Справа № 826/16736/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника відповідачаБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С.
Марініча А.А. Осіпчука Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
фінансової інспекції в м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року у справі за позовом Державної
фінансової інспекції в м. Києві до
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва «Плесо» про зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року Державна фінансова
інспекція в м. Києві звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва «Плесо» в
якому просила зобов'язати відповідача
виконати пункт 3 вимоги Державної
фінансової інспекції в м. Києві від 07
травня 2013 року № 26-10-14-14/6056, зокрема,
забезпечити стягнення коштів в сумі 158
127,98 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, КП
«Плесо» є установою, підконтрольною
позивачу.

В період з 18 лютого по 12 квітня 2013 року
Державною фінансовою інспекцією в м.
Києві проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Плесо» за 2009-2012 роки, якою встановлено
низку порушень та недоліків фінансової
дисципліни, що відображені в акті
ревізії від 18 квітня 2013 року № 10-30/903.

Ревізією наявності дебіторської
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності встановлено, що
станом на 31 грудня 2012 року за
бухгалтерським обліком КП «Плесо»
рахується дебіторська заборгованість,
термін виникнення якої більше трьох
років, на загальну суму 283 068,53 грн.

Згідно з актами звірки
взаєморозрахунків за 2010-2011 роки
поновлено строк позовної давності по
частині дебіторської заборгованості
на суму 116 277,09 грн.

Водночас ревізією встановлено, що
внаслідок невжиття заходів стосовно
своєчасного стягнення дебіторської
заборгованості, і як наслідок, спливу
строків її стягнення, тобто допущення
втрати боржника в зобов'язанні, КП
«Плесо» нанесено матеріальної шкоди
(збитків) на загальну суму 166 791,44 грн., що
є порушенням пункту 5 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», статті
257 Цивільного кодексу України та пункту
11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська
заборгованість».

Порушення допущені через недостатній
контроль генерального директора
ОСОБА_7, начальника відділу
бухгалтерського обліку та фінансів
ОСОБА_8, начальника договірно-правового
відділу ОСОБА_9

У зв'язку з викладеним, до КП «Плесо»
направлено вимогу від 07 травня 2013 року
№ 26-10-14-14/6056 про усунення виявлених
порушень.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Частиною першою статті 4 зазначеного
Закону встановлено, що інспектування
здійснюється органом державного
фінансового контролю у формі ревізії
та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Абзацом 5 пункту 35 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 встановлено, що виявлені
допущені об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції
контролюючого органу, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інших нормативно-правових
актів, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Пунктами 1, 7, 8, 13 та 15 частини першої
статті 10 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
встановлено, що органу державного
фінансового контролю надається право:
перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; порушувати перед
відповідними державними органами
питання про визнання недійсними
договорів, укладених із порушенням
законодавства, у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
отримані підконтрольними установами
за незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства; при
виявленні збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку;
порушувати перед керівниками
відповідних органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій
питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.

Отже, Державна фінансова інспекція та
її територіальні органи, зокрема,
наділені повноваженнями пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства, при
виявленні збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку
та порушувати перед керівниками
відповідних органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій
питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях. При цьому
розгляд питання щодо притягнення
винних осіб до відповідальності
можливий лише після розгляду
матеріалів ревізії, в яких і зазначено
яке саме порушення допущено і
відповідальну за порушення особу.

Як вбачається з матеріалів справи в
пункті 3 вимоги позивача від 07 травня
2013 року № 26-10-14-14/6056 про усунення
виявлених порушень зазначено, що в
порушення пункту 5 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», статті
257 Цивільного кодексу України та пункту
11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська
заборгованість», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 08 жовтня 1999 року № 237, внаслідок
невжиття підприємством заходів щодо
своєчасного стягнення дебіторської
заборгованості і, як наслідок, спливу
строків її стягнення, допущено втрату
активів, чим КП «Плесо» нанесено
матеріальної шкоди (збитків) в сумі 166
791,44 грн., у зв'язку з чим підприємство
зобов'язано забезпечити стягнення
коштів сумі 166 791,44 грн. на користь КП
«Плесо», в іншому випадку відшкодувати
вищевказану суму з винних осіб.

З огляду на часткове виконання
відповідачем цієї вимоги позивач
просить зобов'язати КП «Плесо»
виконати її лише в частині коштів у
розмірі 158 127,98 грн.

Вказана вимога Державної фінансової
інспекції в м. Києві про усунення
виявлених ревізією порушень КП «Плесо»
не оскаржувалась, що зумовлює обов'язок
її виконання.

Однак, відповідно до статті 15 Закону,
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються, є
лише законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби.

Таким чином, при вирішенні даного
спору, суд повинен пересвідчитися в
законності вимоги Дежфінінспекції,
зокрема, стосовно можливості її
виконання відповідачем.

Так, в якості доказу проведення роботи
зі стягнення дебіторської
заборгованості з боку КП «Плесо»
додавалися наступні копії позовних
заяв: № 3353 від 23.09.2013, № 3483 від 08.10.2013, №
3582 від 15.10.2013, № 3863 від 11.11.2013, № 3864 від
11.11.2013, копії претензій та довідка про
реальне погашення частини
дебіторської заборгованості.

На даний час по вказаних позовних
заявах Третейським судом прийнято
відповідні рішення про задоволення в
повному обсязі позовних вимог КП
«Плесо»: по заяві № 3483 від 08.10.2013 до ТОВ
«Євробуд сервіс» - рішення суду від
25.12.2013; по заяві № 3582 від 15.10.2013 до
ОСОБА_10 - рішення суду від 25.12.2013; по
заяві № 3863 від 11.11.2013 до ОСОБА_11 -
рішення суду від 16.01.2014; по заяві № 3864
від 11.11.2013 до ОСОБА_12 - рішення суду від
03.02.2014.

З метою нагадування контрагентам про
існуючу заборгованість по укладеним
правочинам, КП «Плесо» у 2013 році було
направлено 231 претензій. Так, в травні
2013 року було підготовлено та
направлено боржникам 25 претензій, в
червні 2013 року - 35 претензій, в серпні 2013
року - 15 претензій, в вересні 2013 року - 24
листів та претензій, в жовтні 2013 року - 56
листів та претензій, в листопаді 2013
року - 18 претензій, в грудні 2013 року - 58
претензій.

До матеріалів справи КП «Плесо» було
додано частину претензій в кількості 49
шт., направлених боржникам по укладеним
з останніми договорам в 2009 та 2010 роках.

Крім цього, як зазначено представником
відповідача в письмових запереченнях
на апеляційну скаргу, з метою
нагадування контрагентам про існуючу
заборгованість по укладеним
правочинам, останнім у 2014 році було
направлено 337 претензій: в січні 2014 року
- 69 претензій, в лютому 2014 року - 31
претензій; в квітні 2014 року - 36
претензій; в травні 2014 року - 31
претензій; в червні 2014 року - 47
претензій, в липні 2014 року - 95 претензій,
в серпні 2014 року - 29 претензій.

Відносно сплати заборгованості по
укладеним правочинам, незалежним
Третейським судом Ліга юридичного
захисту інтересів споживачів було
повністю задоволено 26 поданих КП
«Плесо» позовних заяв.

Однак, вимога Державної фінансової
інспекції в м. Києві від 07 травня 2013
року № 26-10-14-14/6056, а саме пункт 3 цієї
вимоги щодо забезпечення стягнення
коштів в сумі 166 791,44 грн. на користь КП
«Плесо, в іншому випадку відшкодування
вищевказаної суми з винних осіб,
сформульована таким чином, що
унеможливлює її однозначне тлумачення
щодо порядку та способу її виконання, у
зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про зобов'язання КП «Плесо»
виконати цю вимогу в частині, що
стосується коштів у розмірі 158 127,98 грн.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що в позовній
заяві та апеляційній скарзі ДФІ м.
Києва не вказано жодної винної особи,
яка на її думку порушила порядок
ведення претензійно-позовної роботи та
не розкрито юридичного складу
правопорушення такої особи в частині
наявності в її діях порушень
(бездіяльності).

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 26.09.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.