Справа № 707/1536/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 707/1536/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Борисюк Л.П., Собківа Я.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову Черкаського
районного суду Черкаської області від
25 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Білозірської сільської ради
Черкаського району, третя особа: ОСОБА_3
про визнання бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до
суду із адміністративним позовом до
Білозірської сільської ради
Черкаського району (далі - Відповідач) у
якому просила визнати бездіяльність
відповідача щодо не виконання пункту 3
рішення від 20.04.2011 року № 11-0/VI 11 сесії V1
скликання та зобов'язати виконати
вказане рішення в повному обсязі.

Постановою Черкаського районного суду
Черкаської області від 25 червня 2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, оскільки сторони у судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником
домоволодіння по АДРЕСА_2, ОСОБА_3 є
власником домоволодіння по АДРЕСА_1.
Право власності на земельні ділянки
ані в позивача, ані в третьої особи не
оформлено належним чином.

Рішенням Білозірської сільської
ради № 11-9/VI від 20.04.2011 року ОСОБА_2
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
земельної ділянки, площею 0,17 га, яка
розташована по АДРЕСА_2, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
Землевпоряднику сільської ради
провести відмежування земельних
ділянок в натурі та внести відповідні
зміни до земельно-облікових
документів.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що межі земельної ділянки в
натурі встановлюються/відновлюються
не органом місцевого самоврядування, а
відповідною юридичною особою, або
фізичною особою-підприємцем, що
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та у
складі якої працює не менше двох
сертифікованих
інженерів-землевпорядників.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, відповідачем було
неодноразово сформовано погоджувальну
комісію Білозірської сільської ради,
яка з метою виконання рішення від 20.04.2011
року № 11-0/VI 11 сесії V1 скликання,
виїжджала на земельну ділянку ОСОБА_2
та ОСОБА_3

В результаті огляду земельних
ділянок позивача та третьої особи,
віповідачем було складено протоколи
(копії містяться в матеріалах справи), в
яких зафіксовано, що межа зі сторони
господарства гр. ОСОБА_3, а саме, огорожа
встановлена з порушенням.

Відповідно до ст. 106 Земельного Кодексу
України (далі по тексту - ЗК України)
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.

Згідно із ст. 107 ЗК України основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

В силу вимог ст. 118 ЗК України
передбачено, що проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Згідно із правовими нормами земельного
законодавства, точні розміри
земельних ділянок визначаються
відповідною землевпорядною
організацією із закріпленням межових
знаків в натурі, з подальшим їх
визначенням в проекті відведення
земельної ділянки.

Крім того, порядок встановлення
межових знаків передбачений
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 року №376 (далі по тексту -
Інструкція).

Відповідно до п. 1.3 Інструкції
виконавцем робіт по встановленню
(відновленню) меж є юридична особа, що
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та у
складі якої працює не менше двох
сертифікованих
інженерів-землевпорядників або
фізична особа - підприємець, яка
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та є
сертифікованим
інженером-землевпорядником.

Пунктами 2.1 та 2.2 Інструкції
передбачено, що встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на підставі
розробленої та затвердженої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Документація із землеустрою щодо
встановлення меж житлової та
громадської забудови розробляється у
складі генерального плану населеного
пункту, проектів розподілу територій і
є основою для встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Згідно із п. 2.3 Інструкції комплекс
робіт із встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
включає: підготовчі роботи,
топографо-геодезичні, картографічні
роботи та роботи із землеустрою,
камеральні роботи, складання і
оформлення матеріалів технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а також
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх межовими знаками.

Відповідно до п.п. 4.1-4.3 Інструкції
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється при
повній (частковій) втраті в натурі (на
місцевості) межових знаків, їх
пошкодженні, яке унеможливлює
використання межових знаків, а також
при розгляді земельних спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до статті 186
Земельного кодексу України
документації із землеустрою. У разі
відсутності такої документації
розробляється технічна документація
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Аналіз наведених правових положень
дає колегії суддів апеляційної
інстанції підстави для висновку, що
позивач для вирішення даного спору
мала насамперед оформити належним
чином технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), яка має бути
виготовлена відповідно до норм чинного
законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову
Черкаського районного суду Черкаської
області від 25 червня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.