Справа № 591/1655/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 р.Справа № 591/1655/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Суми на постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 04.07.2014р. по
справі № 591/1655/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Суми

про визнання неправомірними дій щодо
відмови у призначенні пенсії та
спонукання до вичнення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Зарічного районного суду
м. Суми з позовом до Управління
пенсійного фонду України в м. Сумах
(далі по тексту - відповідач, УПФУ в м.
Сумах), в якому просила суд визнати дії
УПФУ в м. Сумах щодо відмови у
призначенні їй пенсії відповідності до
ст.21 Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування» та
ст. 37 Закону України «Про державну
службу», зобов`язати УПФУ в м. Сумах
призначити ОСОБА_1 пенсію у
відповідності до ст.21 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» та ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 04.07.2014р. по справі №591/1655/14-а
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
м. Сумах. про визнання неправомірними
дій щодо відмови у призначенні пенсії
та спонукання до вчинення дій
задоволено.

Визнано дії Управління пенсійного
фонду України в м. Сумах, щодо відмови у
призначенні пенсії ОСОБА_1
неправомірними.

Зобов`язано Управління пенсійного
фонду України в м. Сумах, призначити
ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ст.21
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» та ст. 37
Закону України «Про державну службу».

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просив суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 04.07.2014р. по
справі №591/1655/14-а та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив про порушення судом
першої інстанції при прийнятті
рішення, зокрема, вимог ст. 37 Закону
України «Про державну службу», ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Пояснив, що позивачу
призначена пенсія відповідно до вимог
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Вказав на те, що позивач
порушила вимоги ст.ст. 99, 100 КАС України,
звертаючись до суду із позовом.
Стверджує, що рішенням управління від
26.06.2013 року позивачу було правомірно
відмовлено в призначені їй пенсії
відповідно до Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державну службу", у зв'язку з
відсутністю необхідного стажу
державного службовця 20 років. Зазначив,
що до спеціального стажу ОСОБА_1
правомірно не зараховані періоди з
26.10.2001 року по 31.12.2001 року на посаді
головного економіста відділу фінансів
програм соціального захисту населення
міського фінансового управління, з
01.01.2002 року по 01.11.2004 року на посаді
головного спеціаліста відділу
розрахунків за комунальні послуги
фінансового управління Сумської
міської ради, оскільки дані посади в
органах місцевого самоврядування не
передбачені ст. 25 Закону України "Про
державну службу".

Позивач, у надісланих запереченнях на
апеляційну скаргу, просила апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін. Вказала на те, що судом першої
інстанції були досліджені всі
обставини справи, враховані
роз`яснення Національного агентства
України з питань державної служби,
положення Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування» та
Закону України «Про державну службу»,
Постанови КМУ №283 від 03.05.1994 року, якою
затверджено порядок обчислення стажу
державної служби. Таким чином вважає
рішення законним, таким, що відповідає
вимогам КАС України.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 17 квітня 2013 року, ОСОБА_1,
звернулась до Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми з заявою про
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» та Закону
України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи, стаж
роботи ОСОБА_1 державної служби по
фінансовому управлінню Сумської
міської ради складає 17 років 9 місяців 27
днів, що підтверджується довідкою
Управління фінансів, економіки і
бюджету Сумської міської ради від
22.07.2013 р. (а.с.11)

Стаж роботи позивача в органах
місцевого самоврядування складає 3
роки 4 місяці 25 днів, а саме: у період з
07.06.2001 року по 31.12.2001 року позивач
працювала на посаді Головного
економіста відділу фінансів програм
соціального захисту населення
міського фінансового управління, з
01.01.2002 року по 01.11.2004 року на посаді
Головного спеціаліста відділу
розрахунків за комунальні послуги
фінансового управління Сумської
міської ради, що підтверджується
довідкою від 22.07.2013 року (а.с.10).

23 липня 2013 року позивач отримала лист
від Управління пенсійного фонду
України в м.Сумах, в якому їй було
повідомлено про відмову у призначенні
пенсії державного службовця у зв'язку з
відсутністю необхідного стажу 20 років
(в наявності лише 17 років 9 місяців 28
днів), оскільки посади які вона
обіймала за періоди з 07.06.2001 року по
01.11.2004 року не можуть бути віднесені ЗУ
«Про державну службу», до посад
державного службовця (а.с.8).

Вказане рішення про відмову в
призначенні пенсії відповідно до ЗУ
«Про державну службу» позивач
оскаржила до Головного управління
пенсійного фонду України в Сумській
області.

Листом від 23.08.2013 року позивача було
повідомлено про розгляд скарги та
зазначено, що вона не має право на
призначення пенсії відповідно до ЗУ
«Про державну службу» за відсутності
20-річного стажу роботи на посадах,
віднесених до посад державних
службовців, оскільки до періоду роботи
на посаді державних службовців можливо
зарахувати лише періоди у Сумському
міському фінансовому відділі. (а.с.9)

28.10.2013 року позивач звернулась до
Національного агентства з питань
державної служби за роз'ясненнями щодо
зарахування періоду роботи з 07.06.2001
року по 01.11.2004 року до стажу державної
служби, на що отримала позитивну
відповідь (а.с.12-13), звернулась до
управління з заявою про переведення на
пенсію відповідно до ЗУ «Про службу в
органах місцевого самоврядування» та
ЗУ «Про державну службу».

27.02.2014 року листом №71/К Управління
пенсійного фонду України в м.Сумах
повідомило позивача про розгляд її
заяви від 17.02.2014 року. У вказаному листі
відповідачем була висловлена позиція,
з якої вбачається, що ОСОБА_1 не має
право на отримання пенсії відповідно
до ЗУ «Про державну службу», оскільки
не має необхідного 20-річного стажу
роботи, у зв`язку з тим, що робота на
посадах в органах місцевого
самоврядування не може бути віднесена
до посад державних службовців (а.с.7).

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо відмови позивачу в перерахунку
пенсії з урахуванням ст.21 Закону
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» та ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, в якому просила визнати
неправомірними вказані дії
відповідача та зобов`язати УПФУ в м.
Сумах призначити ОСОБА_1 пенсію у
відповідності до ст.21 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» та ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, відмовляючи в перерахунку
пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону
України «Про державну службу», діяв
неправомірно, оскільки стаж роботи в
органах місцевого самоврядування за
період з 07.06.2001 по 01.11.2004 роках повинен
бути зарахований позивачу до стажу
державного службовця.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні відносини виникли внаслідок
висновку відповідача про відсутність у
позивача необхідного стажу державного
службовця - 20 років, зазначаючи, що
наявний стаж лише 17 років 9 місяців 28
днів, оскільки не може зараховуватись
період роботи в органах місцевого
самоврядування період з 07.06.2001 по 01.11.2004
роках (3 роки 4 місяці та 25 днів) до стажу
роботи державного службовця,
посилаючись на прийняття Постанови КМУ
№ 1441 від 26.10.2001 «Про віднесення посад
місцевого самоврядування до
відповідних категорій посад».

Зазначені доводи відповідача колегія
судді вважає хибними з огляду на
наступне.

Порядок проходження служби в органах
місцевого самоврядування, оплата праці
та пенсійне забезпечення визначаються
ЗУ «Про службу в органах місцевого
самоврядування».

Згідно зі ст. 21 цього Закону пенсійне
забезпечення посадових осіб місцевого
самоврядування, які мають стаж служби в
органах місцевого самоврядування
та/або державної служби не менше 10
років, здійснюється у порядку
визначеному законодавством України
про державну службу.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону
України «Про державну службу» на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків не
менше 25 років, для жінок не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорії посад державних службовців,
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про місцеве самоврядування в України»
від 21.05.1997 № 280/97 та статті 2 Закону
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №
2493 - посадовою особою місцевого
самоврядування є особа, яка працює в
органах місцевого самоврядування, має
відповідні посадові повноваження щодо
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій і
отримує заробітну плату за рахунок
місцевого бюджету.

Згідно норм пункту 5 розділу 5
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України «Про місцеве
самоврядування в України» від 21.05.1997 №
280/97 - на посадових осіб місцевого
самоврядування поширюється дія Закону
України «Про державну службу» та
вказані посади прирівнюються до
відповідних категорій посад державних
службовців.

Крім того, Постановою КМУ № 283 від 03.05.1994
року затверджено порядок обчислення
стажу державної служби. Згідно із
пунктом 2 цього Порядку до стажу
державної служби зараховується робота
на посадах в органах місцевого
самоврядування, передбачених у статті
14 Закону України "Про службу в органах
місцевого самоврядування", а також на
інших посадах, не зазначених у цій
статті, віднесених Кабінетом Міністрів
України до відповідної категорії посад
в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що посада позивача в
органах місцевого самоврядування
прирівнюється до відповідних
категорій посад державних службовців,
тому на ОСОБА_1 розповсюджується права
на пенсію у відповідності до ст.21
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» та ст. 37
Закону України «Про державну службу».

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що період роботи
позивача на посадах головного
економісту відділу фінансів програм
соціального захисту населення
міського Фінансового управління та
головного спеціаліста відділу
розрахунків за комунальні послуги
Фінансового управління Сумської
міської ради з 07.06.2001 року по 01.11.2004 року
є стажем роботи, який зараховується до
стажу державної служби у відповідності
до Закону України «Про державну
службу», Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування» та
Порядку обчислення стажу державної
служби затвердженого Постановою КМУ №
283 від 03.05.1994 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Беручи до уваги зазначене, колегія
суддів вважає неправомірними дії
відповідача щодо відмови у
призначенні пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до ст.21 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» та ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення по даній справі суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Суми
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 04.07.2014р. по справі № 591/1655/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С.