Справа № 2а/465/1930/14-а 2а/465/163/13
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.
Справа № 876/7602/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.

суддів:
Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового
засідання: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 16 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області до
Головного управління юстиції у
Львівській області, управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій
неправомірними зобов»язання до
вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В
И В:

В квітні 2014 року позивач - Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області (далі - ГУПФУ у
Львівській області)звернулося в суд до
відповідачів - Головного управління
юстиції у Львівській області,
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, в якому просило
визнати протиправними дії державного
виконавця щодо не винесення постанови
про відкладення виконавчих дій та
зобов»язання винести постанову про
відкладення провадження виконавчих
дій.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 16 липня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції його оскаржив позивач,
покликаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, оскаржувану постанову
суду першої інстанції без змін. При
цьому суд виходить з наступних підстав.

Згідно із ст.255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов»язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Як встановлено пунктом 4 статті 257 КАС
України примусове виконання судових
рішень в адміністративних справах
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Спірні правовідносини регулюються
приписами Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
ВП №41894256 від 10.02.2014 року про відкриття
виконавчого провадження, відповідно до
якої відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 2-а-1011/11,
виданим 28.03.2012 року Франківським
районним судом м. Львова про
зобов»язання Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 12.10.2010 року по 06.05.2011 року в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, та
надано термін самостійно виконати
рішення у строк до 17.02.2014 року.

Вищезазначену постанову отримано
боржником 14.02.2014 року, що
підтверджується відбитком штампа
вхідної кореспонденції (а.с. 10).

На виконання вимог постанови про
відкриття виконавчого провадження,
Головним управлінням Пенсійного фонду
України у Львівській області надіслано
клопотання про відкладення
провадження виконавчих дій у даному
виконавчому провадженні та надання
реального строку для виконання
рішення.

13.03.2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на адресу ГУПФУ у Львівській
області в порядку ст.ст. 5, 11, 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
надіслано вимогу про зобов»язання у
строк до 20.03.2014 року виконати рішення
суду та надати письмове підтвердження
про виконання та повідомити про вжиті
заходи спрямовані на виконання
судового рішення. Також у даній вимозі
зазначено про відсутність підстав для
відкладення провадження виконавчих
дій.

Листом ГУПФУ у Львівській області від
20.03.2014 року щодо виконання судового
рішення зазначено про відсутність
змоги скористатись правом
самостійного виконання рішення, так як
отримано постанову лише 14.02.2014 року.
Даним листом просить надати можливість
скористатись правом самостійно
виконати судове рішення та винести
постанову про відкладення провадження
виконавчих дій та надати строк для

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону
державний виконавець зобов»язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом; надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження та їх
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз»яснює сторонам їх права і
обов»язки; проводить оцінку
(переоцінку) майна в порядку,
встановленому законодавством про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність.

Частиною 1 статті 6 Закону Державний
виконавець зобов»язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов»язаний
вживати передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
передбачено статтею 11 Закону.

Відповідно до статті 35 Закону за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Як видно з матеріалів справи державним
виконавцем двічі встановлювався строк
для самостійного виконання судового
рішення, однак позивачем рішення суду в
повному обсязі не виконано та не
наводяться інші обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, а також поважності причин його
невиконання, отже підстав для
відкладення виконавчих дій не було.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
позову, суд першої інстанції правильно
та обґрунтовано дав правову оцінку
доводам позивача.

За таких обставин відповідачем
належним чином використані надані йому
Законом України «Про виконавче
провадження» права.

При цьому, колегія суддів враховує, що
позивач не звертався в порядку ст. 263
КАС України до суду із відповідною
заявою, тобто, не скористався наданими
йому процесуальними правами щодо
ініціювання питання про відстрочення
та розстрочення виконання, зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області залишити без
задоволення, а постанову Франківського
районного суду м. Львова від 16 липня 2014
року у справі № 465/163/13 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
Л.Я. Гудим

Судді:
Р.Й. Коваль

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 10.09.2014 року.