Справа № 2а-5581/12/1070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ К/800/55527/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Федорова М.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 року по справі № 2а-5581/12/1070 за
позовом Державного підприємства
«Димерське лісове господарство» до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Димерське
лісове господарство» звернулося до
суду з позовною заявою до ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.05.2009 року №
/0 на суму 906406,01 грн. та № на
суму 54496,10грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2013
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
28.05.2007 року № . У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні адміністративного позову
Державного підприємства «Димерське
лісове господарство» та в цій частині
прийнято нову постанову, якою визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 28.05.2007 року №
/0. В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена невиїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині оподаткування збитків,
отриманих власниками землі та
землекористувачами за період з 01.04.2005
року по 31.12.2008 року. За результатами
зазначеної перевірки відповідач
дійшов висновків про порушення
позивачем п.11.3 ст. 11 Закону України від
28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон
№334/94-ВР) та пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3 та п.4.1 ст.4
Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР).

На підставі зазначених висновків
перевірки відповідачем прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Судами встановлено, що ДП «Димерське
лісове господарство» створено з метою
ведення лісового господарства,
охорони, захисту та раціонального
використання та відтворення лісів.

На підставі Розпорядження Ради
міністрів УРСР від 12.10.1990 року № 473-р
позивачу було передано у постійне
користування 30877,2 га земель лісового
фонду на території Вишгородського
району.

Розпорядженнями № 172 від лютого 2008 року
та №№ 549, 551 - 563 від квітня 2008 року
Київська обласна державна
адміністрація зобов'язувала
Вишгородську райдержадміністрацію
забезпечити відшкодування збитків
землекористувачу у зв'язку з
відчуженням земельних ділянок.

За підзвітний період позивач отримав
кошти як відшкодування збитків при
вилученні земельних ділянок юридичним
та фізичним особам у загальній сумі
3159390,87 грн.

Позивач в порядку виконання вимог
законодавства щодо податку на прибуток
задекларував отримані кошти як
відшкодування вартості збитків,
понесених лісовим господарством при
вилученні земельних ділянок юридичним
особам, вказавши ці кошти в складі
валового доходу (рядок 01.6 декларацій з
податку на прибуток). Зокрема, суму
відшкодування від ТОВ «Фазан» в
розмірі 544961,00 грн. позивач задекларував
у складі валового доходу за півріччя 2008
року (декларація № 27267 від 08.08.2008 року за
півріччя 2008 року).

Відповідно до п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону
№334/94-ВР датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка, збитки за вилучення
якої відшкодовано підприємству,
перебувала в позивача на праві
постійного користування.

Згідно із ст. 149 Земельного кодексу
України земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
проводиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Відшкодування збитків внаслідок
недоодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки власником землі та
землекористувачам визначено ст. 156
Земельного кодексу України, а саме
власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
внаслідок: а) вилучення (викупу)
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом; б)
тимчасового зайняття
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для інших видів
використання; в) встановлення обмежень
щодо використання земельних ділянок; г)
погіршення якості ґрунтового покриву
та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників; ґ) приведення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників у непридатний для
використання стан; д) неодержання
доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону № 168/97-ВР
об'єктом оподаткування з податку на
додану вартість є операції платників
податків з продажу товарів (робіт,
послуг) на митній території України, в
тому числі операції з оплати вартості
послуг за договорами оренди (лізингу)
та операцій з передачі права власності
на об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення
кредиторської заборгованості
заставодавця.

За змістом п. 1.4 ст. 1 Закону № 168/97-ВР
продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або надання майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що кошти, отримані
позивачем як відшкодування збитків,
заподіяних внаслідок вилучення
земельної ділянки не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
відхилити.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року по справі №
2а-5581/12/1070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписФедоров М.О.