Справа № 159/2404/14-а, 6а-159/61/14
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Справа № 5824/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на ухвалу
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 16.05.2014 року про
зміну способу та порядку виконання
рішення у справі № 159/2404/14-а, 6а-159/61/14 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н
О В И В :

11.04.2014 року заступник начальника
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області звернувся в суд із
заявою про зміну способу та порядку
виконання рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області №2а/0306/4852/2011 від 21.07.2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі Волинської
області про зобовязання вчинити дії.
Подану заяву обгрунтовує тим, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Волинській області перебувало
виконавче провадження ВП №38083280 з
примусового виконання рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області №2а/0306/4852/2011 від
21.07.2011 року про зобовязання Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі Волинської області починаючи з
10 листопада 2010 року нарахувати та
виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію по
інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком на підставі ст.ст.50,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", які
обчислюються відповідно до абз.1 ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум

Позовні вимоги мотивує тим, що
відповідно до повідомлення Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі Волинської області ОСОБА_1
проведено нарахування в сумі 51195,95 грн.,
однак виплатити кошти неможливо,
оскільки відсутнє фінансування з
Державного бюджету України. Як вказує
заявник, виконання судового рішення у
даному випадку не можливо провести і
виплатити стягувачеві нараховану до
виплати суму коштів у зв»язку з
відсутністю у резолютивній частині
судового рішення вимоги
зобов»язального характеру, якою
боржника було б зобов»язано до
вчинення такої виплати. Із урахуванням
наведеного та покликаючись на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України
№846/12/13-13 від 13.06.2013 року, Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», Закон України «Про
виконавче провадження». Просить
змінити спосіб та порядок виконання
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області №2а/0306/4852/201 від
21.07.2011 року про зобовязання Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі Волинської області. починаючи з
10 листопада 2010 року нарахувати та
виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію по
інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком на підставі ст.ст.50,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", які
обчислюються відповідно до абз.1 ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум з зобовязання на стягнення з
Управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі Волинської області в
користь ОСОБА_1 51 195,95 грн. нарахованої
суми.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 16.05.2014 року
заяву задоволено.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив
відповідач, подавши на неї апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що не погоджується з рішенням суду
першої інстанції, оскільки дане
рішення винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та таке, що неповно відображає
обставини, які мають істотне значення
для даної справи.

Просить скасувати ухвалу Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 16.05.2014 року та відмовити у
задоволенні заяви.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбаченіКонституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, що рішення у справах
№ 2а/0306/4852/2011 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Ковелі Волинської області про
зобовязання нарахування та виплату
пенсії не виконані.

Задовольняючи у позовних вимогах у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ч.1 ст.263 КАС
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Стаття 263 КАС України не містить
виключного переліку обставин, що є
підставою для вирішення питання про
зміну чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення,
однак основними обставинами для цього
слід вважати такі, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом
України «Про виконавче провадження»,
та особливості їх виконання.

Відповідно до ст.2 цього Закону
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган. Водночас судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції зроблено неправильний
висновок щодо задоволення зміни
способу виконання рішення.

Як з'ясовано судом виконання постанови
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області у справі № 2а/0306/4852/11
від 21 липня 2011 року неможливе у зв'язку
із відсутністю коштів, виплата яких
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Частиною першою статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, під зміною способу і порядку
виконання рішення суду розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Таким чином, суд
за наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту. При
цьому, відстрочити або розстрочити,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення суд може лише у
виняткових випадках.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
та вимоги заяви виконавчої служби,
заявник просить суд фактично змінити
зміст резолютивної частини постанови
Шевченківського районного суду м.
Львова від 05 травня 2011 року.

Судом встановлено, що виконання
зазначеної постанови суду фактично
можливе, хоча й за певних умов, а отже
підстави для зміни способу виконання
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Також судом враховується позиція
Верховного Суду України, що викладена в
постанові від 28 жовтня 2008 року,
прийнятій у справі за позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації, Обласного центру з
нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації про стягнення сум
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У цій
постанові Верховний Суд України, серед
іншого, зазначив, що відповідно до
статей 21, 105, 162 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

Установивши, що відповідачі порушили
норми права, які регулюють спірні
відносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідачів здійснити
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення конкретних сум.

Таким чином, заява щодо зміни способу
та порядку виконання постанови
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області у справі № 2а/0306/4852/11
від 21 липня 2011 року не підлягає
задоволенню, оскільки в разі
задоволення її вимог фактично буде
змінено по суті зміст постанови, що в
свою чергу є порушенням норм
процесуального права.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття новоїпостанови.

Керуючись: ст. 160 ст.ст. 195, 196, 197, 199, 202, 205,
207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області - задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 16.05.2014 року
у справі № 159/2404/14-а, 6а-159/61/14- скасувати
та прийняти нову якою - у задоволенні
заяви заступника начальника відділу
примусового виконання рішення України
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про зміну способу та виконання
рішення суду - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор