Справа № 807/3332/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 р.

Справа № 876/6097/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Гнатик А.З.

з участю представників: позивача
Калинича І.І., відповідача Михайлова
А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 26
травня 2014 року у адміністративній
справі №807/3332/13-а за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтер-Каштан» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Каштан»
звернулось до суду із позовною заявою
до Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області від 03 вересня 2013
року № (форма «В1»), № (форма
«Р»), № (форма «В4»).

Постановою Закарпатського окуреного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області від 03 вересня 2013 року за
№, №, №. Присуджено з
Державного (місцевого) бюджету України
(м. Ужгорода) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтер-Каштан» витрати зі сплати
судового збору у розмірі 2294 грн., що
сплачений відповідно до платіжного
доручення за № 869 від 10 вересня 2013 року
через АТ «Укрексімбанк».

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Зазначає, що судом не враховано норми
Цивільного кодексу України щодо
спільної діяльності, невірно
застосовано норми Законів України «Про
податок на подану вартість», «Про
оприбуткування прибутку підприємств»
та Податкового кодексу України. Вважає,
що позивачем за період, що перевірявся
не було включено до складу доходів від
спільної діяльності кошти, отримані на
банківські рахунки як внески у спільну
діяльність без належної державної
реєстрації, а відтак такі внески були
визначені як безповоротна фінансова
допомога. Крім того, позивачем
неправомірно віднесено до складу
витрат у зв'язку із проведенням
господарської діяльності - витрати по
нарахуванню (сплаті) відсотків за
фінансовим та товарним кредитом на
користь нерезидента, мотивуючи це тим,
що згідно договору про спільну
інвестиційну діяльність від 15 червня
1998 року із подальшими змінами та
доповненнями розмір внеску фірми
«Теквуд ЛТД» у спільну інвестиційну
діяльність становить більше 50
відсотків, а тому існують певні
обмеження щодо віднесення сум,
сплачених в якості відсотків за
користування кредитом, до витрат.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав з підстав вказаних у скарзі,
просив скаргу задовольнити, постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. На
підставі направлень від 15 липня 2013 року
за №№747-749, проведена документальна
планова виїзна перевірка ТОВ
«Інтер-Каштан».

За результатами вказаної перевірки
відповідачем 16 серпня 2013 року був
складений Акт за №208/22-00/243863167, яким
встановлено наступні порушення: 1. п. 5.1
ст. 5, пп. 5.3.6. п. 5.3 ст. 5, пп. 5.5.2. п. 5.2 ст. 5,
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»; пп. 135.5.4. п. 135.1.
ст. 135, пп. 138.10.2. «г». п. 138.10. ст. 138, пп. 139.1.7.
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, чим занижено податок на
прибуток на загальну суму 265119 грн.; пп.
7.4.1., пп. 7.4.4. п. 7.4.ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»; п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено: -
завищення сум, що підлягають
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника податку в розмірі 42250 грн.;
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (р. 24) за 12 міс. 2012 року на суму 1250
грн.; завищення від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (р. 19) за 12 міс. 2012
року на суму 1250 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 03
вересня 2013 року відповідачем було
прийнято: податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 47017,50 грн., у тому
числі сума завищення бюджетного
відшкодування у розмірі 39050 та штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) у розмірі
7967,50 грн.; податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем у сумі 261119 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 8068 грн. та
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачеві зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 1250
грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що оскаржені податкові
повідомлення - рішення відповідачем
винесено протиправно, без врахування
усіх обставин.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 15 червня 1998 року
між позивачем та Теквуд ЛТД
(Великобританія) укладено договір про
спільну інвестиційну діяльність. Даний
договір зареєстрований в
Закарпатському обласному управлінні
зовнішніх економічних зв'язків, про що
свідчить картка державної реєстрації
№1321-404-6-034 договору (контракту) про
спільну інвестиційну діяльність за
участю іноземного інвестора (контракт
№ б/н від 15 червня 1998 року. Згідно з
умовами вищезазначеного договору
(пункт 5.3 договору) керівництво
спільною діяльністю по цьому договору,
а також ведення спільних справ
доручено позивачеві.

До даного договору вносилися зміни,
зокрема, щодо розширення інвестиційних
обов'язків сторін - учасниць договору
про спільну інвестиційну діяльність.
Даний факт підтверджується, зокрема,
протоколом №7 від 10 травня 2011 року та
внесеними на його підставі зміни та
доповнення №14 до Договору про спільну
інвестиційну діяльність б/н від 15
червня 1998 року.

На підставі вищевказаного протоколу та
змін і доповнень директором ТОВ
«Інтер-Каштан» 10 травня 2011 року було
видано розпорядження, відповідно до
якого наказано перевести кошти, що були
отримані від реалізації валюти у сумі
150000 євро з розрахункового рахунку ТОВ
«Інтер-Каштан» на розрахунковий
рахунок СІД ТОВ «Інтер-Каштан» - Теквуд
ЛТД.

На виконання вказаного розпорядження
ТОВ «Інтер-Каштан» були перераховані
кошти позивачу, про що свідчать наявні
в матеріалах справи платіжні
доручення.

Крім того, відповідно до Картки
державної реєстрації №1321-404-6-719
договору (контракту) про спільну
інвестиційну діяльність за участю
іноземного інвестора, зміни та
доповнення №14 від 10 травня 2011 року до
Договору про спільну інвестиційну
діяльність б/н від 15 червня 1998 року -
були відображені у такій Картці.

Відповідно до статті 136 пункту 136.1
підпункту 136.1.3 ПК України, для
визначення об'єкта оподаткування не
враховуються, зокрема, доходи як суми
коштів або вартість майна, що надходять
платнику податку у вигляді прямих
інвестицій або реінвестицій у
корпоративні права, емітовані таким
платником податку, в тому числі грошові
або майнові внески згідно з договорами
про спільну діяльність на території
України без створення юридичної особи.

Преамбула Закону України «Про режим
іноземного інвестування» вказує на те,
що цей Закон визначає особливості
режиму іноземного інвестування на
території України, виходячи з цілей,
принципів і положень законодавства
України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про режим іноземного інвестування»,
іноземні інвестиції - цінності, що
вкладаються іноземними інвесторами в
об'єкти інвестиційної діяльності
відповідно до законодавства України з
метою отримання прибутку або
досягнення соціального ефекту.
Державна реєстрація іноземної
інвестиції - фіксування факту внесення
іноземної інвестиції шляхом
присвоєння органом державної
реєстрації Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій інформаційному
повідомленню реєстраційного номера з
відповідним записом у журналі обліку
державної реєстрації внесених
іноземних інвестицій. Підприємство
набирає статусу підприємства з
іноземними інвестиціями з дня
зарахування іноземної інвестиції на
його баланс. Таким чином законодавцем
не пов'язується факт державної
реєстрації інвестиції з самим
визначенням такої інвестиції.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про режим іноземного інвестування»,
державна реєстрація (перереєстрація)
іноземних інвестицій та її анулювання
здійснюються Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, в семиденний строк з
дня подання іноземним інвестором
документів для реєстрації
(перереєстрації) іноземних інвестицій
та її анулювання. Незареєстровані
іноземні інвестиції не дають права на
одержання пільг та гарантій,
передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 23 та 24 Закону
України «Про режим іноземного
інвестування», іноземні інвестори
мають право укладати договори
(контракти) про спільну інвестиційну
діяльність (виробничу кооперацію,
спільне виробництво тощо), не пов'язану
із створенням юридичної особи,
відповідно до законодавства України.
Господарська діяльність на підставі
зазначених у статті 23 цього Закону
договорів (контрактів) регулюється
законодавством України. Оподаткування
митом майна (крім товарів для
реалізації або використання з метою,
безпосередньо не пов'язаною з
провадженням підприємницької
діяльності), що ввозиться в Україну
іноземними інвесторами на строк не
менше трьох років з метою інвестування
на підставі зареєстрованих договорів
(контрактів), здійснюється в порядку,
встановленому Митним кодексом України.
Прибуток, одержаний від спільної
інвестиційної діяльності за
договорами (контрактами),
оподатковується відповідно до
законодавства України.

Таким чином, висновок контролюючого
органу щодо отриманих у 2 кварталі 2011
року грошових коштів у розмірі 911408,00
грн. як безповоротної фінансової
допомоги суперечить матеріалам справи,
Закону України «Про режим іноземного
інвестування» та Податкового кодексу
України.

04 грудня 2007 року між позивачем
(«покупець» згідно умов контракту),
фірмою «Paolina Bacci Srl.» («продавець» згідно
умов контракту) та фірмою «Techwood ltd.»
(«кредитор» згідно умов контракту)
укладено контракт №5, предметом якого є
уступка права вимоги між продавцем і
кредитором згідно
зовнішньоекономічного Контракту №2
від 28 жовтня 2004 року. Загальна сума
такого контракту складає 114180,80 євро

Згідно умов розрахунків, що
передбачені вказаним контрактом
оплата за товарний кредит проводиться
безготівковим розрахунком шляхом
переводу з валютного рахунку покупця
на розрахунковий рахунок кредитора
сумами та в строки згідно графіку
погашення товарного кредиту.

Згідно графіка погашення товарного
кредиту, що міститься в матеріалах
справи, позивач зобов'язаний сплатити
7780,80 євро в якості погашення відсотків
за товарний кредит. Фінансові умови
надання товарного контракту згідно
вказаного контракту відповідають
практиці укладання
зовнішньоекономічних угод на
аналогічні послуги, про що свідчить
наявний в матеріалах справи висновок
державного підприємства «Державний
інформаційно-аналітичний центр
моніторингу зовнішніх товарних
ринків» від 13 серпня 2010 року №1/5726.

Перевіркою також встановлено, що
позивачем у 2010 році віднесено до складу
витрат у зв'язку з проведенням спільної
діяльності - витрат по нарахуванню
(сплаті) за фінансовим та товарним
кредитом на користь нерезидента (фірма
«Techwood ltd», Гібралтар) у розмірі 46674 грн.
(більше 50 відсотків оподаткованого
прибутку звітного періоду).
Оподаткований прибуток за 2010 рік
становить 62219 грн., у зв'язку з цим
позивачем зайво віднесено до складу
витрат 15564 грн.

Відповідно до статті 5 пункту 5.5
підпункту 5.5.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
чинною на час виникнення спору, до
складу валових витрат відносяться
будь-які витрати, пов'язані з виплатою
або нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (у тому числі
за будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до статті 5 пункту 5.5
підпункту 5.5.2 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
чинною на час виникнення спору, для
платника податку, 50 та більше відсотків
статутного капіталу (акцій, інших
корпоративних прав) якого перебуває у
власності або управлінні нерезидента
(нерезидентів), віднесення до складу
валових витрат на виплату або
нарахування процентів за кредитами та
іншими борговими зобов'язаннями на
користь таких нерезидентів та
пов'язаних з ними осіб дозволяється у
сумі, що не перевищує суму доходів
такого платника податку, отриману
протягом звітного періоду у вигляді
процентів від розміщення власних
активів, збільшену на суму, що дорівнює
50 відсоткам оподатковуваного прибутку
звітного періоду, без урахування суми
таких отриманих процентів.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вказана вище норма закону стосується
виключно юридичної особи, якою позивач
не являється, тому висновок
контролюючого органу суперечить
статті 5 пункту 5.5 підпункту 5.5.2 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Перевіркою також встановлено, що в
порушення статті 5 пункту 5.1, пункту 5.3
підпункту 5.3.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
СІД ТОВ «Інтер-Каштан» - Теквуд ЛТД» з 2
кварталу 2010 року по 1 квартал 2011 року
неправомірно віднесено до складу
витрат витрати по отриманих
інформаційно-консультаційних послугах
наданих ТОВ «Інтер-Каштан» на загальну
суму 85000 грн. без ПДВ.

Відповідач вважає, що внесок у спільну
інвестиційну діяльність ТОВ
«Інтер-Каштан» становить більше 20%
загальної вартості договору. Крім того,
директор СІД ТОВ «Інтер-Каштан» -Теквуд
ЛТД» Єсік Й.Й. займає посаду директора
ТзОВ «Інтер-Каштан». Відповідач також
вказав на те, що перевіркою встановлено
відсутність господарської потреби в
отриманні та оплаті СІД ТОВ
«Інтер-Каштан» - Теквуд ЛТД»
інформаційно-консультаційних послуг
від ТОВ «Інтер-Каштан».

В ході розгляду справи встановлено, що
позивачем до складу
інформаційно-консультаційних послуг
включено, зокрема, адміністрування,
нарахування та сплата податків по
договору про спільну інвестиційну
діяльність від 15 червня 1998 року
(орендна плата за землю, земельний
податок, комунальний податок,
екологічний податок плата за
спеціальне водокористування).

Відповідно до статті 138 пункту 138.10
підпункту 138.10.2 Податкового кодексу
України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема,
винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення відповідачем винесені без
достатніх правових підстав, тому
підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи, приведені в апеляційні скарзі,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області -
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у адміністративній справі
№807/3332/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 23.09.2014 р.