Справа № 2-а-3131/11/2214
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3131/11/2214
Головуючий у 1-й інстанції: Маршал І. М.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Славутської міської
ради Хмельницької області на постанову
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 22 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Славутської міської ради Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

позивач в липні 2011 року звернувся до
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Славутської міської
ради Хмельницької області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Славутської міської ради Хмельницької
області провести нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2005-2011
роки.

Ухвалою Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 20 липня
2011 року позовні вимоги в частині
зобов'язання провести нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення за
2005-2010 роки залишено без розгляду.

Постановою Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 22 серпня 2011 року позов
задоволено: визнано бездіяльність
протиправною; зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з 19 січня 2011 року
у розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, з урахуванням проведених виплат,
та по день припинення права на таку
допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову, якою в задоволені позовних вимог
відмовити.

Суд апеляційної інстанції відповідно
до положень ст.ст. 197, 183-2 КАС України
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити повністю, а
постанову суду першої інстанції -
скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1.

Відповідач виплачував позивачу суму
компенсації на оздоровлення за 2005-2010
роки в розмірі 100 грн., керуючись
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
передбачено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Разом з цим, постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року всупереч Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії у розмірі 100 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення застосуванню підлягає
стаття 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанова Кабінету
Міністрів України "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 12 липня 2005 року № 562.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на те,
що суд першої інстанції, правильно
застосувавши норми матеріального
права при вирішенні даної справи, не
врахував ряд процесуальних норм,
порушення яких призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції не
враховано положення ч. 1 ст. 6 КАС
України, відповідно до якої кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Однак, як видно із матеріалів справи,
позивач звернувся до суду в липні 2011
року з позовом про нарахування та
виплату допомоги на оздоровлення за 2005
- 2011 роки. Позовні вимоги за 2005-2010 роки
ухвалою Славутського міськрайонного
суду від 20.07.2011 року залишено без
розгляду. Згідно з чинним
законодавством цей вид допомоги є
щорічним одноразовим. Оцінюючи
підстави для задоволення позовних
вимог позивача за 2011 рік, які взяті до
уваги судом першої інстанції, колегія
суддів дійшла висновку про їх
помилкове задоволення, оскільки
відповідно до довідки Управління праці
та соціального захисту населення
Славутської міської ради Хмельницької
області від 16.06.2011 року позивачу
допомога на оздоровлення за 2011 рік не
нарахована та не виплачена, а тому
право позивача на момент звернення до
суду ще не виникло, що унеможливлює
його порушення відповідачем.

Отже, в даному випадку, право позивача
на щорічну допомогу на оздоровлення ще
не порушено, внаслідок чого спір про
право відсутній. У зв'язку з цим, суд
передчасно дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, присудивши на користь позивача
виплату допомоги на оздоровлення за 2011
рік.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Славутської міської ради Хмельницької
області задовольнити повністю.

Постанову Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 серпня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Славутської міської ради Хмельницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.