Справа № 809/1352/14
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.
Справа № 809/1352/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шумея М.В.,

секретаря Третяк В.Р.,

за участю: представника позивача
Гуменяк Н.М.,

представників відповідача
Салітринського А.З.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Богородчанському районі
про стягнення заборгованості в сумі
1539,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі звернулося з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Богородчанському районі
про стягнення заборгованості в сумі
1539,24 грн. Позовні вимоги мотивовані тим,
що пенсія по інвалідності від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання
виплачується Пенсійним фондом з
послідуючим відшкодуванням Фондом
соціального страхування внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання. Згідно акту
щомісячної взаємозвірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, складених між управлінням
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі та Списку
осіб, яким призначені та виплачені
пенсії по інвалідності від
трудокаліцтва загальна сума витрат, що
не була прийнята Відділенням ФСС до
відшкодування за жовтень 2013 року -
березень 2014 року включено по
виплаченій пенсіонерам інвалідності
від трудокаліцтва та цільової грошової
допомоги громадянам, що одержали
каліцтво за межами України та з
доставки - 1539,24 грн. (де в тому числі
виплати пенсій пенсіонерам ОСОБА_4 - 900.00
грн., ОСОБА_5 - 322,10 грн. та ОСОБА_6 - 317,16
грн.). Відхилена сума підтверджується
також Таблицями розбіжностей щодо
відшкодування ПФУ витрат за вказаний
період.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив мотивуючими обставинами
викладеними в поданому письмовому
запереченні до позовної заяви.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши
представників сторін, дослідивши
подані докази, суд прийшов до висновку
що позов не підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Положеннями Закону України «Про
загальнообов'язкове дердавне
соціальне страхування» страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999р. № 1105 (надалі - Закон № 1105)
встановлено, що страхові виплати мають
бути пов'язані із страховими випадками,
що спричинені ушкодженням здоров'я
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання застрахованої особи.
Відповідно до статей 21,28 Закону № 1105
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (
надалі- Фонд) здійснює страхові виплати
та надає соціальні послуги в разі
настання страхового випадку (всього 24
види), в тому числі і виплату пенсій.

Для надання соціальних послуг і
проведення виплат мають бути належним
чином оформлені та передані до Фонду
документи, передбачені ст. 35 Закону №
1105 та пунктами 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань 27.04.2007 року № 24
( надалі-Порядок № 24), які і є підставою
для проведення виплат, зокрема :

акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами,
висновок МСЕК про ступінь втрати
професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть, а також заява потерпілого
чи члена сім"ї потерпілого про
призначення страхових виплат, довідка
про середню заробітну плату, копія
трудової книжки або витяг з
неї.засвідчені страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирекції Фонду при
пред'явленні оригіналу та інші.

Особам, які потерпіли на виробництві до
1 квітня 2001 року Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги з
того часу, коли відповідні
підприємства передали йому в
установленому порядку документи, що
підтверджують право цих осіб (членів
їхніх сімей) на такі виплати й послуги,
або коли таке право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 отримали ушкодження здоров"я за
межами України, в Російській Федерації,
та переїхали в Україну на постійне
місце проживання. До Фонду
роботодавцями не передано документів
жодного з потерпілих, тому у відділенні
особові справи по них не сформовані.

Також не подавали жодного з названих у
ст.35 Закону № 1105 документів до
відділення виконавчої дирекції Фонду в
Богородчанському районі особисто
потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6

Згідно з п.7 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій, відповідно до
Закону України ..Про пенсійне
забезпечення", до заяви про призначення
пенсії додаються перелік документів,
зокрема акт про нещасний випадок на
виробництві (форма Н-1). акт про
розслідування нещасного випадку
(аварії) (форма Н-5), акт розслідування
професійного захворювання (форма П-4) і
виписка з акту огляду МСЕК. Жодного з
вказаних вище документів чи особових
справ потерпілих Управління до
Відділення не передало.

Отже, у разі неподання до робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
документів, які передбачені ст.35 Закону
України № 1105, пунктами 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1
Порядку JNb 24, та за відсутності у Фонді
особових справ потерпілих з
зазначеними документами Фонд немає
правових підстав для здійснення
відшкодувань Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві.

В ухвалі від 28.11.2013 року у справі №
К/800/49434/13 Вищий адміністративний суд
Україні прийшов до висновку щодо
відсутності, за наведених вище
обставин, правових підстав для
задоволення позовних вимог управління
Пенсійного фонду в Дблинському районі
Івано-Франківської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області.

Аналогічні рішення постановлені
Вищими адміністративним судом України
в ухвалі від 13.03.2013 року у
справі №К/9991/55897/12(К/9991/55902/12),
Львівським апеляційним
адміністративним судом в ухвалі у
справі № 9393/11/9104 від 17.05.2011 року,
Львівським апеляційним
адміністративним судом в постанові у
справі № 147811/12 від 01.03.2013 року.

Згідно із ст.35 Закону № 1105, на
підтвердження підставності позову
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі повинно з
матеріалами позову надати суду
оригінали актів розслідування
нещасних випадків форми Н-1 по кожному з
потерпілих, висновки МСЕК по
потерпілих. Однак, ці необхідні для
дослідження та оцінки судом докази в
наданих Управлінням додатках відсутні.
Таким чином, позовні вимоги
документально не обгрунтовані. З
приводу таких обставин постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.06.2006 року у
справі № 12/72 між цими ж сторонами та з
аналогічного спору визначено: «Позивач
не може представити суду оригінали
актів про нещасний випадок форми Н-1, чи
актів розслідування професійного
захворювання встановленої форми, як
цього вимагає ст.35 Закону України №1105,
внаслідок чого, відповідач і суд не
може дати правову оцінку документам
які необхідні для розгляду справ про
страхові виплати і їх відшкодування, а
суд не може зобов'язати відповідача без
документально і безпідставно
проводити відшкодування».

Нормами статей 21, 28 Закону №1105
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров"я або в разі
його смерті, складається, в тому числі,
з виплат пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв"язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Отже, виплата пенсій та цільової
грошової допомоги у зв'язку з виплатою
пенсій є складовою частиною
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров"я або в разі його смерті, і
порядок їх виплати особам, які
потерпіли на виробництві в інших, ніж
Україна, державах - учасницях і
переїхали на проживання до України,
регулюються нормами Угоди від 09.09.1994
року, Угоди від 15.04.1994 року, Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації від 14.01.1993 року.

Порядок виплати відшкодувань ,
зокрема пенсій по інвалідності, особам,
які потерпіли на виробництві в
Російській Федерації, регулюється
частиною першою статті 2 «Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків», від 09.09.1994 року,згідно з
якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров"я, в
тому числі під час втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, пов"язаного з
виконанням працівником трудових
обов"язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони, смерті,
проводиться роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалося на
працівника під час отримання каліцтва,
іншого ушкодження здоров"я, смерті.

Статтею 9 «Угоди між Урядом України і
Урядом Російської Федерації про
трудову діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн»,
підписаною 14.01.1993 року, передбачено, що
відшкодування шкоди внаслідок
трудового каліцтва або іншого
ушкодження здоров»я, а також смерті
потерпілого здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника на момент одержання
каліцтва. У разі переселення
Працівника з території Сторони
працевлаштування на територію іншої
Сторони роботодавець зобов»язаний
перерахувати потерпілому кошти, які
відшкодують заподіяну здоров»ю шкоду у
розмірах, передбачених законодавством
Сторони працевлаштування.

Стаття 11 «Угоди про
співробітництво в галузі трудової
міграції та соціального захисту
трудящих-мігрантів ( в рамках СНД)» від
15.04.1994 року ( ратифікована Законом
України № 290/95-ВР від 11.07.1995 року)
передбачає, що порядок відшкодування
працівникові шкоди, завданої
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров»я
пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, регулюється законодавством
сторони працевлаштування.

Так як потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_5та
ОСОБА_6 отримали трудове каліцтво на
території Росії, з 01.01.2000 року обов'язки
по відшкодуванню заподіяної шкоди цим
потерпілим покладено на Фонд
соціального страхування Російській
Федерації. Ця норма закріплена у пункті
5 частини 2 ст.18 Закону Російської
Федерації від 24.07.1998 року № 125-РФ "Про
обов'язкове соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань", згідно з яким
страховик (Фонд соціального
страхування Російської Федерації)
здійснює забезпечення по страхуванню
осіб, які мають право на його отримання
і які виїхали на постійне місце
проживання за межі Російської
Федерації.

У відповідності з ч.2 ст.5 дія цього
Федерального закону розповсюджується
на іноземних громадян, які мають право
на страхові виплати, тобто з 01.01.2000 року
страховиком усіх потерпілих та членів
сімей померлих потерпілих є Фонд
соціального страхування Російської
Федерації. До того потерпілий
отримував відшкодування від
підприємства, на якому стався нещасний
випадок.

Частиною 1 ст.28 Федерального закону
визначено, що, особам , які отримали до
вступу в дію цього Закону каліцтво,
профзахворювання або інше ушкодження
здоров"я, яке зв'язане з виконанням ними
трудових обов'язків та яке
підтверджене у встановленому порядку,
забезпечення по страхуванню
проводиться страховиком незалежно від
строків отримання каліцтва,
профзахворювання чи іншого ушкодження
здоров"я.

Відповідно до частини 5 ст.5
Федерального закону, особи, чиє право
на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно з
законодавством СРСР або
законодавством Російської Федерації
про відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам каліцтвом,
профзахворюванням або іншим
ушкодженням здоров»я, які пов»язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
отримують право на забезпечення по
страхуванню з дня вступу в силу цього
Федерального закону.

Таким чином, вказані норми закону РФ
стосуються усіх, без винятку, фізичних
осіб, зокрема іноземців та трудових
мігрантів, яким заподіяно шкоду на
території Російської Федерації за
часів СРСР та СНД , оскільки
Федеральний закон відноситься до
національного законодавства і регулює
питання загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасного випадку та відшкодування
шкоди, що заподіяна трудовим каліцтвом,
в просторі та часі на території
Російської Федерації як за часів СРСР
так при СНД.

Закон № 1105 є національним законодавчим
актом держави Україна і регулює
правовідносини щодо відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом, зокрема,
яке отримано за часів СРСР та СНД , лише
на території України.

Отже, застосування позивачем норм
Закону № 1105, зокрема ст.2, ст. 24 та
частини 6 ст.26 цього Закону, до
правовідносин, які виникли на
території Російської РФСР та
Російської Федерації внаслідок
травмування на виробництві вказаних
потерпілих в часи СРСР та СНД, є
безпідставним та суперечить
вищевказаном національним
законодавствам України та РФ.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
травмовані на підприємствах,
розташованих на території Російської
Федерації вони є застрахованими в
Російській Федерації.

Після отримання трудового каліцтва та
переїзду з Росії в Україну на постійне
проживання потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не втратили свої права на
відшкодування шкоди Російською
Федерацією, що передбачено у пункті 5
частини 2 ст.18 Федерального закону, та
залишилися застрахованими особами
Фонду соціального страхування
Російської Федерації.

Таким чином, відсутні правові
підстави , щоб відповідач, поряд з
Фондом соціального страхування
Російської Федерації , був ще одним
страховиком ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та
щоб Фонд мав будь-які зобов'язання
перед цими потерпілими та Пенсійним
фондом України.

Тому висновок Управління щодо визнання
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків України страховиком
цих осіб є незаконним. Цей висновок
суперечить змісту:

-частини 3 статті 7 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
згідно з якою громадяни України, які
працюють за межами території
України та не застраховані в системі
соціального страхування країни, в якій
вони перебувають, мають право на
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням в
Україні за умови сплати страхових
внесків, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України;

- частини 2 пункту 5 ст.24 Закону №
1105, згідно з якою страховики з різних
видів соціального страхування можуть
вирішувати між собою спори щодо
відшкодування тільки тих витрат, які
сплачені лише особі, яка застрахована
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 31.08.2011 року у справі № К/9991
/18118/11 та в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
18.06.2013 року у справі № К/9991/60271/12
наголошено, що є безпідставним
визнання Фонду страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України відшкодувати останньому
витрати.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є
застрахованими особами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України та до нього за них
не сплачувались страхові внески. Тому
здійснення таким громадянам чи
Пенсійному фонду України виплат за
рахунок страхових коштів нашого Фонду
є нецільовим використанням коштів, Ці
обставини, як підстави для відмови в
здоволенні позову Пенсійного фонду
України, викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 22.12.
2011року у справі № К/9991/68906/11, в ухвалі
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2012 року
у справі № 2270/2047/12, в ухвалі Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 07.05.2012 року у справі № 66111/12, в
постанові Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
у справі №1578/13/876, в ухвалі Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.10.2013 року у справі № 35472/10 .

Висновками Головного
науково-експертного управління
Апарату Верховної Ради України (лист №
16/3-9 від 10.01.2006 року) встановлено, що
згідно чинного законодавства України
та відповідних міжнародних угод
підстави для відшкодування Пенсійному
фонду України Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань виплат пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянам
країн -учасниць СНД відсутні.

Згідно листа Міністерства юстиції
України від 14.08.2006 року № 21-46-921 не має
підстав для відшкодування Пенсійному
фонду України Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань витрат, пов'язаних з
виплатою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянам країн
-учасниць СНД та членам їх сімей, які
отримали каліцтво в країнах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Одеським апеляційним адміністративним
судом 15.02.2012 року у справі № 2-а-3959/10/1470
винесено ухвалу у повній відповідності
з вищевказаною позицією Апарату
Верховної Ради та Міністерства юстиції
України, якою залишено без змін
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29.10.2010 року
про відмову у задоволенні позовних
вимог управління ПФУ в Баштанському
районі Миколаївської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
у Баштанському районі про стягнення
витрат. пов""язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянам
країн-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в країнах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Відшкодування витрат, яке проводить
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному Фонду України на виплату
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій із
втрати годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснюється на підставі
Порядку № 5-4/4.

Пунктом 2 Порядку № 5-4/4 передбачено, що
даний Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному Фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій із
втрати годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання^ які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999р. № 1105-ХІУ
(надалі Закон),( крім осіб, зазначених у
пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані та
померлим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
були встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Пункт 5 Порядку № 5-4/4 передбачає, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 1), та списку
померлих осіб і осіб, знятих з обліку з
інших причин, які отримували пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 2), проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 3), у якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Пункти 2,7 Порядку № 5-4/4, передбачають,
що даний Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України.

Тобто, відповідно до вимог Порядку №5-4/4
. сторони у даній справі позбавлені
права на проведення розрахунків на
своєму рівні.

На виконання Порядку № 5-4/4, спільного
листа Пенсійного Фонду України №16842/04-30
від 23.10.2007 року та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України №183-08-4 від 19.10.2007
року, а також спільного листа
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Івано-Франківській
області та Головного управління
Пенсійного Фонду в Івано-Франківській
області від 25.10.2007 року Відділенням
проведено звірки по особових справах
за період з жовтня 2013 року по березень
2014 року, як це передбачено пунктом 5
даного Порядку. Не включено до Актів
щомісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, для проведення
відшкодування суми виплачених пенсій
громадянам особові справи яких у
Відділенні відсутні.

Таким чином, Відділенням здійснено всі
передбачені п. 5 Порядку № 5-4/4 дії:
проведено звірку по особових справах з
управлінням та підписано Акти
щомісячних звірок за жовтень 2013 року -
березень 2014 року.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Шумей М.В.

Постанова складена в повному
обсязі 20.06.2014 року.