Справа № 802/32/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/24267/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року

у справі № 802/32/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області

про визнання
протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області (далі - Інспекція
ДАБК) про визнання протиправними та
скасування рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.02.2014 у
задоволені позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.04.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
задоволення позову.

Визнано протиправними та скасовано
постанову від 26.12.2013 №64 про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності; припис від
24.12.2013 про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
законодавству, будівельним нормам,
державним стандартам і правилам,
архітектурним вимогам, затвердженим
проектним рішенням, технічним умовам
та іншим нормативно-правовим актам,
виконуються без повідомлення,
реєстрації декларації про початок їх
виконання або без отримання дозволу на
виконання будівельних робіт; припис
від 24.12.2013 про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, Інспекція
ДАБК оскаржила його у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт суду
апеляційної інстанції з мотивів
порушення названим судом норм
матеріального права та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_2 просила залишити рішення
суду апеляційної інстанції без змін, а
скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 2
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неприбуттям належним чином
повідомлених про час і місце судового
засідання осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 24.12.2013 проведено перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання будівельних або підготовчих
робіт у підвальному приміщенні по вул.
В. Стуса, 16, смт. Теплик, Теплицький
район, Вінницька область, яке належить
ОСОБА_2 на праві власності.

У ході перевірки встановлено, що в
декларації про початок будівельних
робіт від 25.10.2013 № ВН 45 ОСОБА_2 у
графі містобудівні умови та обмеження
забудови земельних ділянок зазначила,
що вони не вимагаються з посиланням на
частину четверту статті 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Також у декларації про початок
виконання будівельних робіт від 25.10.2013
№ ВН 45 з реконструкції частково
зруйнованого входу в підвальне
приміщення ОСОБА_2 зазначила державний
акт на право постійного користування
землею від 09.04.1996 серія ВН № 15, який не
належить позивачу, а виданий ТВПТ ТОВ
«Тепликпобутсервіс».

Згідно з довідкою виконавчого комітету
Теплицької селищної ради від 25.02.2013 № 87
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване підвальне приміщення
ОСОБА_2, виданий ТВПТ ТОВ
«Тепликпобутсервіс».

За результатами перевірки відповідач
склав припис від 24.12.2013 про зупинення
підготовчих та будівельних робіт, які
не відповідають законодавству,
будівельним нормам, державним
стандартам і правилам, архітектурним
вимогам, затвердженим проектним
рішенням, технічним умовам та іншим
нормативно-правовим актам, виконуються
без повідомлення, реєстрації
декларації про початок їх виконання
або без отримання дозволу на виконання
будівельних робіт, з терміном
виконання до 31.12.2013.

24.12.2013 Інспекція ДАБК склала припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з вимогою привести об'єкт
перевірки у стан, який відповідає
вимогам чинного законодавства у термін
до 24.03.2014, та протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 24.12.2013.

Крім того, 26.12.2013 відповідач прийняв
постанову від 26.12.2013 № 64 про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, якою
позивача зобов'язано сплатити штраф у
сумі 43 848,00 грн.

Також судами попередніх інстанцій
установлено, що відповідно до
технічного паспорта, виготовленого
Гайсинським БТІ, позивачу видане
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно розташоване в підвалі
адміністративної будівлі, яка
розташована по В.Стуса, 16, смт. Теплик,
Теплицький район, Вінницька область, не
зазначено одного з входів в підвальне
приміщення, а саме вхід в підвал №1,
який згідно з проектною документацією
позивача рахується як раніше
зруйнований.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оспорювані рішення відповідача є
правомірними, оскільки доказами у
справі доведено наведення позивачем
недостовірної інформації у декларації
про початок виконання будівельних
робіт.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідно до пункту 25 Переліку
об'єктів будівництва для проектування
яких містобудівні умови та обмеження
не надаються, затвердженого наказом
Мінрегіонбуду від 07.07.2011 № 109 (далі -
Перелік №109), ОСОБА_2 не потрібно було
отримувати містобудівні умови та
обмеження, оскільки влаштування входу
в підвал в існуючому вході без добудови
нової вхідної групи є реконструкцією
нежитлових приміщень без зміни їх
зовнішньої конфігурації.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції
зазначив, що посилання відповідача на
зазначення позивачем у декларації на
відсутність потреби вказувати
містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки не
вимагаються відповідно до частини
четвертої статті 34 Закону «Про
регулювання містобудівної
діяльності», колегія суддів не
враховує, оскільки невірне зазначення
норми законодавства не є порушенням
постанови Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 №466 «Деякі питання виконання
підготовчих будівельних робіт».

Стосовно доводів відповідача про те, що
позивач вказала недостовірні
відомості щодо правовстановлюючих
документів на земельну ділянку, на якій
розташоване приміщення, суд
апеляційної інстанції виходив з
такого.

Позивач не мала можливості надати
документ, який би визначив належну їй
частину земельної ділянки під
будівлею, в якій знаходиться об'єкт
будівинцтва. Установлено, що позивач
зверталась до Теплицької селищної ради
та відділу Держземагенства у
Теплицькому району із заявами про
виділення належної їй земельної
ділянки. Згідно із довідками
Теплицької селищної ради від 25.02.2013 №87
та від 03.02.2014 №30 виробничий будинок
належить багатьом співвласникам, є
загальний Державний акт на право
постійного користування землею, тобто
видача кожному із співвласників
окремого державного акта не
передбачена і є технічно неможливою,
так як будинок є двохповерховим із
підвальними приміщеннями.

Ураховуючи наведені обставини в
сукупності, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що позивач не порушив
вимоги частини восьмої статті 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаними висновками
суду апеляційної інстанції з огляду на
таке.

Згідно з частиною восьмою статті 36
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
відповідно до закону несе
відповідальність за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про початок
виконання будівельних робіт, та
виконання будівельних робіт без
зареєстрованої декларації.

Відповідно до частини четвертої статті
34 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт об'єктів
будівництва без зміни зовнішніх
геометричних розмірів їх фундаментів у
плані, а також реконструкцію або
капітальний ремонт автомобільних
доріг, залізничних колій, ліній
електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій у межах земель їх
розміщення, а так само нове
будівництво відповідно до
містобудівної документації об'єктів
інженерно-транспортної інфраструктури
на замовлення органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
на відповідних землях державної чи
комунальної власності, може бути
проведено за відсутності документа, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою.

У той же час, пунктом 25 Переліку №109
передбачено, що містобудівні умови та
обмеження не надаються для
проектування об'єктів будівництва у
випадку реконструкції житлових та
нежитлових приміщень без зміни їх
зовнішньої конфігурації, улаштування
в існуючих житлових будинках,
адміністративно-побутових будівлях
підприємств та громадських будівлях
вбудованих приміщень громадського
призначення.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
про те, що у цьому випадку влаштування
входу в підвал в існуючому вході без
добудови нової вхідної групи є
реконструкцією нежитлових приміщень
без зміни їх зовнішньої конфігурації, а
тому містобудівні умови та обмеження
для забудови земельної ділянки не
потрібні.

Так само позивач може здійснювати
реконструкцію об'єкта будівництва
(влаштування входу в підвал в існуючому
вході без добудови нової вхідної групи)
без зміни зовнішніх геометричних
розмірів їх фундаментів у плані за
відсутності документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою

Факт внесення ОСОБА_2 до декларації про
початок виконання будівельних робіт
даних щодо підстав використання
земельної ділянки для будівництва за
умов відсутності у неї обов'язку
підтвердити право власності чи
користування земельною ділянкою не
може бути підставою для притягнення її
до відповідальності.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги не заслуговують на
увагу, спростовуються викладеними
нормами права та встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для скасування
оскаржуваного рішення суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій..

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.