
повноваження для розгляду заяви і
прийняття рішення.

Крім того, не знайшли свого
підтвердження зазначені в
оскаржуваному рішенні державного
реєстратора Корюк Т.В. підстави відмови
у проведенні реєстрації права
власності ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень передбачений в ст. 24 Закону.
Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

В п. 4 ст. 24 Закону зазначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відмовляючи у державній реєстрації
прав та їх обтяжень з посиланням на
відповідну підставу, державний
реєстратор в своєму рішенні має
зазначити, в чому саме полягають
недоліки, що перешкоджають проведенню
реєстраційної дії. В свою чергу,
заявник має право усунути такі
недоліки та повторно звернутись для
реєстрації права.

В оскаржуваному рішенні № 5744504 від
10.09.2013 року державний реєстратор,
посилаючись на ст. 24 Закону, п. 16, 23
Порядку № 703, відмовив у проведенні
реєстрації оскільки заявником не було
надано технічної документації, не
ідентифіковано приміщення, не
визначено правовстановлюючим
документом номеру приміщення.

Відповідно до ст. 19 Закону та п. 5 ст. 19
Закону п. 10 Порядку № 703 документом, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Позивач звернувся з заявою про
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення АДРЕСА_1 - літера
«А-5». В якості правовстановлюючого
документу позивач надав рішення
Господарського суду Волинської
області по справі № 5004/2385/11 про
звернення стягнення на іпотечне майно
шляхом набуття ним права власності на
нежитлове приміщення, АДРЕСА_1 - літера
«А-5».

Крім того, п. 13 Порядку № 703
передбачено, що у разі подання не в
повному обсязі документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
прав, державний реєстратор приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію, яке містить
рекомендації щодо усунення обставин,
що були підставою для його прийняття. І
лише якщо заявник не усунув протягом
п'яти робочих днів після отримання
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію обставини, що
були підставою для його прийняття,
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Таким чином, подання неповного пакету
документів (наприклад, не подання
технічної документації у випадках,
коли це вимагається) є підставою для
зупинення розгляду заяви, а не для
відмови у проведенні реєстраційних
дій. Крім того, Порядком № 703
передбачена необхідність подання
органові державної реєстрації прав
технічного паспорту (технічної
документації) лише на новозбудований
чи реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Стосовно тієї обставини, що в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно об'єктом обтяження ПАТ
«ВіЕйБі Банк» за договором іпотеки від
03.11.2006 року було нежитлове приміщення
іншою площею, ніж визначено в судовому
рішенні, а саме - 87, 6 кв.м., суд зазначає
наступне.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 20.12.2011 року, що
набрало законної сили, встановлено, що
03.11.2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та
ФОП ОСОБА_4 був укладений нотаріально
посвідчений договір іпотеки № 47/06Р/1 в
забезпечення виконання умов
кредитного договору від 03.06.2011 року №
102/06Р.

27.11.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ФОП
ОСОБА_4 було укладено додатковий
договір № 1 до кредитного договору,
згідно якого збільшено суму кредиту.
Цього ж числа між сторонами укладено
нотаріально посвідчений додатковий
договір до договору іпотеки № 47/06Р/1,
відповідно до змісту якого іпотекою
забезпечувалося збільшене кредитне
зобов'язання. Приміщення передане в
іпотеку було ідентифіковано
нотаріусом під час вчинення з ним
нотаріальних дій.

Приймаючи рішення про набуття права
власності ПАТ «ВіЕйБі Банк» на предмет
іпотеки - нежитлове приміщення, літ.
«А-5», загальною площею 93,5 кв.м.
господарський суд враховував
наявність як договору іпотеки № 47/06Р/1
від 03.11.2006 року, так і додатковий
договір іпотеки від 27.11.2007 року до
нього, обтяження нерухомого майна за
яким не було зареєстровано.

Відповідно до ст. 3 Закону права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за умови,
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень. Відповідно
до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку»
в редакції, що була чинною на час
укладення іпотечного договору,
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації в
порядку, встановленому законодавством.
Проте, у разі недотримання цієї умови
іпотечний договір є дійсним.

Крім того, правовстановлюючим
документом в даному випадку є не
іпотечні договори, а судове рішення,
повноважень надавати оцінку
правомірності якому жоден з
відповідачів не має.

Нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 - літера «А-5», було
ідентифіковане, як нотаріусом під час
укладання договорів іпотеки, так і
судом під час розгляду справи. Зокрема,
в Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна міститься
інформація про обтяження відповідного
нерухомого майна (реєстраційний номер
майна 1260387) на підставі договору
іпотеки, його адресу, власника тощо. З
огляду на викладене, довод державного
реєстратора про відсутність
ідентифікації приміщення, що
унеможливлює проведення державної
реєстрації права власності є
необгрунтованими.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правильно визнав
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню вимогу позивача про
визнання протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Укрдержреєстру про
відмову в державній реєстрації права
власності за позивачем.

Водночас, у суду відсутні підстави для
задоволення вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк»
зобов'язати Реєстраційну службу
Луцького міського управління юстиції
прийняти рішення про державну
реєстрацію права власності позивача на
власності на нежитлове приміщення, з
огляду на наступне.

Відповідно до чинного законодавства
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації, за наявності передбачених
Законом підстав для відмови.
Відповідне рішення реєстратор приймає
за результатами розгляду поданих
заявником документів та їх перевірки
на відповідність встановленим вимогам.

Завдання адміністративного
судочинства полягає в гарантуванні
дотримання прав та вимог
законодавства, а не у забезпеченні
ефективності державного управління.
Тому, адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим в ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не може втручатись у
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції
правильно взяв до уваги надані
відповідачем 2 пояснення та докази з
яких вбачається, що право власності на
нежитлове приміщення А-5, загальною
площею 93, 5 кв.м. (реєстраційний номер
нерухомого майна 1260387) з 14.01.2011 року
зареєстровано за іншою особою - ТОВ
«КСЮНІАН». Реєстраційний номер
нерухомого майна, зареєстрованого за
ТОВ «КСЮНІАН» співпадає з
реєстраційним номером іпотечного
майна, на яке було звернуто стягнення
на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» рішенням
Господарського суду Волинської
області, що вказує на те, що це одне і
теж саме нежитлове приміщення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову частково, а
тому апеляційні скарги підлягають
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної Реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ксюніан» - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.