Справа № 146/464/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 146/464/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пилипчук О.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Смілянець Е. С.

судді: Залімський І. Г. Сушко О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області на постанову Томашпільського
районного суду Вінницької області від
14 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

26.03.2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про визнання дій відповідача,
щодо невиплати позивачу пенсії згідно
постанови Томашпільського районного
суду Вінницької області від 07.07.2011 року
в адмінстративній справі № 2-а-3184/2011 та
ст.ст. 49,50,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" протиправними;
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок державної пенсії
відповідно до ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не нижче 6
мінімальних пенсій за віком, а також
перерахунок додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до ст. 50 Закону 796 - ХІІ не нижче 50%
мінімальної пенсії за віком та
підвищення до пенсії відповідно до ст.13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
починаючи з вересня 2011 року.

Постановою Томашпільського районного
суду Вінницької області від 14.04.2014 року
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
вимог адміністративного позову.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач є постраждалим від наслідків
Чорнобильської катастрофи І категорії,
пенсіонером, інвалідом війни IІI групи.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після, виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" особам, віднесеним до
постраждалих першої категорії, що є
інвалідами IІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено,
що в усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів IІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні
зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", згідно з
якими інвалідам IІI групи, віднесеним до
категорії І щомісячна додаткова пенсія
за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
державна пенсія призначаються
відповідно в розмірі 15 % і 110 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року зазначені зміни
були визнані, неконституційними і
втратили чинність. У зв'язку з цим
продовжила діяти попередня редакція
ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"

Всупереч ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановами
Кабінету Міністрів України №530 від
28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року.

З огляду на те, що Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановами Кабінету
Міністрів України №530 від 28.05.2008 року
та № 654 від 16.07.2008 року відповідач не
правомірно виплачував додаткову
пенсію в меншому розмірі ніж це
передбачено ст.ст. 50, 54 зазначеного
Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених ст. 22
Конституції України, в якій зазначено,
що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду,
щодо наявності у відповідача обов'язку
нараховувати та сплачувати позивачу
доплати до пенсії, передбачені ст.ст. 50,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Однак суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги та
зобов'язуючи відповідача нараховувати
та виплачувати позивачу державну та
додаткову пенсію відповідно до ст.ст. 50,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та підвищення до пенсії як
інваліду війни відповідно до ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
з вересня 2011 р. не вірно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

З даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може виходячи з наступного.

Згідно з законом України від 14.06.2011 року
№3491 -IV " Про внесення змін до Закону
України про Державний бюджет України
на 2011 рік", який набув чинності 19.06.2011
року передбачено, що у 2011 році
положення статей 39,50,51,52,54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного
закону Кабінет Міністрів України
прийняв постанову від 06 липня 2011 року
№745 "Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Тому, внаслідок цього, починаючи з 23
липня 2011 року порядок обчислення
підвищень до основної та додаткової
пенсій, передбачених Законом України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
здійснюється відповідно до Постанови
Кабінету України від 06.07.2011, № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету".

25.01.2012 року Конституційний Суд України
ухвалив рішення № З-рп/2012, відповідно
до якого Конституційним Судом України
визначено, що однією з ознак України як
соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного Бюджету України, виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості. Повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Зазначені зміни до Закону України "Про
Державний Бюджет України на 2011 рік",
такими, що не відповідають Конституції
України не визнавались, а отже, на час
звернення до суду з даним позовом
нарахування та виплата пенсії позивачу
здійснювалася відповідно до вимог
чинного законодавства України, а тому
колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність у відповідача обов'язку
здійснювати підвищення основної та
додаткової пенсії позивачу у розмірах
передбачених ст.ст. 50,54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Що стосується позовних вимог щодо
перерахунку щомісячного підвищення до
пенсії як інваліду війни відповідно до
ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" то вони також не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з заперечення відповідача, розмір
пенсії позивача з 01.12.2013 року був
розрахований на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України №1210 від
23.11.2011 року "Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", і з цього ж розміру
позивачу було виплачено 30% підвищення
до пенсії передбачене ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", отже
зазначене підвищення було виплачено в
розмірах та порядку передбаченому
чинним законодавством, а тому
посилання позивача на незаконність дій
відповідача є безпідставними.

При задоволенні позовної вимоги, щодо
визнання протиправними дій, щодо
невиплати позивачу пенсії згідно
постанови Томашпільського районного
суд Вінницької області від 07.07.2011 року в
адміністративній справі № 2-а-3184/2011
судом першої інстанції не було
враховано те, що судове рішення має
бути наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин, а
тому не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
надалі нараховувати та виплачувати
пенсію в нових розмірах.

Тобто зазначене рішення не може
встановлювати чи змінювати обсяг прав
позивача в майбутньому, оскільки це
виключне повноваження законодавчих
органів.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області задовольнити повністю.

Постанову Томашпільського районного
суду Вінницької області від 14 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні вимог ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Томашпільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії
відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.