Справа № 872/14918/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2014 рокусправа № 804/10603/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі № 804/10603/13-а з позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому просила визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 05 липня 2013 року № про
донарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за основним
платежем - 88 333,34 грн. та штрафної
санкції 44 166,67 грн. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що
виконав усі передбачені законом вимоги
щодо формування податкового кредиту та
має всі документальні підтвердження
розміру податкового кредиту.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до
суду з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити адміністративний
позов в повному обсязі. Апелянт
посилається на те, що первинні
документи, які фіксують певні факти,
можуть бути визнані недійсними лише в
разі спростування фактичного
здійснення господарських операцій.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибули,
відповідач у поданому до суду
клопотанні, просив проводити
апеляційний розгляд без участі його
уповноваженого представника.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів,що
містяться в матеріалах справи, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрована 23 червня 2004 р., включена
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за ідентифікаційним
номером НОМЕР_2 та перебуває на обліку в
Новомосковській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області. 12 червня 2013
р. Новомосковською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
правильності формування податкового
кредиту за серпень 2010 р. по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Автопарітет-Д". За результатами
перевірки складено акт № 221/172/НОМЕР_2
від 19 червня 2013 р. Перевіркою
встановлені порушення вимог: п.п. 7.2.1,
п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п.
7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", в результаті чого
завищено податковий кредит за серпень
2010 р. по операціях з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Автопарітет-Д". На підставі акту №
221/172/НОМЕР_2 від 19 червня 2013 р.
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 05 липня 2013 р.
№ .

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимогах, суд першої інстанції дійшов
висновку про правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

У відповідності до положень пп. 83.1.1.-83.1.6
п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України
для посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Згідно з пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Враховуючи пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказано
Закону України датою виникнення права
платника податку на податковий
кредит вважається: дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
- в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

У відповідності до положень статті 215
Цивільного кодексу України
передбачено, що нікчемним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Так,
нікчемними законом визначені
правочини щодо яких недодержаний
сторонами вимоги закону про його
нотаріальне посвідчення (ст. 220
Цивільного кодексу України), правочини,
вчинені малолітньою особою за межами
її цивільної дієздатності без
подальшого його схвалення батьками
(усиновлювачами) - ст. 221 Цивільного
кодексу України, правочини, вчинені без
дозволу органу опіки та піклування (ст.
224 Цивільного кодексу України),
правочини, які вчинені недієздатною
фізичною особою при відсутності
схвалення опікуном (ст. 226 Цивільного
кодексу України), правочини, які
порушують публічний порядок (ч. 2 ст. 228
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. При кваліфікації
правочину за статтею 228 Цивільного
кодексу України має враховуватися
вина, яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Частиною 3 цієї ж
статті передбачено, що у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи, що надані позивачем для
підтвердження реальності
господарських операцій з ТОВ
«Автопарітет - Д» первинні документи
підписані ОСОБА_2, а вироком
Ленінського районного суду міста
Луганська від 15.02.2013 р. № 1-60/13, який
набрав законної сили, встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автопарітет-Д"
створено засновником - ОСОБА_2, для
здійснення фіктивного підприємництва,
колегія суддів дійшла до висновку про
правомірність спірного податкового
повідомлення-рішення. І хоча податкові
накладні та інші первинні документи,
надані позивачем, формально
відповідають вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність", проте вони складені за
відсутності факту здійснення
господарської операції.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року у справі № 804/10603/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко