Справа № 816/3294/14
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3294/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Ковальова Д.О.,

представника позивача - Фищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 6956,25 грн. та пені у розмірі 347,50
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем порушено
вимоги статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні ", а саме в 2013 році
відповідач не виконав норматив робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у
кількості 1 робочого місця, що має
наслідком накладення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 6956,25 грн. та пені у розмірі
347,50 грн., у зв'язку з порушенням терміну
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча в матеріалах справи
наявні докази, що він належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із звітом
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ),
наданим відповідачем Полтавському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві в цей період становила 8
осіб. У відповідності до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів становить 1
робоче місце, проте відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця.

Позивачем нарахована сума
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, яка складає в розмірі 7303,75
грн.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, у тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, нормами цієї статті встановлені
конкретні обов'язки підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, установ, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю /далі по тексту -
роботодавців/ стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування,
виконання яких роботодавцями презумує
виконання їх обов'язку щодо
самостійного працевлаштування
інвалідів, встановленого частиною 3
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Оскільки працевлаштування інвалідів
роботодавцями неможливе без
відповідного волевиявлення інвалідів,
то норми статті 18 також визначають, хоч
і опосередковано, обов'язок інвалідів
звернутися з метою працевлаштування
або до роботодавців безпосередньо, або
до центру зайнятості.

В свою чергу альтернативний спосіб
реалізації прав інвалідів на
працевлаштування зумовлює обов'язок
роботодавців звітувати до центру
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

Згідно Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
р. № 420 "Про затвердження форм звітності
та інструкцій щодо їх заповнення"
формою звітності роботодавців про
наявність вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма № 3-ПН „Звіт про
наявність вакансій", яка відповідно до
пункту 4 статті 20 Закону України "Про
зайнятість населення" подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості щомісячно.

У графі 15 цього Звіту наводяться дані
про можливість працевлаштування на
вільне робоче місце (вакантну посаду)
особи, що належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
"Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Згідно Наказу Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 року № 316
"Про затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання"
формою звітності роботодавців про
наявність вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма N 3-ПН "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)".

З огляду на викладене, звіт за формою
3-ПН є актом інформування органу
працевлаштування про створені
роботодавцем робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Цей звіт є водночас і запитом про
направлення до роботодавця інвалідів
для працевлаштування, оскільки центр
зайнятості, отримавши інформацію від
інвалідів насамперед про їх бажання
працювати, а від роботодавця -про намір
та можливості працевлаштувати
інвалідів, не тільки має змогу, а й
зобов'язаний відреагувати на
можливості конкретного роботодавця
забезпечити інвалідів певною працею та
бажання конкретних інвалідів
реалізувати своє право на
працевлаштування з врахуванням
індивідуальних функціональних
можливостей, обумовлених інвалідністю,
наявних у них кваліфікації та знань.

До такого висновку можна дійти,
виходячи зі змісту норм статті 18-1
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Так, відповідно до статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні "
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендацій МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідач не надав суду доказів на
підтвердження того, що він вживав
заходів щодо працевлаштування
інвалідів.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за несплату цих санкцій
відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Відповідно до статті 20 зазначеного
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

У відповідача в 2013 році працювало 8
працівників, фонд оплати праці у
вказаному році складав 111300 грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає: 111300 : 8 =
13912,50 грн.

За 1 робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом, відповідач до 15
квітня року, наступним за роком, у якому
відбулося порушення нормативу, повинен
був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі (13912,50 грн. : 2) х 1 - 0 = 6956,25 грн.

У зв'язку з несплатою
адміністративно-господарських санкцій
до встановленого терміну позивачем
розраховано пеню в сумі 347,50 грн. ( 6956,25
грн. х 0,04%) х 365 дн.)

Оскільки вказані суми не були сплачені
відповідачем, то, відповідно до частини
5 статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", ці суми підлягають стягненню
в примусовому порядку.

У відповідності до частини 4 статті 94
КАС України у справах, в яких позивачем
є суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення санкцій задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на р/р 0012 в ГУДКСУ в
Полтавській області, МФО 831019, одержувач
УДКСУ у Миргородському районі, код 37845125
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 6956,25 грн. (шість тисяч
дев'ятсот п'ятдесят шість гривень 25
копійок) та пені за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій в розмірі 347,50 грн. (триста сорок
сім гривень 50 копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 22
вересня 2014 року.

Суддя
А.Б. Головко