Справа № 814/1503/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12 вересня 2014 року
Справа № 814/1503/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1 доВідділу
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції, вул. Пушкінська,
15,Вознесенськ,Миколаївська область,56500
провизнання неправомврною та
скасування постанови від 18.04.2014р.,В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
(далі - відповідач) з наступними
позовними вимогами:

- визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 18.04.2014 року, про
стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в
розмірі 25480,10 грн;

- визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 18.04.2014 року , про
стягнення з ОСОБА_1 витрат в розмірі 40
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що хоча ним не було отримано
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13.08.2013 року, в якій
зазначено строк на добровільне
виконання судового рішення, позивачем
було самостійно виконано рішення суду
та сплачено кошти в сумі 254800,95 грн., а
відтак не має підстав для стягнення
виконавчого збору.

Відповідач вважає позовні вимоги не
обґрунтованими, свої дії щодо
прийняття оскаржуваних постанов
правомірними, адже дані постанови
винесені у відповідності до норм
Закону України «Про виконавче
провадження».

Представниками сторін подано
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

Державним виконавцем Агіровою В.Л.
органу державної виконавчої служби
Вознесенького міськрайонного
управління юстиції винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 13.08.2013 року ВП №39341874 з виконання
виконавчого листа №473/2939/13-ц, виданого
13.08.2013 рокуВознесенським міськрайонним
судом Миколаївської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в
загальній сумі боргу 254800 грн. Разом з
тим, даною постановою боржнику
встановлено строк для добровільного
виконання до 20.08.2013 року (арк. с. 54).

У зв'язку із невиконанням боржником у
встановлений строк рішення, державним
виконавцем було здійснено ряд заходів,
спрямованих на примусове виконання
рішення.

У межах ВП №39341874 державним виконавцем
Агіровою В.Л. відділу державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
21.08.2013 року винесена постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
в розмірі 25480,10 грн. та постанова про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 40,00
грн (арк. с. 8-11).

27 березня 2014 року державним виконавцем
Агіровою В.Л. винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження ВП
№39341874, оскільки згідно заяви від 31.01.2014
року борг сплачений. При цьому, у п. 2
зазначеної постанови вказано, що
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій винесена в
окреме провадження (арк. с. 43).

Вважаючи постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору та
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 21.08.2014 року протиправною, позивач
звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV (далі -Закон).

Приписами ч. 2 ст. 25 Закону встановлено,
що державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону, копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про
виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 27 Закону передбачено, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

На виконання Закону, наказом
Міністерства юстиції України від 15.12.1999
року № 74/5 затверджено Інструкцію про
проведення виконавчих дій, п. 4.1. якої
передбачено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
вважається врученою боржнику за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі, за умов, передбачених для
вручення судових повісток. У разі, якщо
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження одержана
боржником несвоєчасно, внаслідок чого
боржник був позбавлений можливості
добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк, за письмовою заявою боржника при
підтвердженні факту несвоєчасного
одержання вказаної постанови
державний виконавець відкладає
провадження виконавчих дій у порядку,
установленому статтею 32 Закону, та
поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

З аналізу вищевикладених правових норм
вбачається, що постанова про стягнення
з боржника виконавчого збору має
виноситися лише після закінчення
строку, встановленого для
добровільного виконання рішення суду,
при встановленні обставин, що рішення
боржником у добровільному порядку не
виконано, та за умови направлення
боржникові копії постанови про
відкриття виконавчого провадження у
порядку, передбаченому законодавством.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
він не отримував постанову про
відкриття виконавчого провадження від
13.08.2013 року ВП №39341874, а про виконавче
провадження дізнався випадково при
продажі автомобіля.

У наданих відповідачем копій
матеріалів виконавчого провадження
№39341874 відсутні докази належного
повідомлення позивача про відкриття
виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно письмових заперечень
відповідача, копія постанови про
відкриття виконавчого провадження в
порушення вимог ч. 1 ст. 31 Закону була
направлена ОСОБА_1 простою
кореспонденцією, тобто докази
своєчасного отримання позивачем
постанови про відкриття виконавчого
провадження із зазначенням строку
добровільного виконання судового
рішення у відповідача відсутні. А
відтак, позивач був позбавлений права
на добровільне виконання судового
рішення.

Крім того, позивачем своєчасно (17.08.2013
року) сплачено борг в сумі 254800,95 грн.,
про що свідчить розписка (арк. с. 6) та
нотаріально посвідчена заява
стягувача про сплату всієї суми
боржником.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону, сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону,у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання
державний виконавець закінчує
виконавче провадження в порядку,
встановленому цим Законом. Виконавчий
збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються.

У зв'язку з неотриманням позивачем
постанови про відкриття виконавчого
провадження державного виконавця було
повідомлено про повне погашення боргу
лише в грудні 2013 року.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що
відповідачем не було належним чином
повідомлено позивача, який є боржником
у виконавчому провадженні, про
відкриття виконавчого провадження та
відповідно, про встановлення
відповідачем строку для добровільного
виконання ним рішення суду до 20.08.2013
року, що в свою чергу свідчить про те, що
позивача було фактично позбавлено
можливості добровільно виконати
рішення суду у встановлений державним
виконавцем постановою про відкриття
виконавчого провадження від 13.08.2013 року
ВП №39341874 строк.

Суд звертає увагу на те, що обов'язок
державного виконавця з'ясувати
обставину отримання копії постанови
про відкриття виконавчого провадження
передує вчиненню будь-яких дій
стосовно примусового виконання
рішення.

З огляду на встановлені судом
обставини та вищенаведені норми ЗУ
«Про виконавче провадження» суд дійшов
висновку про неправомірність дій
державного виконавця щодо винесення
оскаржуваних постанов про стягнення з
боржника виконавчого збору, оскільки
їх винесення в силу ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про
виконавче провадження» можливо у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, за умови вчинення державним
виконавцем, передбачених
законодавством дій щодо належного
повідомлення позивача про відкриття
виконавчого провадження та
встановленого строку для
добровільного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відділом
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції як суб'єктом
владних повноважень не доведено
правомірності свого рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 18.04.2014 року, про
стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в
розмірі 25480,10 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову про відкрниття виконавчого
провадження від 18.04.2014 року, про
стягнення з ОСОБА_1 витрат в розмірі 40
грн.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 сплачений
згідно квитанції №60 від 30.05.2014 року
судовий збір в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич