Справа № К/9991/31974/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/31974/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Ліпського Д.В.,

Олексієнко М.М.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Нова Каховка
Херсонської області до акціонерного
товариства закритого типу
"Гідромонтаж" про стягнення
заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в місті Нова
Каховка Херсонської області на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року Управління
Пенсійного фонду України в місті Нова
Каховка Херсонської області (далі -
Управління ПФУ) пред'явило у суді позов
до акціонерного товариства закритого
типу "Гідромонтаж" (далі - Товариство)
про стягнення витрат на виплату і
доставку пенсій за вересень 2008 року,
призначених за віком на пільгових
умовах колишнім працівникам з підстав,
передбачених пунктами "б"-"з" статті 13
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"
(далі - Закон № 1788-XII).

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2009
року позовні вимоги задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати постановлене рішення
апеляційного суду, посилаючись на його
необґрунтованість та неправильне
застосування норм матеріального права
й допущені при розгляді справи
порушення норм процесуального права, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Відповідач своїм правом як сторони у
справі не скористався та заперечень на
касаційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що
Товариство зобов'язане сплачувати
Управлінню ПФУ витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
працівникам за Списком № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, зайнятість в яких повний
робочий день дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах, та за
Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 року № 36 (далі - список
№ 1 та список № 2 відповідно).
Зазначив, що відповідно до вимог
підпункту 6.8 пункту 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
затвердженої постановою правління ПФУ
від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі -
Інструкція), підприємства щомісяця до 25
числа вносять до ПФУ зазначену у
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову
суду першої інстанції, дійшов висновку,
що абзацом четвертим підпункту 1 пункту
2 Прикінцевих положень Закону від 9
липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058-IV) прямо
визначено лише обов'язок підприємств
відшкодовування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо важкими умовами праці за
списком № 1. У даній же справі пенсії
працівникам були призначені за списком
№ 2.

Колегія суддів не погоджується з
висновком апеляційного суду, оскільки
він не ґрунтується на положеннях
чинного законодавства.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через такі фонди особам, зазначеним в
абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом № 1788-XII.
У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону №
1058-IV. При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту "б"
статті 13 Закону № 1788-XII було
врегульовано Законом України від
26 червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР),
відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1
якого відповідач є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" ? "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених особам, відповідно до
пунктів "б"-"з" частини першої статті 13
Закону № 1788-XII за списком № 2,
покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
ПФУ після 1 січня 2004 року, не пов'язаний
із датою призначення такої пенсії чи
часом набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом № 1058-IV).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції у справі, що розглядається,
про обов'язок Товариства відшкодувати
управлінню ПФУ витрати на виплату та
доставку пенсій, які згідно з
розрахунком, складеним останнім
відповідно до Інструкції, призначені
працівникам цього Товариства
відповідно до пунктів "б"-"з" частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Апеляційний суд помилково
скасував його законне і обґрунтоване
рішення.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалене відповідно до
закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті Нова
Каховка Херсонської області
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року скасувати.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 серпня
2009 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т. Ф. Весельська

Д.В. Ліпський

М.М. Олексієнко