Справа № 807/1245/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/17136/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року та постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року позивач - Закарпатське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернувся до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просив стягнути з відповідача - ФОП
ОСОБА_4 суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році у розмірі 14680 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, мотивували
свої рішення тим, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що відповідач повинен
самостійно працевлаштовувати
інвалідів; повинен вживати всіх
необхідних заходів щодо
працевлаштування інвалідів, однак
здійснення цих заходів не є обставиною,
що звільняє від відповідальності за не
працевлаштування інвалідів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Поданим ФОП ОСОБА_4 статистичним звітом
«Про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік» (форма № 10-ПI)
зазначено, що на підприємстві
відповідача у звітному періоді не
працювали інваліди у кількості,
визначеній Законом (а.с.4). Згідно
поданого відповідачем звіту,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу - 15 осіб,
чисельність інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
підприємстві відповідача на робочих
місцях для інвалідів складає - 1 особа,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 1223,00 грн.

В зв'язку з неналежним оформленням (не
вказано розміру визначених
адміністративно - господарських
санкцій) ФОП ОСОБА_4 звіту форми 10-ПІ та
у відповідності вищенаведених
положень Інструкції, ЗОВ ФСЗІ
проведено розрахунок адміністративно -
господарських санкцій (а.с.6) ФОП ОСОБА_4,
згідно якого сума санкцій за
недотримання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
складає 14680,00 грн.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

З листа Берегівського міськрайонного
центру зайнятості від 27.05.2013 року за №
262 (а.с.32), згідно якого ФОП ОСОБА_4 в 2012
році щомісячно (січень - № 153 від 30.01.2012
року, лютий - № 337 від 28.02.2012 року,
березень - № 626 від 30.03.2012 року, квітень -
№ 788 від 27.04.2012 року, травень - № 1002 від
30.05.2012 року, червень - (номер
нерозбірливо) від 27.06.2012 року, липень - №
1045 від 30.07.2012 року, серпень - № 1626 від
30.08.2012 року, вересень - № 1784 від 28.09.2012
року, жовтень - № 1982 від 31.10.2012 року,
листопад - (без номера) від 26.11.2012 року,
грудень - № 2289 від 27.12.2012 року) подавала
статистичні звіти форми 3-ПН, при цьому,
в 2012 році чотири особи направлено до
ФОП ОСОБА_4 для працевлаштування (1 -
відмовився від запропонованої роботи, 3
- не відповідали вимогам).

Позивачем, в свою чергу не надано
доказів направлення інвалідів для
працевлаштування на підприємстві
відповідача та відмови останнього в їх
працевлаштуванні.

Обов'язок відповідача щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що зазначені в ч. 1 ст.
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, а тому
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до нього за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів є протиправним і виключає
можливість стягнення їх в судовому
порядку, що правильно встановлено
судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року та постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2013 року у справі
№ 807/1245/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска