Справа № 826/12362/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Островської О.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

приватного підприємства «Дівіал-2000»

до

державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 вересня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку приватного підприємства «Дівіал-2000» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення приватним підприємством «Дівіал-2000» пункту 198.6 статті 198 та пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1 340 448 грн.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 21.07.2014 №1238/26-59-22-03/30187680 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між приватним підприємством «Дівіал-2000» та його контрагентами:

- товариством з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія» за договором від 01.12.2012 №01-ГР-10;

- товариством з обмеженою відповідальністю «МТІ» за договором від 22.10.2012;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький коксохімремонт» за договором від 03.10.2011 №03-БУД-11;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Гефест Альянс» за договором від 03.06.2013 №01-АМП-13;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Марголак» за договором від 03.05.2013 №05/13-АМП;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Крістенс» за договором від 03.06.2013 №01-АМП-13;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Олтес Трейд» за договором від 01.02.2013 №АМП-02/13.

Аналізуючи доводи сторін щодо реальності господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами, суд наголошує на наступному.

Між приватним підприємством «Дівіал-2000» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія» (постачальник) укладено договір поставки від 01.12.2010 №01-ГР-10, за умовами якого постачальник зобов’язується власним транспортом поставляти покупцю товари.

На підтвердження виконання умов договору від 01.12.2010 №01-ГР-10, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 01.12.2010 №01-ГР-10, видаткових накладних за відповідні періоди щодо поставки плодово-овочевої продукції, податкових накладних за відповідні періоди.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між приватним підприємством «Дівіал-2000» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія» вказано на сумнівність взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Магреб Україна», яка зафіксована в акті державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 08.07.2013 №66/2220-37415308 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія».

Тобто висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено по ланцюгу контрагентів контрагента позивача, при цьому конкретно зміст порушення позивача в акті перевірки від 21.07.2014 №1238/26-59-22-03/30187680 не зафіксований.

Слід зазначити, що згідно розділу 3.2 акту державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 08.07.2013 №66/2220-37415308 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова компанія «Асторія» вбачається, що протягом квітня-травня 2012 року контрагент позивача декларував свої податкові зобов’язання з податку на додану вартість.

Отже, контролюючим органом під час перевірки позивача не перевірялись первинні документи по цієї господарської операції (зокрема, в акті перевірки неправильно зазначено реквізити договору), порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідачем суду не наведено.

Щодо взаємовідносин між приватним підприємством «Дівіал-2000» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «МТІ» (продавець), то позивач вказує на факт купівлі у останнього обладнання для транслювання оголошень та реклами в магазині позивача. Господарська операція відбулась на підставі рахунку-фактури від 26.10.2012 СФ-0000216, видаткової накладної, податкової накладної.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між приватним підприємством «Дівіал-2000» та товариством з обмеженою відповідальністю «МТІ» вказано на акт державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 01.08.2013 №331/26-56-22-01-03/36798441 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ».

При цьому згідно названого акту товариством з обмеженою відповідальністю «МТІ» декларувались податкові зобов’язання із податку на додану вартість, зокрема, і за жовтень 2012 року.

Відносно взаємовідносин приватного підприємства «Дівіал-2000» з товариством з обмеженою відповідальністю «МТІ», відповідачем також не наведено суду порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, первинні документи та рух активів за такою господарською операцією відповідачем під час перевірки не досліджувався.

При цьому, вироку суду на підтвердження вказаних обставин щодо «фіктивності» контрагентів позивача відповідачем суду не надано, конкретно зміст порушення приватним підприємством «Дівіал-2000» приписів податкового законодавства за наслідками таких взаємовідносин відповідачем не наведено, первинні документи по таких господарським взаємовідносинам відповідачем під час перевірки не досліджувались, доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідачем суду не надано.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій із товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький коксохімремонт» та товариством з обмеженою відповідальністю товариством з обмеженою відповідальністю «Гефест Альянс», позивачем надано суду копії договорів від 30.04.2013 №01/05-ТП, від 03.05.2013 №ВК-01/05, від 03.05.2013 №03-У-13 із додатками, від 03.06.2013 №01/06-ТП, від 03.06.2013 №01-МФ-13, від 03.06.2013 №01/06-ВК із додатком, від 03.06.2013 №01-У-06 із додатками та додатковими угодами до нього, від 02.09.2013 №02-09-СТ, договірних цін, актів приймання виконаних робіт, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт за відповідні періоди, локальних смет, довідки про вартість робіт, підсумкових відомостей ресурсів, ліцензії на здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький коксохімремонт» господарської діяльності у будівництві, дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, тощо.

Слід зазначити, що сам акт перевірки відповідача від 21.07.2014 №1238/26-59-22-03/30187680 містить численні невідповідності реквізитів первинних документів, зазначених в акті перевірки реальному змісту цих документів (зокрема, по податковим накладним, виписаних товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький коксохімремонт» вказані інші роботи).

Щодо взаємовідносин приватного підприємства «Дівіал-2000» із товариством з обмеженою відповідальністю «Марголак» за договором від 03.05.2013 №05/13-АМП, з товариством з обмеженою відповідальністю «Крістенс» за договором від 03.06.2013 №01-АМП-13 та з товариством з обмеженою відповідальністю «Олтес Трейд» за договором від 01.02.2013 №АМП-02/13, то в основу висновків органу державної податкової служби покладено:

- акт Ірпенської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів у Київській області від 20.06.2014 №114/22-4/36382591 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Марголак»;

- службова записка державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 27.03.2014 №1727/7/26-58-07-04 щодо наявності у товариства з обмеженою відповідальністю «Крістенс» ознак «фіктивності»;

- акт державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 17.04.2014 №1155/26-55-22-10/38487923 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Олтес Трейд».

З актів Ірпенської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів у Київській області від 20.06.2014 №114/22-4/36382591 та державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 17.04.2014 №1155/26-55-22-10/38487923 вбачається, що контрагенти позивача декларували свої податкові зобов’язання із податку на додану вартість.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій із товариством з обмеженою відповідальністю «Марголак», товариством з обмеженою відповідальністю «Крістенс» і товариством з обмеженою відповідальністю «Олтес Трейд», позивачем надано суду копії типових договорів про експедиційно-транспортні послуги від 01.02.2013 №АМП-02/13, 03.05.2013 №05/13-АМП, від 03.06.2013 №01-АМП-13, планів-замовлень, актів здачі-прийняття робіт, звітів виконаних робіт, податкових накладних за відповідні періоди.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що під час перевірки приватного підприємства «Дівіал-2000»відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, первинні документи по господарським операціям не досліджувались.

Висновки щодо порушення позивачем приписів Податкового кодексу України зроблено органом державної податкової служби на лише припущеннях, без підтвердження наявності порушень фіскальних інтересів держави внаслідок господарських взаємовідносин позивача та його контрагентів.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, навіть якщо припустити недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем не доведено), правові наслідки наступають саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 24.09.2014