Справа № 2а-0870/2983/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/13398/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер" про стягнення
суми адміністративно-господарських
санкцій та пені за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер" на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року,-

в с т а н о в и в :

Запорізьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер"
суми адміністративно-господарських
санкцій та пені за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2010 році.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року скасовано
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2011
року та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер" на користь
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
та пеню за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2010 році в розмірі 14527,78 грн.

Не погоджуючись з поставною
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року, ТОВ «Інтер» звернулось з
касаційною скаргою, в який просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року та залишити в силі постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2011
року, посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення, з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ТОВ «Інтер»
відноситься до підприємств, яким
відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлюється
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Інтер»подало Запорізькому обласному
відділенню Фонду соціального захисту
інвалідів звіт за 2010 рік форми № 10-ПІ
(річна) «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів», який
затверджено наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 12 лютого 2010 року, у якому самостійно
обраховано суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування у 2010 році в
розмірі 14527,78 грн. та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі -56 грн. 68коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем по даній
адміністративній справі у
добровільному порядку суму
адміністративно-господарських санкцій
та пеню у встановлені законом строки не
сплачено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідачем були виконані
вимоги Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд дійшов
протилежного висновку виходячи з того,
що ТОВ «Інтер» не виконано норматив
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2010 році в
кількості 1особи, так як звітність за
формою № 3-ПН до центру зайнятості
щомісячно протягом 2010 року не
подавалася.

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погоджується і судова
колегія Вищого адміністративного суду
України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності та
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів в розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників, якщо кількість працюючих
від 8 до 25 чоловік - встановлюється
норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції,
чинній з 01.01.2006 року) забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто цією нормою визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості (з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії).

Відтак, колегія суддів вважає, що ст. 18
Закону не встановлює правил, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування на
своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко
визначені обов'язки підприємства, що
використовує найману працю: виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів; надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Так відповідно до абзацу другого
пункту 2 статті 19 Закону України "Про
зайнятість населення" державна служба
зайнятості має право одержувати від
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності,
адміністративні дані про наявність
вакантних робочих місць, у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, характер і умови праці на
них, про всіх вивільнюваних, прийнятих
і звільнених працівників та інформацію
про передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, що
можуть призвести до вивільнення
працівників.

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів
встановлюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Правила подання роботодавцями звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад)
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою N
10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів". Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів".

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі № 3-ПН згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420.

Відповідач не проінформував центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад), шляхом
подачі звіту за формою № 10-ПІ

Також відповідач не інформував центр
зайнятості при подачі ним звіту форми
№ 3- ПН та не зазначав про наявність
вільних вакансій для інвалідів на
звороті у графі 15 звіту.

При цьому відповідач у 2010 році повинен
був працевлаштувати 1 інваліда,
виходячи середньооблікової
чисельності штатних працівників, а
фактично з 31.05.2010 року на підприємстві
не працювало жодного інваліда.

Отже, так як відповідач не
проінформував центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад), шляхом подачі звіту
за формою № 10-ПІ, № 3-ПН, тобто не
виконав обов'язок по забезпеченню
певної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, то колегія
суддів вважає законним питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер" залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець