Справа № 2а-5344/09/0270
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/33834/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року

у справі № 2-а-5344/09/0270

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
місті Вінниці

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Вінниці (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 24
червня 2009 року, № /1 від 09 вересня
2009 року, № /2 від 13 листопада 2009
року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 24 червня 2009 року, № /1
від 09 вересня 2009 року, № /2 від 13
листопада 2009 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 3,40
грн. судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Вінниці,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що постанова
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року є законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Вінниці провела планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства та
валютного законодавства фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з
20 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року, за
результатами якої був складений акт
від 16 червня 2009 року № 1562/17.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпункту 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та листа
ДПА України від 03 жовтня 2008 року №
20189/7/16-1517-26, які полягали у тому що
підприємцем до податкової декларації з
податку на додану вартість за травень
2006 року до складу податкового кредиту
включив податок на додану вартість у
сумі 110350,00 грн., який не підтверджено
відповідним запитом зустрічної
перевірки, в результаті чого завищено
суму податкового кредиту за травень 2006
року на 110350,00 грн., з огляду на що за
результатами перевірки підприємцю
донараховано податок на додану
вартість у сумі 36318,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно складу
податкового кредиту травня 2006 року
податок на додану вартість загальній
сумі 110350,00 грн., сплачений у складі
вартості придбаних згідно договорів
купівлі-продажу у Вінницького ДП «ВО
«Хімпром» будівель, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки: фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 не надано
доказів, що вказані будівлі
використовуються у господарській
діяльності позивача; Вінницьке ДП «ВО
«Хімпром» за вказаний податковий
період не задекларувало податкові
зобов'язання за господарськими
операціями з продажу будівель
позивачу.

24 червня 2009 року ДПІ у м. Вінниці на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість в розмірі 54477,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 36318,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
18159,00 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого рішенням ДПІ у м.
Вінниці від 28 серпня 2009 року № 6750/К/25-10/31
було скасовано податкове
повідомлення-рішення від 24 червня 2009
року № /0 в частині визначення
основного платежу з податку на додану
вартість у розмірі 333,00 грн. та в частині
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 167,00 грн., в решті
опорюване податкове
повідомлення-рішення було залишене без
змін.

ДПІ у м. Вінниці на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
процедури адміністративного
оскарження прийняла податкові
повідомлення-рішення № /1 від 09
вересня 2009 року, № /2 від 13
листопада 2009 року, якими згідно з
підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість в розмірі 53997,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 35985,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
17992,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що факт використання
придбаних позивачем будівель у
господарській діяльності знайшов своє
підтвердження в пункті 1.4.1 акту
перевірки, у зв'язку з чим позивач
правомірно сформував податковий
кредит по господарських операціях з
купівлі-продажу у Вінницького ДП «ВО
«Хімпром» будівель, з урахуванням
видів діяльності, які здійснює фізична
особа - підприємець ОСОБА_1, а також
зважаючи на те, що договори
купівлі-продажу будівель були укладені
від імені фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (покупця), який був визнаний
переможцем прилюдних торгів. Також суд
виходив з того, що саме продавець
товарів відповідає за утримання та
внесення до бюджету податку на додану
вартість, а тому несплата цих
зобов'язань при фактичному здійснені
господарських операцій не впливає на
податковий кредит покупця.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як встановлено у пункті 1.13 акту
перевірки, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 здійснював такі види
діяльності: оптова торгівля і
посередництво у оптовій торгівлі;
виробництво цегли, черепиці та інших
будівельних виробів з випалення цегли;
виробництво виробів з бетону, гіпсу та
цегли; будівництво будівель і споруд.

Судами також було встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
договори купівлі продажу нежитлових
будівель (1/250 частку майнового
комплексу, яка складається з
нежитлової будівлі літ. № «Г» -
прибудова ЕП і КІПІА до силосів
шатрового складу апатиту; літ. «В» -
силосного складу; будівлі операційного
відділення суп. цеху № 2 з прибудовами
літ. «А»; будівлі шатрового складу
апатитового концентрату з прибудовою;
літ. «Д» - будівлі битових приміщень
суп. цеху з службовими приміщеннями),
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
були укладені між Вінницьким ДП «ВО
«Хімпром» в особі арбітражного
керуючого (продавцем) та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупцем),
якого було визнано переможцем
прилюдних торгів, тобто із
конкретизацією його статусу як
суб'єкта підприємницької діяльності
(арк. справи 31-51).

Крім іншого, факт використання
придбаних позивачем будівель у
господарській діяльності знайшов своє
підтвердження в пункті 1.4.1 акту
перевірки.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Таким чином, позивач правомірно відніс
суми податку на додану вартість,
сплачені у складі вартості придбаних у
Вінницького ДП «ВО «Хімпром»
нежитлових будівель згідно зазначених
вище договорів купівлі-продажу до
складу податкового кредиту травня 2006
року, з урахуванням того, що факт
придбання будівель та оплати їх
вартості (у тому числі податку на
додану вартість) підтверджений
відповідними платіжними документами
(арк. справи 92-106).

При цьому, суди попередніх інстанцій
правомірно відхилили як безпідставні
посилання податкового органу на те, що
Вінницьке ДП «ВО «Хімпром» за вказаний
податковий період не задекларувало
податкові зобов'язання за
господарськими операціями з продажу
будівель позивачу, з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
платник податку - це особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Платники податку, визначені у
підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1
статті 10, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до Закону
України «Про податок на додану
вартість» (пункт 10.2 статті 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)).

Таким чином, продавець товарів
(послуг) відповідає за утримання та
внесення до бюджету податку на додану
вартість, а тому несплата цих
зобов'язань при фактичному здійснені
господарських операцій не впливає на
податковий кредит покупця.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обгрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що прийняті
податковим органом оспорювані
податкові повідомлення-рішення є
неправомірними та підлягають
скасуванню.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Вінниці підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна