Справа № 824/2019/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/2019/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Григораш
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про скасування податкового
повідомлення - рішення та рішення про
застосування фінансових санкцій , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року фізична-особа
підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях про скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування фінансових
санкцій.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
15.04.2014 року № в частині
застосування штрафних санкцій на суму
3060,00грн., в іншій частині рішення
залишено без змін, визнано
протиправним та скасовано рішення про
застосування фінансових санкцій від
15.04.2014 року №000008, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
податковий орган вказав на
правомірність прийнятих податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування фінансових санкцій.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені завчасно та належним
чином.

Представники позивача та відповідача
надали заяви про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п.п. 1,
2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до Свідоцтва Серії НОМЕР_1
ОСОБА_2 з 28.05.2010 року зареєстрована як
фізична особа-підприємець. Відповідно
до Витягу з ЄДР юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на
24.07.2013 року позивач зареєстрований за
адресою місцепроживання - вул.
Гулака-Артемовського, буд. 16, м.
Чернівці, Чернівецька область.
Відповідно до Довідки від 31.05.2010 року
№39066 позивач з 31.05.2010 року перебуває на
обліку платників податків в ДПІ у м.
Чернівцях за №39066.

02.12.2013 року позивачу видано Торговий
патент Серії ТПВ №006641 на право
здійснення підприємницької діяльності
у сфері громадського харчування, строк
дії якого з 12.12.2013 року по 30.11.2018 року.

12.12.2013 року позивачу видано Ліцензію
Серії АЕ №346779 на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, строк дії ліцензії - з 12.12.2013
року до 12.12.2014 року.

Посадовими особами податкового органу
проведено перевірку з дотримання
ОСОБА_2 порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі
свідоцтв про державну реєстрацію,
виробництва та обігу підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

В ході перевірки встановлено: 1. на
момент проведення перевірки
господарської діяльності в
барах-ресторанах за адресою вул.
Головна, 34, вул. І. Франка,3 у м.
Чернівцях господарська діяльність
здійснювалась, споживачі
обслуговувались. На місці проведення
розрахунків за барною стійкою в
барі-ресторані по вул. Головній, 34
знаходились алкогольні напої, що не
позначені марками акцизного податку в
порядку, зазначеного законодавством, а
саме: 1) Текіла "OMECA", 40%, емк.1 л., Мексика
по ціні 700,00грн; 2) Віскі "JIMCEN", 40%, емк.1 л.
по ціні 700,00грн; 3) Ром "BACARDI", 40%, емк.1 л. по
ціні 400,00грн; 4) Лікер "DEKVJRER", 23%, емк. 1л. по
ціні 308,00 грн; 5) Лікер "WILDSTRAWBERRY", 23%, емк.
1л. по ціні 308,00 грн. Всього на загальну
суму за цінами реалізації - 2560,00грн.

2. невідповідність готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
РРО - 20,00грн.

3. не роздруковано фіскальні звітні
чеки РРО за 08.02.2014 року, 11.12.2013 року,
30.11.2013 року, 13.04.2013 року, 10.10.2013 року,
13.10.2013 року, 11.12.2013 року, 11.12.2013 року,
06.02.2014 року, 20.02.2014 року, всього 10
випадків.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №634/24/12/21-21 від 08.04.2014
року, яким зафіксовано порушення:

- ст. 11 Закону України № 481/95-ВР та ч.5 п. 20
постанови Кабінету Міністрів України
№1251 від 27.12.2010 року "Про затвердження
положення про виготовлення,
збереження, продаж марок акцизного
податку та маркування алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" -
зберігання та реалізація алкогольних
напоїв без марок акцизного податку;

- п. 9 ст. 3 Закону України №265/95-ВР - не
роздруковані фіскальні звітні чеки РРО
в 10-ти випадках за 08.02.2014 року, 11.12.2013
року, 30.11.2013 року, 13.04.2013 року, 10.10.2013року,
13.10.2013 року, 11.12.2013 року, 11.12.2013 року,
06.02.2014 року, 20.02.2014 року;

- п. 13 ст. 3 Закону України №265/95-ВР -
невідповідність сум готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій.

З приводу висновків вказаних в акті
перевірки, позивач пояснила, що
походження алкогольних напоїв без
марок акцизного податку, що були
виявлені в барі під час перевірки, їй не
відоме. Під час перевірки були
відібрані пояснення у бармена
бару-ресторану по вул. Головній, 34, м.
Чернівці, який пояснив, що походження
алкогольних напоїв без марок акцизного
податку, що були виявлені в барі під час
перевірки, йому не відоме.
Нероздрукування фіскальних звітних
чеків було допущено по причині
несправності РРО.

На підставі акта перевірки
№634/24/12/21-21 від 08.04.2014 року,
відповідачем винесено оскаржувані
рішення, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення форми
"С" від 15.04.2014 року №, яким до
позивача застосовано суму штрафних
санкцій в розмірі 3401,00 грн.

- рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.04.2014 року №000008, яким до
позивача застосовано фінансові
санкції у вигляді штрафу у розмірі 8500
грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції дійшов висновку
про протиправність та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.04.2014 року в частині
застосування штрафних санкцій на суму
3060,00 грн., в іншій частині рішення
залишив без змін, а також визнано
протиправним та скасовано рішення про
застосування фінансових санкцій №000008
від 15.04.2014 року.

При цьому, суд першої інстанції дійшов
висновку про правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року в частині визначення суми
штрафних санкцій у розмірі 340 грн. - за
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку. Постанова
суду першої інстанції в цій частині не
оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції часткового
погоджується з висновками суду першої
інстанції враховуючи наступні
обставини.

Так суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про часткове скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.04.2014 року на суму
визначених штрафних санкцій у розмірі
3050 грн., які позивачу були нараховані у
зв'язку з порушенням ним п. 1, 4 ст. 14
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Суть порушення полягала у тому, що
позивачем не забезпечено виконання
щоденного друку фіскальних звітних
чеків на реєстраторі розрахункових
операцій в кількості 10 шт.

Пунктом 4 статті 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" передбачено, що у разі
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його не
зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції
розмірі двадцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує, що у разі невиконання щоденного
фіскального звітного чеку на
реєстраторі розрахункових операцій до
суб'єкта господарювання
застосовуються фінансові санкції у
розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожний такий не
роздрукований чек.

Щодо вказаних доводів апелянта суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17 цього Закону
у разі невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Вказана правова позиція також
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 16.04. 2013 року у справі №21-89а13.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.04.2014 року в частині
застосування штрафних санкцій на суму
3060,00грн., оскільки відповідачем під час
його прийняття порушено вимоги
податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій №000008
від 15.04.2014 року, враховуючи наступні
обставини.

Вказане рішення про застосування
фінансових санкцій винесено у зв'язку з
порушенням позивачем ст. 11 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» та ч. 5 п. 20
постанови Кабінету Міністрів України
№1251 від 27.12.2010 року "Про виготовлення,
зберігання, продаж марок акцизного
податку та маркування алкогольних
напоїв і тютюнових виробів" -
зберігання та реалізація алкогольних
напоїв без марок акцизного податку.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» маркування горілки та
лікеро-горілчаних виробів, які
реалізуються в Україні, здійснюється
таким чином: на лицьовій стороні
етикетки кожної пляшки або самої
пляшки (іншого посуду) горілки та
лікеро-горілчаних виробів, які
реалізуються через торговельну мережу,
в доступній для споживача формі згідно
з чинним законодавством про мови
вказуються: загальна та власна назви
виробу; найменування виробника; знак
для товарів і послуг; географічна назва
місця виготовлення виробу, якщо
найменування виробника не відображає
місця розташування суб'єкта
господарювання; вміст спирту (% об.);
місткість посуду; вміст цукру (якщо це
регламентується нормативними
документами); позначення нормативного
документа (для продукції вітчизняного
виробництва, призначеної для
реалізації на території України).

Штриховий код повинен бути нанесений
на видиму сторону етикетки, або
контретикетки, або пляшки (іншого
посуду).

На видимій стороні етикетки, або
контретикетки, або корка, або пляшки
(іншого посуду) виробу повинні бути
зазначені дата виготовлення виробу,
код суб'єкта господарювання та номер
ліцензії на виробництво.

Актом перевірки №634/24/12/21-21 від
08.04.2014 року зафіксовано, що на момент
проведення перевірки господарської
діяльності позивача в барах-ресторанах
за адресою вул. Головна, 34, вул. І.
Франка,3 у м. Чернівцях господарська
діяльність здійснювалась, споживачі
обслуговувались. На місці проведення
розрахунків за барною стійкою в
барі-ресторані по вул. Головній, 34
знаходились алкогольні напої, що не
позначені марками акцизного податку в
порядку, зазначеного законодавством, а
саме: 1) Текіла "OMECA", 40%, емк.1 л., Мексика
по ціні 700,00грн; 2) Віскі "JIMCEN", 40%, емк.1 л.
по ціні 700,00грн; 3) Ром "BACARDI", 40%, емк.1 л. по
ціні 400,00грн; 4) Лікер "DEKVJRER", 23%, емк. 1л. по
ціні 308,00 грн; 5) Лікер "WILDSTRAWBERRY", 23%, емк.
1л. по ціні 308,00 грн. Всього на загальну
суму за цінами реалізації - 2560,00грн.

Суд першої інстанції зазначив, що
позивач здійснює підприємницьку
діяльність у сфері громадського
харчування та відповідно до Ліцензії
має право на здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, що у
відповідності до абз.1 п.22 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від
30.07.1996року №854 та ст. 15 Закону України
№481/95-ВР дає право позивачу на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями, в тому числі на розлив.

Також основним аргументом суду першої
інстанції про протиправність
застосування фінансових санкцій стало
те, що в ході судового розгляду
позивачем стверджувалось та не
спростовано представником відповідача
те, що визначені в акті перевірки №
алкогольні напої, що не позначені
марками акцизного податку, не
знаходились на зберіганні за барною
стійкою, а перебували на місці
проведення розрахунків за барною
стійкою безпосередньо в реалізації на
розлив з відкритих (відкупорених)
пляшок і, відповідно, були без марок
акцизного податку, оскільки марка
акцизного податку під час
відкупорювання (розкривання) товару
розривалася, що в свою чергу не
суперечить п.226.1. ст.226 Податкового
кодексу України.

Проте вказані обставини судом першої
інстанції встановлені лише зі слів
позивача в судовому засідання, що
суперечить написаними власноруч
поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в яких
зазначено, що вказаним особам не відомо
про походження алкогольних напоїв без
марок акцизного податку.

Таким чином, оскільки алкогольні напої
реалізовувались на розлив, тому марки,
внаслідок неодноразового використання
пляшки для розливу, повинні частково
бути наявні на пляшках навіть у випадку
розкриття пляшки, наявність марок є
обов'язковою, проте у даному випадку
вказані марки взагалі були відсутні, що
є порушенням вимог п. 20 та 21 Положення
№1251.

В цьому випадку марка розривається, але
не знищується та не може зніматися
навіть у розірваному вигляді. Її
відсутність допускається лише в разі
змиття у разі потреби в митті пляшки
для цілей її повторного використання.

Згідно з п. 228.9 ПК України
відповідальність за недодержання
порядку маркування, продажу
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, несплату чи несвоєчасну
сплату податку несуть виробники
(замовники), імпортери, продавці таких
товарів та їх посадові особи
відповідно до закону.

В силу вимог п.п. 14.1.107. ПК України
визначено, що марка акцизного податку,
це спеціальний знак для маркування
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, віднесений до документів
суворого обліку, який підтверджує
сплату акцизного податку, легальність
ввезення та реалізації на території
України цих виробів.

Згідно з п.п. 14.1.109. ПК України
маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, це наклеювання
марки акцизного податку на пляшку
(упаковку) алкогольного напою чи пачку
(упаковку) тютюнового виробу в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України щодо виробництва, зберігання
та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.1 ПК України передбачено, що у
разі виробництва на митній території
України алкогольних напоїв і тютюнових
виробів чи ввезення таких товарів на
митну територію України платники
податку зобов'язані забезпечити їх
маркування марками встановленого
зразка у такий спосіб, щоб марка
акцизного податку розривалася під час
відкупорювання (розкривання) товару.

Пунктом 226.2 статті 226 ПК України
визначено, що наявність наклеєної в
установленому порядку марки акцизного
податку встановленого зразка на пляшці
(упаковці) алкогольного напою та пачці
(упаковці) тютюнового виробу є однією з
умов для ввезення на митну територію
України і продажу таких товарів
споживачам, а також підтвердженням
сплати податку та легальності ввезення
товарів.

Відповідно до п. 226.3. ПК України
встановлено, що виготовлення,
зберігання, продаж марок акцизного
податку та маркування алкогольних
напоїв і тютюнових виробів
здійснюються відповідно до положення,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, затверджених
постановою КМ України від 30.07.1996 р. № 854
«Про затвердження Правил роздрібної
торгівлі алкогольними напоями» також
передбачено, що зберігання та
реалізація алкогольних напоїв, крім
алкогольних напоїв з вмістом спирту
етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних
одиниць, вироблених в Україні,
дозволяється тільки за наявності марки
акцизного збору встановленого зразка
на пляшці або на іншій тарі згідно із
законодавством.

Ввезення на митну територію України,
зберігання, транспортування, прийняття
на комісію з метою продажу та продаж на
митній території України не маркованих
в установленому порядку алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
забороняються (п. 226.11. ПК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства України дійшов
висновку, що зазначені алкогольні
напої вважаються немаркованими, а
встановлені податковим органом
порушення та накладення на позивача
санкції відповідно до оскаржуваного
рішення про застосування фінансових
санкцій № 000008 від 15.04.2014 року є
правомірним.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №№ від
15.04.2014 року в частині застосування
штрафних санкцій на суму 3060,00грн., а
врешті позовних вимог - відмовити.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи встановлене порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Отже позивачем при подані до суду
першої інстанції було сплачено 10%
розміру ставки судового збору, тобто 365,
40 грн., інша сума не стягувалась у
зв'язку із задоволенням позовних вимог.

Проте під час апеляційного розгляду
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, а тому позивачем
повинен бути сплачений судовий збір за
частину позовних вимог в задоволенні
яких відмовлено.

За таких обставин, відповідно до ст. 94
КАС України підлягає стягненню з
ОСОБА_2 548,10 грн. не сплаченого судового
збору.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області задовольнити
частково.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про скасування податкового
повідомлення - рішення та рішення про
застосування фінансових санкцій, -
скасувати, прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

1. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 15.04.2014 року в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу)
на суму 3060,00 грн., в іншій частині
рішення залишити без змін.

2. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_2 548,10 грн. не
сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.