Справа № К/9991/70731/11-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/70731/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області (далі -
Управління) на ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 4 жовтня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління,

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання видати посвідчення та
талони встановленого зразку на право
пільгового проїзду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання дій Управління
неправомірними та зобов'язання видати
йому посвідчення та аркуш талонів на
пільговий проїзд за формою, яка діяла
на 1 січня 1992 року.

27 серпня 2010 року рішенням
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 4 жовтня 2011 року,
позов задоволено.

Дії Управління щодо відмови ОСОБА_2 у
видачі посвідчення та аркушу талонів
на пільговий проїзд за формою, яка
діяла на 1 січня 1992 року визнані
неправомірними; зобов'язано Управління
видати ОСОБА_2 посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд за формою,
яка діяла на 1 січня 1992 року.

Управління звернулось із касаційною
скаргою про скасування ухвали
Апеляційного суду Донецької області та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, в 2009 році
ОСОБА_2 встановлена 2 група
інвалідності, що підтверджується
посвідченням відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 302 від
12.05.1994 року «Про порядок видачі
посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни».

13 квітня 2010 року Управління відмовило
ОСОБА_2 у видачі зазначених документів,
що підтверджують його право на
пільговий проїзд на території країн
СНГ, посилаючись на положення Угоди про
взаємне визнання прав на пільговий
проїзд для інвалідів та учасників
Великої Вітчизняної війни, а також
осіб, прирівняних до них, якою
передбачено, що інваліди з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього Союзу РСР або під
час виконання інших обов'язків
військової служби і стали інвалідами
до 1 січня 1992 року.

ОСОБА_2 статус інваліда війни
встановлений після зазначеного
періоду, підстав для видачі йому
посвідчення і талонів на пільговий
проїзд та території СНГ Управління не
знайшло.

Правовий статус ветеранів війни,
визначає Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту», розділом 3 якого
передбачені пільги ветеранам війни та
гарантії їх соціального захисту,
стаття 13 якого передбачає пільги
інвалідам війни та особам, прирівняним
до них.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» ветеранами війни
є особи, які брали участь у захисті
Батьківщини чи в бойових діях на
території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 6 Рішення
Конституційного Суду України № 20-РП/04
від 1.12.2004 року ветеранами війни є особи,
які брали участь у захисті Батьківщини
чи в бойових діях на території інших
держав. Розділ 11 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» визначає поняття
і зміст статусу ветеранів війни
(учасники бойових дій, інваліди війни,
учасники війни) та осіб, на яких
поширюється дія його положень. Це
колишні військовослужбовці, які
безпосередньо як у воєнний, так і в
мирний час, виконували інші обов'язки
військової служби та тилового
забезпечення, пов'язані з необхідністю
захисту Батьківщини, у тому числі з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій.

Відповідно до ст. 2 цього Закону права
та пільги для ветеранів війни і членів
їх сімей, встановлені раніше
законодавством України і
законодавством колишнього СРСР, не
можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права та пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Згідно з ст. 2 Угоди від 12.03.1993 року «Про
взаємне визнання прав на пільговий
проїзд для інвалідів та учасників
Великої Вітчизняної війни, а також
осіб, які до них прирівняні» інвалідам
Великої Вітчизняної війни 2 групи та
особам, прирівняним до них, надасться
право безкоштовного проїзду
залізницею чи на суднах транзитних та
місцевих ліній річкового флоту
територіями держав-учасниць цієї Угоди
один раз на рік (туди та назад) та з
50-відстоковою знижкою повітряним,
водним чи міжміським автомобільним
транспортом.

Додатком 1 до зазначеної Угоди
визначені категорії громадян,
прирівняних за пільгами на проїзд у
міжміському транспорті до інвалідів
Великої Вітчизняної війни, до яких,
зокрема відносяться інваліди з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього СРСР або під час
виконання інших обов'язків військової
служби.

Дія цієї Угоди поширюється на
інвалідів і учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб,
прирівняних до них, для яких
встановлені пільги на проїзд на
відповідних видах транспорту згідно з
додатками 1,2,3.

Підставою для придбання пільгового
проїзного квитка є посвідчення та
аркуш талонів на пільговий проїзд,
видані відповідними органами
колишнього СРСР або Сторонами за
формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за
місцем постійного проживання особи,
яка має право на пільговий проїзд (ст. 7
Угоди ). Тобто, основними документами
для придбання пільгового проїзного
квитка є саме посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд, які
видають саме Управління.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її
мета - це взаємне визнання
Державами-учасниками прав інвалідів,
не тільки Великої Вітчизняної війни,
але і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були представлені
законодавством колишнього СРСР, та в
подальшому - в Законі України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Згідно з пунктом 21 ст. 13 цього Закону
інвалідам 1 і 2 груп надається право
безплатного проїзду один раз на рік
(туди і назад) залізничним, водним,
повітряним або міжміським
автомобільним транспортом, а особам,
які супроводжують інвалідів 1 групи (не
більше одного супроводжуючого) - 50%
знижка вартості проїзду один раз на рік
( туди і назад ) зазначеними видами
транспорту.

Суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2, як
особа яка стала інвалідом 2 групи при
виконанні ним обов'язків на військовій
службі, прирівнюється до категорії
громадян, які мають право на пільговий
проїзд та підпадають під дію Угоди від
12.03.1993 року.

ОСОБА_2 у відповідності із Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту» є
інвалідом війни 2 групи і відповідно
має право на знижку з вартості проїзду
один раз на рік на проїзд залізничним,
водним, повітряним чи міжміським
транспортом.

Управління було зобов'язане видати
ОСОБА_2 посвідчення та аркуш талонів на
пільговий проїзд за формою, яка була
чинною станом на 1 січня 1992 року за
місцем постійного проживання особи,
яка має право на пільговий проїзд.

Висновки судів попередніх інстанцій
про задоволення позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області залишити без
задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 4 жовтня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Юрченко В.П.