Справа № 2а/2570/3506/12
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Баргаміна
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ніжині та
Ніжинському районі Чернігівської
області про визнання вимоги
незаконною, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ніжині та Ніжинському
районі Чернігівської області про
визнання незаконною вимоги про сплату
боргу № Ф-500 від 04 травня 2011 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду заяви, в судове засідання не
з'явилися. Про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення заяви, а
особиста участь сторін в судовому
засіданні - не обов'язкова, колегія
суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
розгляд заяви за відсутності
представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 зареєстрована як Фізична особа -
підприємець та перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Ніжині та Ніжинському районі
Чернігівської області як платник
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

У зв'язку з несплатою у повному розмірі
єдиного внеску протягом липня місяця
2010 року по грудень місяць 2010 року, у
позивача утворилась заборгованість на
загальну суму 1742,80 грн.

04 травня 2011 року Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Ніжині та
Ніжинському районі Чернігівської
області сформовано вимогу № Ф-2500 про
сплату недоїмки зі страхових внесків в
розмірі 1742,80 грн.

Не погоджуючись з вищевказаною вимогою
про сплату боргу та вважаючи її
протиправною, позивач звернулась до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відносини у сфері
загальнообов'язкового державного.
пенсійного страхування регулюються
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року №2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«;Прикінцеві положення» Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" викладено в
такій редакції:

"Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Закон України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і зміни до підпункту 4
пункту 8 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" набрали чинності 17 липня
2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", відповідно до
якої фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
придбання спеціального торгового
патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачували страхові
внески у визначеному цим Законом
фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 18 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом; вони не
включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону, законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

У відповідності до п. 4.1 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України №21-1 від 19 грудня 2003 року,
обчислення страхових внесків
здійснюється щомісячно за ставкою - 33,2 %
суми фактичних витрат на оплату праці
працівників.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік",
встановлено розмір мінімальної плати
на 2010 рік у місячному розмірі: з 1 січня -
869 грн.. з 1 квітня - 884 грн., з 1 липня - 888
грн., з 1 жовтня - 907 грн., з 1 грудня - 922
грн.

Сплата страхових внесків здійснюється
у визначені ч. 6 ст. 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" строки, а саме:
щоквартально, протягом 20 календарних
днів, наступних за останнім
календарним днем звітного кварталу,
тобто за жовтень-грудень 2010 року до 20
січня 2011 року в сумі 908,34 грн..

Платникам, які не сплатили суми
страхових внесків у розмірі не менше
мінімального страхового внеску у
терміни до 20 січня 2011 року,
надсилається вимога про їх сплату.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
травня 2011 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Ніжині та
Ніжинському районі Чернігівської
області сформовано вимогу № Ф-2500 про
сплату недоїмки зі страхових внесків в
розмірі 1742,80 грн.

Згідно з положеннями Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" ОСОБА_3
зобов'язана сплачувати страхові внески
до Пенсійного фонду у загальному
порядку, незважаючи на те, що у вказаний
період 2010 року вона перебувала на
спрощеній системі оподаткування і була
платником єдиного податку відповідно
до Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03 липня 1998 року
№727/98.

Судом встановлено, що, позивач, як
фізична особа - підприємець, що обрала
особливий спосіб оподаткування,
протягом липня-грудня 2010 року страхові
внески до Пенсійного фонду України
сплатила не в повному обсязі, тобто без
врахування змін, внесених до
пенсійного законодавства.

Наведене дає підстави стверджувати, що
вимога про сплату боргу Ф-500 від 04
травня 2011 року сформована відповідачем
в межах наданих йому повноважень і з
дотриманням вимог чинних
нормативно-правових актів.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.