Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/57767/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Штульман І.В., Юрченко В.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 22.07.2011 у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом про стягнення
недоплаченої щомісячної державної
допомоги «дитині війни» відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 01.01.2006
по теперішній час.

Постановою Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від
22.04.2010, позов задоволено частково за
період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по
31.12.2008, в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду
Кіровоградської області від 22.07.2011
скасовано рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 09.07.2007 по
31.12.2007 та з 22.05.2008 по 23.11.2008, в цій частині
позов залишено без розгляду. В решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

З таким рішенням суду апеляційної
інстанцій не погодилась позивач,
подала касаційну скаргу, в якій
покликається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлене
судом апеляційної інстанції рішення та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачу як дитині війни відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» пенсія повинна
підвищуватись на 30% мінімальної пенсії
за віком встановленої на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
та від 22.05.2008 визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007-2008 роки»
в частині обмеження розміру підвищення
пенсії дітям війни на 2007, 2008 роки.

В частині вимог за 2006 рік в задоволенні
позову відмовлено, оскільки положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» в частині обмеження
розміру підвищення пенсії дітям війни
на 2006 рік діяли і неконституційними не
визнавались.

Скасовуючи в частині рішення суду
першої інстанції та залишаючи позов у
цій частині без розгляду, апеляційний
суд виходив із того, що позивачем
пропущено строк звернення до суду,
встановлений положенням статті 99 КАС
України.

З висновками апеляційного суду колегія
суддів погоджується і вважає їх такими,
що відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки суду не спростовують і
є безпідставними, оскільки підвищення
пенсії дітям війни є щорічним
періодичним платежем, про виплату її в
меншому розмірі, ніж передбачено
законом, та відповідно порушення своїх
прав позивач повинен був дізнатись
отримуючи таку допомогу у відповідному
місяці відповідного року, а тому
перебіг строку звернення до суду з
вимогами за кожен конкретний рік
розпочинається у місяці отримання
такої допомоги.

Крім того, безпідставними є посилання
позивача в касаційній скарзі на
положення статті 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», відповідно до
якої суми пенсії, не одержані своєчасно
з вини органу, що призначає або
виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком.

Так, відповідно до пункту 16 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Оскільки статтею 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено інші ніж
статтею 87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» правила виплати пенсії
за минулий час, а тому в цій частині
Закон України «Про пенсійне
забезпечення» застосуванню не
підлягає.

В свою чергу статтею 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено
виплату пенсії за минулий час без
обмеження у часі лише в разі її
попереднього нарахування. Оскільки
позивачу суми пенсії нараховані не
були, а тому на спірні правовідносини
положення статті 46 зазначеного Закону
також не поширюється.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що при ухваленні
оскаржуваного рішення суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права,
а тому касаційну скаргу слід залишити
без задоволення, а судове рішення - без
змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Апеляційного
суду Кіровоградської області від
22.07.2011- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Стародуб

Судді
І.В. Штульман

В.В. Юрченко