Справа № 276/273/13-а (2а/276/21/13)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/31275/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюк М.І., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області на постанову
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 13
березня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а
н о в и л а :

У лютому 2013 року позивачка звернулася
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просила визнати
незаконною відмову відповідача у
призначенні пенсії за вислугу років та
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області призначити їй
вказану пенсію з 1 листопада 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» вона має право
на призначення пенсії за вислугу років,
оскільки її посада входить до переліку
посад, що дають право на призначення
цієї пенсії, а стаж педагогічної роботи
становить понад 25 років.

Постановою Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 13 березня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року, позов задоволено.
Визнано незаконною відмову
відповідача у призначенні позивачці
пенсії за вислугу років. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області призначити
ОСОБА_4 пенсію за вислугу років з 1
листопада 2012 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивачки судові витрати в розмірі 34
грн. 41 коп.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 1
серпня 1986 року по 29 травня 2009 року
працювала викладачем по класу скрипки
в Іршанській дитячій музичній школі та
з 1 вересня 2009 року по 31 жовтня 2012 року -
викладачем по класу скрипки в
Іршанській школі мистецтв. Загальний
стаж роботи позивачки становить 29
років 10 місяців 27 днів, з яких в
Іршанській музичній школі та
Іршанській школі мистецтв - 25 років 11
місяців.

1 листопада 2012 року позивачка
звернулася до відповідача із заявою
про призначення пенсії за вислугу
років при наявності педагогічного
стажу більше 25 років. Однак, рішенням
комісії для розгляду питань, пов'язаних
з призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій відповідно до чинного
законодавства України про пенсійне
забезпечення у призначенні вказаної
пенсії відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що період роботи
позивачки в Іршанській музичній школі
з 1 серпня 1986 року по 29 травня 2009 року та
в Іршанській школі мистецтв з 1 вересня
2009 року по 31 жовтня 2012 року підлягає до
зарахування в спеціальний стаж роботи,
який дає їй право на пенсію за вислугу
років як педагогічному працівнику.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
позашкільну освіту» педагогічні
працівники позашкільних навчальних
закладів мають право на пенсію за
вислугу років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 909 від 4 листопада 1993 року (зі змінами
внесеними 26 вересня 2002 року)
затверджено перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років.
Оскільки посада позивачки до цього
переліку не входила, дорученням
Кабінету Міністрів України від 6 січня
1996 року № 397/21 дію вищезазначеної
постанови було поширено, в тому числі і
на викладачів шкіл мистецтв.

Постановою № 963 від 14 червня 2000 року
«Про затвердження переліку посад
педагогічних та науково-педагогічних
працівників» посада викладача школи
мистецтв включена до переліку посад
педагогічних працівників.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що період роботи позивачки в
Іршанській музичній школі з 1 серпня 1986
року по 29 травня 2009 року та в Іршанській
школі мистецтв з 1 вересня 2009 року по 31
жовтня 2012 року підлягає зарахуванню до
спеціального стажу роботи, який дає їй
право на пенсію за вислугу років як
педагогічному працівнику, а тому
обґрунтовано задовольнив позов.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 13
березня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.В.
Тракало

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк