Справа № 817/1236/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"18" вересня 2014 р.
Справа № 817/1236/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю

представника третьої особи Кузьмарука
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Рівненської районної ради Рівненської
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"05" червня 2014 р. у справі за позовом
Рівненської обласної ради до
Рівненської районної ради Рівненської
області, третя особа: Публічне
акціонерне товариство "Рівнеазот", про
зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2014 року Рівненська обласна
рада звернулася з адміністративним
позовом до Рівненської районної ради
Рівненської області про зобов'язання
вчинити певні дії, а саме скасувати
рішення від 28.09.2000 № 206 «Про видачу
Державних актів на право постійного
користування землею Відкритому
акціонерному товариству «Рівнеазот»».

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Рівненська районна рада звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати вищевказану
постанову та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог також
відмовити, однак з інших підстав. В
апеляційній скарзі відповідач
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
третьої особи, перевіривши законність
та обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що правовідносини,
що виникли між сторонами регулюються
Законом України «Про місцеве
самоврядування», Земельним кодексом
України.

Так, Рівненською районною радою 28
вересня 2000 року прийнято рішення № 206
«Про видачу Державних актів на право
постійного користування землею
Відкритому акціонерному товариству
«Рівнеазот»».

Відповідно до п.21 ч.1 ст.43 Закону України
«Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997
року № 280/97-ВР, виключно на пленарних
засіданнях районної ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року
№280/97-ВР районна рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію (норма в
редакції Закону № 280/97-ВР на момент
винесення спірного рішення).

Статтею 7 Земельного кодексу України
(чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення) передбачалось,
що у постійне користування земля
надається Радами народних депутатів із
земель, що перебувають у державній
власності: громадянам України для
ведення селянського (фермерського)
господарства, особистого підсобного
господарства; сільськогосподарським
підприємствам і організаціям;
громадським об'єднанням; релігійним
організаціям; промисловим,
транспортним та іншим
несільськогосподарським
підприємствам, установам і
організаціям; організаціям, зазначеним
у статті 70 цього Кодексу, для потреб
оборони; для ведення лісового
господарства спеціалізованим
підприємствам; житловим,
житлово-будівельним,
гаражно-будівельним і
дачно-будівельним кооперативам;
спільним підприємствам, міжнародним
об'єднанням і організаціям з участю
українських, іноземних юридичних і
фізичних осіб, підприємствам, що
повністю належать іноземним
інвесторам.

Згідно Земельного кодексу України від
18.12.1990 року, промислові, транспортні та
інші несільськогосподарські
підприємства, установи і організації
мали цілком законне право на постійне
користування землею. Відповідно до ст.30
Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.
при передачі підприємствами,
установами і організаціями будівель та
споруд іншим підприємствам, установам
і організаціям разом з цими об'єктами
до них переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
знаходяться зазначені будівлі та
споруди.

Отже суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що рішення № 206 від
28.09.2000 року прийняте Рівненською
районною радою в межах її компетенції
на підставі та у відповідності до вимог
чинного на той час законодавства.

В подальшому, 01 січня 2002 року набрав
чинності Земельний кодекс України від
25 жовтня 2001 року, відповідно до ст.92
якого право постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають
лише підприємства, установи,
організації, що належать до державної
або комунальної форми власності.

Однак, згідно п.1 Перехідних положень
цього ж таки Земельного кодексу
України від 25.10.2001 року, передбачається,
що рішення про надання в користування
земельних ділянок, прийняті
відповідними органами, але не виконані
на момент введення в дію Кодексу,
підлягають виконанню згідно вимог
цього Кодексу.

Відповідно до п.6 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25.10.2001
року, громадяни та юридичні особи, які
мають у постійному користуванні
земельні ділянки, але за цим Кодексом
не можуть мати їх на такому праві,
повинні до 1 січня 2008 року переоформити
у встановленому порядку право
власності або право оренди на них.

Як вірно звернув увагу суд першої
інстанції, положення вказаного пункту
за Рішенням Конституційного Суду
України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 втратили
чинність, як такі що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) в частині
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди.

Отже, Конституційним Судом України
фактично визнано право суб'єктів
постійного користування земельною
ділянкою на збереження такого права в
незалежності від зміни законодавства.

Оскільки рішення районної ради від
28.09.2000 «Про видачу Державних актів на
право постійного користування землею
Відкритому акціонерному товариству
«Рівнеазот»» не було виконане, тому 27
липня 2004 року Рівненська районна рада
прийняла рішення № 206 «Про зняття з
контролю рішень районної ради як таких,
що виконані або втратили чинність»,
відповідно до п.2 оскаржуване рішення
визнане таким, що втратило чинність.

Апелянт стверджує, що з 27.07.2004
оскаржуване рішення не має юридичної
сили, а тому і правових наслідків.
Вважає, що позов не підлягає до
задоволення, саме з цих підстав,
оскільки рішення, про скасування якого
ставиться питання, уже втратило
чинність, а можливість скасування
нечинних рішень законодавством не
передбачена.

Колегія суддів не погоджується з
позицією апелянта та з даного приводу
зазначає наступне.

У рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 зазначено, що: «в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення».

За таких обставин, враховуючи, що на
підставі рішення Рівненської районної
ради Рівненської області № 206 від 28.09.2000
р. «Про видачу Державних актів на право
постійного користування землею
Відкритому акціонерному товариству
«Рівнеазот» у третьої особи виникло
право на отримання державних актів на
право землекористування та виник
відповідний обов'язок у Районного
відділу земельних ресурсів щодо
оформлення вказаних актів, а також в
силу наявності заперечень Відкритого
акціонерного товариства «Рівнеазот»
проти припинення цього права, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що Рівненська районна рада
Рівненської області у 2004 році,
безпідставно визнала таким, що
втратило чинність, рішення № 206 від
28.09.2000 року.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначена
загальна компетенція сільських,
селищних, міських рад і встановлено, що
вони правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Рівненська районна рада своїм рішенням
фактично скасувала раніше прийняте
рішення, вийшовши за межи повноважень,
оскільки в Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлені
загальна та виключна компетенція
сільських, селищних, міських рад.
Зокрема, до їх виключної компетенції
віднесено скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням
відповідної ради, прийнятим у межах її
повноважень і не надано право
скасовувати рішення самих рад,
прийнятих відповідними сесіями.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку з яким
погоджується колегія суддів, що п.2
рішення Рівненської районної ради
Рівненської області від 27.07.2004 року № 206
«Про зняття з контролю рішень районної
ради як таких, що виконані або втратили
чинність» в частині визнання нечинним
рішення № 206 від 28.09.2000 року «Про видачу
Державних актів на право постійного
користування землею Відкритому
акціонерному товариству «Рівнеазот»
не відповідає положенням чинного
законодавства України, а тому його не
можна застосовувати при вирішенні
даного спору.

З урахуванням зазначених обставин суд
першої інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської
районної ради Рівненської області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "05" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "18" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Рівненська
обласна рада майдан Просвіти,
1,м.Рівне,33013

3- відповідачу/відповідачам:
Рівненська районна рада Рівненської
області вул. Соборна,
195,м.Рівне,Рівненська область,33001

4-третій особі: Публічне акціонерне
товариство "Рівнеазот" - м.Рівне-17,33017,