Справа № 817/2136/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2136/14

18 вересня 2014 року 14год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області, Управління
Державної казначейської служби
України у Володимирецькому районі
про визнання неправомірною і
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинення певних дій ,
-ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Рівненській області,
Управління Державної казначейської
служби України у Володимирецькому
районі (з урахуванням заяви про
уточнення позовної вимоги, а.с.50) про
визнання неправомірною і протиправною
бездіяльності щодо невжиття дій та
невиплати спадкових коштів та шкоди;
зобов'язання виплатити шкоду (реальні
збитки) в сумі 16315,69 грн.; зобов'язання
виплатити шкоду (реальні збитки щодо
відновлення купівельної якості
спадкових коштів, яка б дорівнювала
еквіваленту 2042,01 доларів США) у сумі
10087,33 грн.; зобов'язання провести
виплати шкоди (реальних збитків)
протягом 7 днів з дня пред'явлення
вимоги.

Позивач в судовому засіданні 21.08.2014
адміністративний позов підтримав в
повному обсязі. Суду пояснив, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину НАА 351687 від 30.06.2014 позивач
успадкував кошти в сумі 16315,69 грн.
нарахованої за судовим рішенням, але не
виплаченої пенсії його батьку ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Обумовлена
сума коштів до даного часу позивачу не
виплачена, на його письмові та усні
звернення відповідачі не реагують, чим
порушують передбачене статтею 41
Конституції України право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю. Вказує, що інфляційні
процеси призвели до знецінення курсу
гривні до іноземної валюти та
згадуваних спадкових коштів, чим
завдано позивачу значної шкоди.

Позивач в судове засідання 18.09.2014 не
прибув, подав клопотання, яким позовні
вимоги підтримав та просив справу
розглянути без його участі.

Відповідач-1 Головне управління
Державної казначейської служби
України у Рівненській області позов не
визнав, подав письмове заперечення
(а.с.30-31). Представник відповідача-1 в
судовому засіданні 21.08.2014 пояснив, що
позивач не звертався до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Рівненській області.
Позивачем не зазначено, в чому саме
полягає неправомірність та
протиправність бездіяльності, які
норми законодавства України порушено
Головним управлінням Державної
казначейської служби України у
Рівненській області. Просив в позові
відмовити повністю.

Відповідач-2 Управління Державної
казначейської служби України у
Володимирецькому районі позов не
визнав. Представник відповідача-2 подав
заяву, в якій зазначив, що пунктом 6
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 845 від 03.08.2011, визначено документи, які
у разі прийняття рішення про стягнення
коштів стягувач подає органу
Казначейства. Позивачем зазначених
документів надано не було, а тому
управління Державної казначейської
служби України у Володимирецькому
районі не могло вчинити жодних дій щодо
виплати коштів, про що позивача
повідомлено листом від 04.08.2014 №01-38/558. У
зв'язку з викладеним просив відмовити в
задоволені позову (а.с.65-66).

Представник відповідачів в судове
засідання не прибув, подав заяву про
розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України у
зв'язку з тим, що всі особи, які беруть
участь у справі, заявили клопотання про
розгляд справи за їх відсутності,
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України при
розгляді справи в порядку письмового
провадження фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача-1,
розглянувши заперечення відповідачів,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх зібраними у справі
доказами, оцінивши їх у сукупності,
відповідно до вимог закону, суд дійшов
висновку, що позов до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України
встановлено, що суми заробітної плати,
пенсії, стипендії, аліментів, допомог у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,
відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, інших
соціальних виплат, які належали
спадкодавцеві, але не були ним одержані
за життя, передаються членам його сім'ї,
а у разі їх відсутності - входять до
складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" № 4901-VI від 05.06.2012
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа,
організація (далі - державне
підприємство);

юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" передбачено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" у разі якщо рішення
суду про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконано протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
врегульований Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі -
Порядок № 845).

Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у
разі прийняття рішення про стягнення
коштів стягувач подає органові
Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Суд встановив, що відповідно до
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом НАА 351687 від 30.06.2014 ОСОБА_1
успадкував невиплачену суму коштів
16315,69 грн., нараховану за рішенням суду
по особовому рахунку ОСОБА_2, згідно з
довідкою №1429/03 від 30.05.2014, виданою
управлінням Пенсійного фонду України у
Володимирецькому районі Рівненської
області (а.с.5).

При цьому, наданим позивачем листом
Головного управління Пенсійного фонду
України в Рівненській області від
07.12.2011 № 15/05 стверджується, що
громадянину ОСОБА_2 було нараховано
доплату до пенсії на підставі
постанови Володимирецького районного
суду від 21.03.2011 № 2а-740/11, ухвали
Володимирецького районного суду від
09.09.2011 № 2-а-721/11, у зв'язку з чим було
відкрито виконавчі провадження
відділом Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції від 25.05.2011 № 26711845, від 08.06.2011 ВП
№ 26981134 (а.с.52-53).

30.07.2014 ОСОБА_1, покликаючись на ст.1227
Цивільного кодексу України та ч.2 ст.4
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень",
звернувся до управління Державної
казначейської служби України у
Володимирецькому районі з клопотанням
щодо вчинення протягом 7 діб з дня
пред'явлення вимоги дій по виплаті
успадкованих коштів в сумі 16315,69 грн.,
нарахованої за судовим рішенням, але не
виплаченої пенсії ОСОБА_2 До вказано
клопотання додано копію свідоцтва про
право на спадщину НАА 351687 від 30.06.2014
(а.с.69).

Листом від 04.08.2014 повідомлено ОСОБА_1, що
клопотання від 30.07.2014 управління
Державної казначейської служби
України у Володимирецькому районі
задовольнити не може, у зв'язку з
недотриманням стягувачем (спадкоємцем)
порядку подання рішення про стягнення
коштів, а саме не подано заяву про
виконання рішення суду та оригіналу
виконавчого документа (а.с.71).

Будь-які належні та допустимі докази,
які б підтверджували, що позивачем у
встановленому законом порядку подано
до уповноваженого органу Державної
казначейської служби України
документи щодо стягнення коштів з
бюджету на виконання судових рішень,
позивачем суду не надані, а судом не
встановлені. В той же час, надані
сторонами докази свідчать про те, що
позивачем зазначеного вище порядку не
дотримано.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Під протиправною бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень необхідно
розуміти невчинення суб'єктом владних
повноважень дій або неприйняття ним
рішення, якщо обов'язковість вчинення
таких дій чи прийняття рішення
передбачено законодавством, а також
вчинення дій чи прийняття рішення
суб'єктом владних повноважень із
порушенням законодавчо встановлених
строків.

За встановлених обставин, суд дійшов
висновку, що в спірних правовідносинах
відповідач-2 діяв на підставі, в межах
повноважень та в спосіб, що визначені
законом, а відповідач-1 в спірних
правовідносинах з позивачем не
перебував.

З огляду на наведене, підстави для
визнання протиправною бездіяльності
відповідачів та зобов'язання виплатити
на користь позивача кошти в сумі 16315,69
грн. відсутні

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідачів виплатити позивачу шкоду
(збитки) в розмірі 10087,33 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади при здійсненні ним своїх
повноважень, відшкодовується державою
незалежно від вини цих органів.

Отже, обов'язковими умовами
відшкодування шкоди з державного
бюджету згідно з вказаними статтями є
неправомірність дій органу та
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між такими діями та завданою
шкодою.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу
України майновою шкодою (збитками) є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки в ході судового розгляду
справи не встановлено допущення
відповідачами протиправної поведінки
щодо позивача, а також у зв'язку з
відсутністю належних і допустимих
доказів на підтвердження заподіяння
позивачу шкоди (реальні збитки) в сумі
10087,33 грн., адміністративний позов в цій
частині до задоволення не підлягає.

За результатами судового розгляду
справи суд дійшов висновку, що
позивачем не доведено підставності
позовних вимог, натомість відповідач-2
належними та допустимими доказами
підтвердив, що у спірних
правовідносинах він діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
встановлений законом, обґрунтовано та
розсудливо, з урахуванням всіх
необхідних обставин. Відповідач-1 в
спірних правовідносинах з позивачем не
перебував. Оскільки судом не
встановлено порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача зі сторони суб'єктів владних
повноважень, відсутні підстави для
судового захисту прав та інтересів
позивача, а тому позовні вимоги до
задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до статті 94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.