Справа № 327/203/14-а
Суддя: Горбачов Ю. М.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 327/203/14-а
Провадження №2-а/319/16/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року
смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді
Горбачова Ю. М.,

при секретарі судового
засідання…… Поньки Н.А.

за відсутності осіб, які повинні брати
участь у справі розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт
Куйбишеве Запорізької області справу
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області (дали -
ГУПФУ) про визнання незаконними дії
ГУПФУ в Запорізькій області про
відмову в перерахунку пенсії та
стягнення боргу у зв'язку з цим
перерахуванням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області про визнання
незаконними дії ГУПФУ в Запорізькій
області про відмову в перерахунку
пенсії та стягнення боргу у зв'язку з
цим перерахуванням, посилаючись на те,
що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС внаслідок
захворювання був визнаний інвалідом 3
групи та його було віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи і
за період з 01.01.2007 року отримує пенсію в
розмірі який не відповідає розміру
встановленому законодавством у 2009 році
неодноразово звертався з усною заявою
про перерахування та доплату пенсії,
однак від працівників УПФУ отримував
відмову в перерахуванні та доплаті
коштів. Вважає такі дії головного
управління ПФУ в Запорізькій області
незаконними та необґрунтованими. Також
зазначив, що його пенсія станом на
січень 2007 року повинна обчислюватись,
виходячи з вимог встановлених ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Закону України «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни», Закону України «Про статус
ветеранів війни та їх соціальний
захист» і повинна обчислюватись та
виплачуватись в розмірі: 6 мінімальних
пенсій за віком + 50% мінімальної пенсії
за віком + підвищення пенсії на 30% + 50
грн.

Просить зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області здійснити перерахунок розміру
пенсії йому за період з січня 2007 року по
грудень 2009 року, передбачених ст. 50, ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни та їх
соціальний захист», ст. 1 Закону України
«Про поліпшення матеріального
становища учасників бойових дій та
інвалідів війни», та зобов'язати ГУПВУ
в Запорізькій області надалі
виплачувати пенсію на рівні 6
мінімальних пенсій за віком +50%
мінімальної пенсії за віком +
підвищення пенсії на 30% + 50 грн.

Позивач ОСОБА_2 був повідомлений
належним чином про час і місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився.
Надав суду клопотання про розгляд
справи без його участі. Письмово
повідомила про підтримання
пред'явленого адміністративного
позову в повному обсязі на тих
підставах, що викладені в позовній
заяві повністю.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав надав письмові
заперечення в яких зазначив, що позивач
отримує пенсію згідно Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб", а для отримання
іншого виду пенсії, йому необхідно
написати заяву.

Заперечення відповідача на позовні
вимоги базуються на посиланнях на
підзаконні акти, які суперечать нормам
закону.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 183-2 КАС
України адміністративні справи про
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
розглядаються в порядку скороченого
провадження.

Суд, розглядаючи справу в порядку
скороченого провадження, оцінивши
повідомлені сторонами обставини,
вважає за можливе прийняти законне і
обґрунтоване судове рішення за
наявності достатніх підстав для цього,
а саме, про часткове задоволення позову
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС. Внаслідок захворювання,
пов'язаного з виконанням робіт із
ліквідації наслідків аварії, його
визнано інвалідом 3 групи, його
віднесено до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи але пенсія йому
нараховувалася і виплачувалася
відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком.

Згідно з ч 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів 3
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 11 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" зазначено умови, норми і порядок
пенсійного забезпечення
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (796-12) і цим
Законом.

Основні положення, щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
дійшов висновку, що при визначенні
розміру пенсій застосуванню підлягає
ч.4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова
КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Згідно ч.5 ст. 54 Закону № 796-ХІІ
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України. Однак, надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" випливає,
що за основу нарахування пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, береться
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно чинного законодавства
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Не беруться до уваги посилання
відповідача на ч. 3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з якої випливає,
що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, що
передбачено ст.ст. 49, 50, 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону №
796-ХІІ, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Тому підставою для перерахунку пенсії
є встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсій за віком
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний
розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію, виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення
розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен
проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Визначення прожиткового,
закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень, дає Закон
України "Про прожитковий мінімум" від 15
липня 1999 року №966-14, а також Законом
України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії" від 5 жовтня 2000 року за №2017-ПІ,
згідно статті 1 якою прожитковий
мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального
розміру пенсії за віком, який
відповідно до статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного Законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що прожитковий мінімум на
одну особу, а також окремо для тих, хто
відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку
затверджується Верховною Радою
України в Законі про Державний бюджет
України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної
сфери розповсюдження.

Статтею 65 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від
20 грудня 2005 року №335-ІV встановлений
прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність: з 1 січня - 350
гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1
жовтня - 366 гривень.

Враховуючи зазначене,
мінімальний розмір пенсії за віком
відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з 1 жовтня 2006 року складає
366 гривень.

Статтею 62 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" від
19 грудня 2006 року №489-5, що набрав
чинності з 1 січня 2007 року, затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1
жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття змінена
Законом України від 15 березня 2007 року
№749-5 та існує в новій редакції з 28
березня 2007 року, якою прожитковий
мінімум для особи, яка втратила
працездатність, визначений з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень.

При цьому, зазначена стаття
доповнена абзацом, яким передбачено
встановити, що для визначення
мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини 1
статті 28 "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з 1
квітня та з 1 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини
першої цієї статті, збільшений на 1
відсоток, що складає відповідно 410 грн.
06 копійок;415 грн. 11 копійок.

Статтею 58 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року №107-4, що набрав чинності
з 01 січня 2008 року був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність з 1 січня - 470
гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 жовтня
- 498 гривень.

Таким чином, для позивача як
інваліда 3 групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, нижчий розмір державної та
додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи з наведених
розмірів.

Позиція Управління ґрунтується
виключно на постановах Кабінету
Міністрів України, огляд яких не
підтверджує доводи відповідача
стосовно того, що будь-якою із них
визначений мінімальний розмір пенсії
за віком для встановлення нижчого
рівня пенсії, у тому числі інвалідам,
внаслідок захворювання від аварії на
ЧАЕС.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС
України в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Конституційний суд України
неодноразово розглядав проблему (про
що зокрема зазначено у Рішенні №8-рп/2005
від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005),
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та Закони України
виокремлюють певні категорії громадян
України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави. До них зокрема, належать
громадяни, яким пенсія призначається
за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії, є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень,
тому звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових Законів
або внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається.

Ухвалюючи судове рішення по
справі суд виходить з того, що
конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод
людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3
частиною 2 статті 6, статтею8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту 3 частини
першої статті 268 Цивільного кодексу
України позовна давність не
поширюється на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я, або смерті.

З огляду на зазначене, суд
вважає безпідставним доводи
відповідача щодо застосування до
спірних правовідносин річного строку
звернення до суду, встановленого ст. 99
КАС України

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6,10,11,159,160,163 КАС України, ст.46, 64,124
Конституції України, Закону України №
796-Х11«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги позивача задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області з 01.01.2007
року по 25.11.2009 року, щодо виплати ОСОБА_2
пенсії, як інваліду 3-ї групи, в розмірі
меншому ніж це встановлено ст.ст.49, 50, ч.
3, 4 ст. 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та ч. 3 ст. 42 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 ч.1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з урахуванням
встановленого розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність".

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області провести ОСОБА_2 перерахунок та
виплату основної пенсії - 6 (шість)
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії - 50% мінімальної
пенсії за віком по 3-й групі
інвалідності (основної та додаткової
пенсії) з 01.01.2007 року по 25.11.2009 року,
відповідно до ст.ст.49, 50, ч. 3, 4 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та ч. 3 ст. 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", як постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленої статтею 28
ч. 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням
встановленого розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

В іншій частині позивних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подання в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя :
Ю.М. Горбачов