Справа № 802/4949/13-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4949/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

секретар судового засідання: Мартинюк
В.В.

за участю:

представників позивача: Черняк Олени
Анатоліївни, Старика Володимира
Михайловича,

представника відповідача: Нестерук
Марини Іванівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пфаннер
Агро" до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пфаннер Агро"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняте нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні 16 вересня 2014 року апеляційну
скаргу підтримала у повному обсязі,
просила вимоги, що в ній викладені,
задовольнити.

Представники позивача з вимогами
апеляційної скарги не погодилися,
оскільки вважають, що постанова суду,
прийнята за наслідками розгляду справи
в суді першої інстанції, є законною та
обгрунтованою, а тому просили
Вінницький апеляційний
адміністративний суд апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в
червні 2013 року податковим органом було
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ " Пфаннер Агро" для
визначення достовірності нарахування
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість.

За результами перевірки складено акт
№404/22/34244416 від 17.06.2013 р., в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог
п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, а саме завищено залишок
від'ємного значення та винесено
податкове повідомлення-рішення № 000024200
від 03.07.2013 року.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач оскаржив його до Вінницького
окружного адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи вказане податкове
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції, виходив з того, що податкове
повідомлення-рішення відповідача
прийняте не обгрунтовано, без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а
обгрунтування відповідача, наведені в
акті перевірки, не відповідає вимогам
чинного законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
ст. 1 визначено, що первинний документ -
це документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час : здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення. Для
контролю та впорядкування оброблення
даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи.

Вимоги до первинних бухгалтерських
документів визначені ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні". Так,
зокрема, первинний бухгалтерський
документ повинен мати такі обов'язкові
реквізити: зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або при передачі таких активів на
баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, згідно з пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів, у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 14.1.18. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що бюджетне відшкодування - це
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.3
статті 200 Податкового кодексу України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З положень пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
вбачається, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 11.01.2013 р. між Замовником
- позивачем та Виконавцем - фірмою
"Пфаннер Бетайлігунгсфервальтунг ГмбХ"
(Австрія) було укладено договір № PBey/PA
D13/1 про надання консультаційних послуг,
згідно умов якого Замовник замовляє, а
Виконавець надає послуги з питань
технології садівництва, вирощування
саджанців, зернових та технічних
культур, ягід, сушіння та зберігання
сільськогосподарських культур.
Послуги надаються для підвищення
ефективності роботи, впровадження
новітніх агротехнологій, поліпшення
якості управління товариством.

Відповідно до листа фірми "Пфаннер
Бетайлігунгсфервальтунг ГмбХ"
(Австрія) від 17.01.2014 р., протягом 2013 року
працівники вказаної фірми
неодноразово відвідували фірму ТОВ
"Пфаннер Агро" для виконання завдань
поставлених менеджментом фірми.

На підставі даних послуг, складено акти
прийому - передачі послуг від 04.03.2013р. та
від 11.03.2013 року, на загальну тривалість
наданих послуг понад 200 годин.

На підтвердження отримання
консультаційних послуг виписано
податкові накладні № 1 від 04.03.2013 року
та № 2 від 11.03.2013 року з визначеною
сумою коштів для оплати вказаних
послуг.

Вищевказані послуги позивачем
оплачені у повному обсязі шляхом
безготівкового розрахунку на
банківський рахунок фірми "Пфаннер
Бетайлігунгсфервальтунг ГмбХ"
(Австрія), що підтверджується виписками
з банківського рахунку ТОВ "Пфаннер
Агро", копії яких містяться в
матеріалах справи.

Крім того, згідно довідки АБ № 555289 з
ЄДРПОУ управління статистики у
Барському районі видами діяльності
позивача за КВЕД-2010 є: 01.61 Допоміжна
діяльність у рослинництві; 01.11
Вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур; 01.13 вирощування овочів
і баштанних культур, коренеплодів і
бульбоплодів; 01.19 Вирощування інших
однорічних і дворічних культур; 01.24
Вирощування зерняткових і кісточкових
фруктів; 01.25 Вирощування ягід, горіхів,
інших плодових дерев і чагарників, а
тому надані консультаційні послуги
безпосередньо пов`язанні з
господарською діяльністю позивача.

Отже, як вірно встановлено судом першої
інстанції позивачем віднесено до
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми податку, сплачені
в зв'язку з отриманням послуг від фірми
"Пфаннер Бетайлінгунгсфервальтунг
ГмбХ" (Австрія) та фірми "ПРОКАТС
ГмбХ"(Німеччина) на загальну суму 72942,02
грн.

Так, в матеріалах справи містяться
договори про надання вищезазначеними
фірмами консультативних послуг, акти
прийому-передачі послуг, податкові
накладні та розрахунки на
підтвердження фактичного використання
зазначених послуг в господарській
діяльності платника.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що викладені в акті
перевірки від № 404/22/34244416 від 17.06.2013р., не
знайшли свого підтвердження, а отже, і
прийняте, на його підставі податкове
повідомлення-рішення № від
03.07.2013р. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги відповідача не
ґрунтуються на вимогах законодавства
та не спростовують висновків суду
першої інстанції

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
19 вересня 2014 року .

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.