Справа № 802/79/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/21188/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Департаменту
соціальної політики Вінницького
обласної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
скасування коштів,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є інвалідом другої групи
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС, категорії 1, та перебуває на
пільговому обліку для забезпечення
автомобілем з ручним керуванням згідно
висновку Вінницької обласної МСЕК від
02 лютого 2006 року. Незважаючи на те, що
Департаментом соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації 25 листопада 2013 року
видано довідку про прийняття від
закордонного донора гуманітарної
допомоги в якості автомобіля "Dacia Noul
Logan", 2013 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, об'єм двигуна 1461 см3, для
подальшої адресної передачі,
відповідач відмовився від прийняття
зазначеного автомобіля, в результаті
чого митне оформлення автомобіля "Dacia
Noul Logan", 2013 року випуску, здійснено
позивачем на загальних підставах,
згідно чинного законодавства.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заперечень на касаційну скаргу не
надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що позивач є
інвалідом ІІ групи внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, 1 категорії, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_2.

Відповідно до довідки Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації №
40-4067 від 25 листопада 2013 року позивач з 02
лютого 2006 року перебуває на пільговому
обліку для забезпечення автомобілем з
ручним керуванням, відповідно до
висновків обласної МСЕК від 02 лютого 2006
року.

25 листопада 2013 року Департаментом
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації
позивачу надано довідку № 04-4067 про те,
що Департамент соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації не заперечує про
прийняття в якості гуманітарної
допомоги від закордонного донора
ОСОБА_5 автомобіля "Dacia Noul Logan", 2013 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, об'єм
двигуна 1461 см3, для подальшої адресної
передачі цього автомобіля інваліду
ЧАЕС ІІ групи ОСОБА_4

26 листопада 2013 року громадянином
Республіки Молдова підписано "завление
о дарении" автомобіля Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації для
подальшої передачі його в користування
позивачу.

Однак листом № 04-4403 від 10 грудня 2013 року
відповідач відмовився від прийняття
автомобіля в якості гуманітарної
допомоги та зазначив про його митне
оформлення на загальних підстава.

Не погоджуючись з цими діями, позивач
звернувся до адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо відсутності підстав
для задоволення позову з огляду на те,
що дії відповідача по відмові від
отримання гуманітарної допомоги не
порушують права позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, врегульовано Законом
України "Про гуманітарну допомогу" та
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 "Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" гуманітарна
допомога - це цільова адресна
безоплатна допомога в грошовій або
натуральній формі, у вигляді
безповоротної фінансової допомоги або
добровільних пожертвувань, або
допомога у вигляді виконання робіт,
надання послуг, що надається
іноземними та вітчизняними донорами із
гуманних мотивів отримувачам
гуманітарної допомоги в Україні або за
кордоном, які потребують її у зв'язку з
соціальною незахищеністю,
матеріальною незабезпеченістю, важким
фінансовим становищем, виникненням
надзвичайного стану, зокрема внаслідок
стихійного лиха, аварій, епідемій і
епізоотій, екологічних, техногенних та
інших катастроф, які створюють загрозу
для життя і здоров'я населення, або
тяжкою хворобою конкретних фізичних
осіб. Гуманітарна допомога є
різновидом благодійництва і має
спрямовуватися відповідно до обставин,
об'єктивних потреб, згоди її
отримувачів та за умови дотримання
вимог статті 4 Закону України "Про
благодійництво та благодійні
організації".

Частиною 1 ст. 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" визначено, що
забезпечення інвалідів,
дітей-інвалідів автомобілями,
визнаними гуманітарною допомогою,
здійснюється на умовах, передбачених
законом, та у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення автомобілями
інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які
мають право на їх отримання безоплатно
або на пільгових умовах і місце
проживання яких зареєстровано в
Україні в установленому
законодавством порядку, визначено
Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999 (далі - Порядок №
999).

Відповідно до п. 5 Порядку № 999 на облік
беруться і забезпечуються
автомобілями інваліди, які: не мають в
особистому користуванні
автомобільного транспортного засобу,
зазначеного в абзаці четвертому статті
1 Закону України "Про автомобільний
транспорт" (крім причепів,
напівпричепів), у тому числі придбаного
за власні кошти або отриманого через
головне управління соціального
захисту або управління виконавчої
дирекції, що перебував в експлуатації
менш як 10 років (крім випадків,
передбачених пунктом 8 цього Порядку);
протягом семи років перед взяттям на
облік і за час перебування на обліку не
отримували автомобіль як благодійну
допомогу або протягом цього часу не
реєстрували придбаний автомобіль,
строк експлуатації якого менше ніж
п'ять років.

Системний аналіз наведених приписів
норм права дає підстави вважати, якщо
протягом часу перебування на обліку
інвалід втратив підстави, зазначені у
пункті 5 цього Порядку, він
позбавляється права отримати
автомобіль через органи соцзахисту
населення на відповідний проміжок
часу.

З урахуванням того, що довідкою
управлінням МВС України у Вінницькій
області Управління ДАІ від 22 січня 2014
року № 9/1170 підтверджено факт
реєстрації за позивачем транспортних
засобів у період з 01 січня 1998 року по 17
січня 2014 року, зокрема і транспортного
засобу станом на 06 вересня 2006 року,
колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що на момент вчинення
відповідачем оскаржуваних дій позивач
не мав права на забезпечення
спецавтотранспортом.

Враховуючи, що адміністративне
судочинство спрямоване на захист саме
порушених прав осіб у сфері
публічно-правових відносин відповідно
до ч. 1 ст. 2 КАС України, тобто для
відновлення порушеного права в зв'язку
із вчиненням дій суб'єктом владних
повноважень особа повинна довести, що
оскаржувані дії стосуються його прав,
підставами для визнання дій
незаконними є порушення, у зв'язку з
вчиненням цих дій, прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
повинен надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент винесення оспорюваних дій, а
також визначити, чи забезпечить такий
спосіб захисту відновлення порушеного
права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

З наведеного вбачається, що, втративши
право на забезпечення автомобілем,
інвалід не може бути захищений шляхом
визнання незаконними будь-яких дій
Департаменту, зокрема, дій, що
пов'язані з цим автомобілем.
Виключенням може стати питання, що
стосується права на автомобіль,
зокрема, оспорювання втрати такого
права.

Отже, посилання позивача у касаційній
скарзі на відсутність у відповідача
повноважень на вчинення дій по відмові
від автомобіля, за умови відсутності
права на отримання цього автомобіля, не
може бути самостійною, без їх
оскарження, підставою для визнання дій
відповідача незаконними.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 12
лютого 2014 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: