Справа № 806/1381/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
Житомир справа № 806/1381/14

час прийняття: 16 год. 15 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представників позивача Сича
С.М., Чалова А.О.,

за участі представника відповідача
Плужнік К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ружинський комбікормовий завод" до
Андрушівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання частково
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.12.2013 р. №, № ,

встановив:

ТОВ «Ружинський комбікормовий завод»
звернулося до суду з вказаним позовом,
в якому просить визнати протиправним і
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 12.12.2013 року №,
прийняте начальником Андрушівської
ОДПІ Матвієнко В.Г., в частині
збільшення суми грошового зобов`язання
з податку на прибуток приватних
підприємств Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ружинський
комбікормовий завод» в сумі 98593 грн., у
тому числі за основним платежем - 78874
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 19719 грн. та
визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення - рішення від
12.12.2013 року №, прийняте
начальником Андрушівської ОДПІ
Матвієнко В.Г., в частині збільшення
суми грошового зобов»язання з податку
на добавлену вартість Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Ружинський комбікормовий завод» в
сумі 398820 грн., у тому числі за основним
платежем - 334568 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 64252
грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод»
посилається на те, що вказані податкові
повідомлення - рішення були прийняті на
підставі Акта про проведення планової
виїзної перевірки від 05.12.2013 року
№000022/06-01-22/32265078 (надалі - Акт перевірки),
в якому Андрушівською ОДПІ вказується
на порушення вимог податкового
законодавства при визначенні ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод»
об»єктів оподаткування з податку на
прибуток приватних підприємств та
податку на добавлену вартість. Однак,
на думку позивача, такі висновки
податкового органу не відповідають
дійсним обставинам здійснення ним
господарської діяльності та
положенням чинного законодавства.

Представники позивача в судовому
засідання позовні вимоги підтримали з
підстав викладених в позовній заяві та
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засідання позовні вимоги не визнав,
просив відмовити в їх задоволенні за
безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами
планової виїзної перевірки ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року
працівниками Андрушівської ОДПІ було
складено Акт від 05.12.2013 року
№000022/06-01-22/32265078.

На підставі згаданого Акту перевірки
начальник Андрушівської ОДПІ
Матвієнко В.Г. 12.12.2013 року прийняв
податкове повідомлення - рішення
№, згідно із яким Товариству було
збільшено суму грошового зобов`язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 614320 грн., у тому
числі за основним платежем - 510610 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 103702 грн.

Крім того, на підставі цього ж Акту
перевірки начальник Андрушівської
ОДПІ Матвієнко В.Г. 12.12.2013 року прийняв
податкове повідомлення - рішення
№, згідно із яким Товариству було
збільшено суму грошового зобов`язання
з податку на добавлену вартість в сумі
629720 грн., у тому числі за основним
платежем - 484018 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 145694
грн.

В Акті (а.16, 17) зазначено, що Товариством
укладено договір поставки із ТОВ
«РОККО» від 10.01.2012 року, згідно якого
постачальник (ТОВ «РОККО»)
зобов»язується передати у власність
покупцеві (Товариство) ємкості об»ємом
0,8 метрів кубічних у кількості 6 штук.

На видатковій накладній, наданій до
перевірки, відсутні дані щодо виписки
Товариством доручення на отримання
товару від ТОВ «РОККО». У наданій для
перевірки товарно - транспортній
накладній від 10.01.2012 року не вказано
номер подорожнього листа, відсутній
підпис, прізвище та ініціали особи, яка
дозволила відпуск товару.

Крім того, перевіряючі вказали, що в
порушення п.1.2 договору та ЗУ «Про
підтвердження відповідності», ЗУ «Про
захист прав споживачів» до перевірки
не надані сертифікати якості товару,
або інші документи, які підтверджують
походження та відповідність товару
ДСТУ. У накладних відсутні посилання на
реєстраційні номери сертифікатів
відповідності чи свідоцтва про
визнання відповідності та/або
декларацій про відповідність.

На суму податку на додану вартість 4500
грн. по придбаних ємкостях зменшено
податковий кредит за січень 2012 року
згідно Акта позапланової невиїзної
перевірки Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
питань проведення господарських
операцій з ТОВ «РОККО» від 20.06.2013 року
№389/22-01/32265078.

Виходячи із вищевикладеного
працівники податкової інспекції
прийшли до висновку, що Товариством
було завищено за 2012 рік собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
24960 грн.

Суд не погоджується з висновками Акту
перевірки з огляду на наступні
встановлені обставини справи.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 року
податкове повідомлення - рішення від
11.07.2013 року №, прийняте
начальником Ружинського відділення
Андрушівської ОДПІ Матвієнко В.Г. на
підставі згаданого Акта позапланової
невиїзної перевірки Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
питань проведення господарських
операцій з ТОВ «РОККО» від 20.06.2013 року
№389/22-01/32265078 визнано протиправним та
скасовано.

Вказана постанова суду першої
інстанції в частині правомірності
віднесення позивачем до податкового
кредиту по податку на додану вартість
4500 грн. по придбаних ємкостях залишена
без змін постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2014 року.

Так, в постанові Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2014 року зазначено, що 10.01.2012 року
між ТОВ «Рокко» (постачальник) та ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод»
(покупець) укладено договір поставки.
Відповідно до п.11 даного договору
постачальник зобов»язується передати
у власність покупцеві продукцію,
визначену у п.1.2 цього договору, а
покупець зобов»язується прийняти та
оплатити продукцію. За цим договором
постачальник передає ємкості об»ємом
0,8 метрів кубічних в кількості 6 штук.
Загальна ціна продукції, що
поставляється за цим договором,
складає 27000,00 грн., в тому числі ПДВ 4500,00
грн. Колегія суддів погоджується, що
виконання умов зазначеного договору
підтверджується актом
прийому-передачі продукції за
договором поставки від 10.01.2012 року,
товарно-транспортною накладною на
перевезення ємкостей від 10.01.2012 року,
податковою накладною №76 від 10.01.2012 року
та видатковою накладною від 10.01.2012 року.
Крім того, інвентарна картка обліку
основних засобів свідчить про те, що
придбаний товар (ємкості по 0,8 м3 в
кількості 6 штук) перебувають на
балансі ТОВ «Ружинський комбікормовий
завод».

Отже, суд прийшов до висновку про те, що
вищезазначена господарська операція
між Товариством та ТОВ «РОККО» в
дійсності відбулася, а відповідно до ч.1
ст.72 КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відтак Товариство мало право віднести
в 2012 році до собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) вартість придбаних
ємкостей на суму 24960 грн.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Софтпорт»
по включенню до витрат вартості
транспортно - експедиційних послуг по
перевезенню кукурудзи, слід зазначити
наступне.

В Акті перевірки (а.19) обумовлено, що на
порушення розділу ІІІ ПК України до
загальновиробничих послуг включено
вартість транспортно - експедиційних
послуг по перевезенню кукурудзи,
отриманих від ТОВ «Софтпорт» акт б/н
від 23.12.2011 року про надані послуги за
договором транспортного
експедирування від 20.08.2011 року, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинним документами, в результаті
чого завищено загальновиробничі
витрати на 340000 за 2-4 квартали 2011 року.
Зазначено, що Товариство та ТОВ
«Софтпорт» (Експедитор) уклали договір
транспортного експедирування б/н від
20.08.2011 року. Розрахунки між
контрагентами здійснено в
безготівковій формі у сумі 408000 грн. До
перевірки надано акт б/н від 23.12.2012 року
про надані послуги за договором про
транспортне експедирування від 20.08.2011
року. Акт про надані послуги за
договором про транспортне
експедирування не підтверджується
товарно - транспортними накладними, в
яких було б зазначено звідки і куди
здійснювалось перевезення кукурудзи,
якими автомобілями.

Крім того, згідно оборотно - сальдової
відомості по 201 рахунку «зерно», що
ведеться на підприємстві, встановлено,
що у серпні 2011 року підприємство
здійснило придбання та реалізацію
кукурудзи лише в кількості 32,49 тонн.
Згідно даних цієї оборотно - сальдової
відомості та первинних документів
встановлено, що з 13.08.2011 року по 31.12.2012
року придбання та реалізацію кукурудзи
Товариство не здійснювало, залишки
кукурудзи на балансі підприємства
станом на 13.08.2011 року становлять 0,0 тонн.
Отже, дані зазначені в акті про надані
послуги від 23.12.2011 року щодо
перевезення зерна кукурудзи у
кількості 3400 тонн на суму 408000 грн. з ПДВ
не підтверджені ані транспортними, ані
первинним документами.

А тому працівники податкової інспекції
прийшли до висновку про
неправомірність віднесення
Товариством до податного кредиту по
ПДВ 68000 грн.

З такими висновками Акту перевірки суд
також не погоджується, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.929 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного
експедирування може бути передбачено
надання додаткових послуг,
необхідних для доставки вантажу
(перевірка кількості та стану
вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і
витрат, покладених на клієнта,
зберігання вантажу до його одержання
у пункті призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей тощо).

Із аналізу положень ч.1 ст.929 ЦК України
вбачається, що транспортне
експедирування це є надання послуг,
пов»язаних з перевезенням вантажу. При
цьому перелік видів таких послуг не є
вичерпним.

В даному випадку представники ТОВ
«Софтпорт» здійснювали супроводження
транспорту, яким перевозилась
кукурудза контрагентами позивача для
зберігання його на складах ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод», а
також транспорту, яким кукурудза
перевозилась позивачем після його
зберігання своїм контрагентам.

Здійснення цієї господарської
операції підтверджується звітами про
рух хлібопродуктів і тари на
елеваторах і складах позивача,
наказами про відвантаження
хлібопродуктів, реєстрами накладних на
прийняте насіннєве зерно, товарно -
транспортними накладними, на яких
міститься печатка ТОВ «Софтпорт».

Оскільки вказана кукурудза
знаходилась на зберіганні у Товаристві
і не була його власністю, то вона не
обліковувалась в оборотно - сальдовій
відомості по 201 рахунку «зерно», що
ведеться на підприємстві.

Щодо правомірності віднесення до
витрат вартості отриманих послуг з
обслуговування обладнання ТОВ
«Хозстройсервіс», слід зазначити
наступне.

В Акті перевірки (а.19) також зазначено,
що на порушення розділу ІІІ ПК України
Товариство до загальновиробничих
витрат включено вартість послуг з
обслуговування обладнання ТОВ
«Хозстройсервіс» б/н від 26.12.2011 року про
надані послуги не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинним
документами, в результаті чого
завищено загальновиробничі витрати на
166667 грн. за 2-4 квартали 2011 року.
Зазначено, що Товариство мало
взаємовідносини з ТОВ
«Хозстройсервіс» на загальну суму 200000
грн., в т.ч. ПДВ - 33333,33 грн. В ході
перевірки встановлено, що Товариство
(замовник) уклало із ТОВ
«Хозстройсервіс» (підрядник) в м.Ружин
уклало договір на виконання робіт щодо
обслуговування обладнання б/н від
15.12.2011 року. До вказаного договору не
надано затверджений кошторис робіт
вказаних у договорі, який би передбачав
та обґрунтовував зазначену вартість
передбачених робіт у сумі 200000 грн.
Розрахунки між контрагентами
здійснено в безготівковій формі у сумі
200000 грн.

До перевірки надано акт б/н від 26.12.2011
року прийому - передачі виконаних
робіт, який складено у м.Ружин, тобто
місце приймання виконаних робіт -
м.Ружин, а сушка ДСП 32, що належить
Товариству знаходиться у с.Білилівка
Ружинського району. В акті та договорі
не зазначено обслуговування якої саме
сушки ДСП 32 було проведено, оскільки у
власності Товариства є дві такі сушки
ДСП 32 «І» та «ІІ». У даному акті не
вказано які саме роботи проведені
підрядником, не зазначено які саме
матеріали використано для проведення
робіт. Також в акті не зазначено
висновки по перевірці, оцінці того чи
іншого обладнання та необхідності його
заміни чи ремонту. До перевірки не
надано документи, що підтверджують
право ТОВ «Хозстройсервіс» на
проведення вказаних у договорі робіт,
не зазначено хто саме від ТОВ
«Хозстройсервіс» проводив ці роботи,
його кваліфікацію. Також в ході
перевірки не встановлено яком чином
проводилися роботи з очистки від пилу,
сміття та нагару камер нагріву, шахт,
повітропроводів та вентиляторів,
оскільки у грудні 2011 року Товариство
здійснювало діяльність з сушіння
зернових та згідно наданих документів
не призупиняло свою діяльність та не
виводило з експлуатації ДСП 32.

А тому працівники податкової інспекції
прийшли до висновку, що надані
документи складені з порушенням
чинного законодавства та не можуть
слугувати підтвердженням даних
податкового обліку.

З такими висновками відповідача суд
також не погоджується, оскільки
відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов»язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов»язується прийняти
роботи та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст.843 ЦК України ціна у
договорі підряду може бути визначена у
кошторисі.

З огляду на вказані положення чинного
законодавства наявність кошторису, як
додатку до договору підряду, не є
обов»язковою, оскільки види та ціна
робіт можуть бути визначені сторонами
в інших документах, зокрема в самому
договорі підряду, актах виконаних
робіт тощо.

В п.1 договору на виконання робіт щодо
обслуговування обладнання б/н від
15.12.2011 року обумовлено, що підрядник
зобов»язується провести технічне
обслуговування сушки газової ДСП -32.
Склад та зміст цих робіт визначено в п.2
договору. Згідно із п.3 договору
загальна вартість робіт складає 200000
грн. В п.8 цього договору визначено, що
ціна робіт за цим договором включає в
себе компенсацію витрат підрядника та
належну йому винагороду, що відповідає
положенням ч.3 ст.843 ЦК України.

Таким чином, види та ціна робіт була
визначена сторонами у договорі на
виконання робіт щодо обслуговування
обладнання б/н від 15.12.2011 року.

01.01.2011 року між ПП ОСОБА_5 (орендодавець)
та ТОВ «Ружинський комбікормовий
завод» (орендар) було укладено договір
оренди №18, згідно із яким орендодавець
передає, а орендар приймає в платне
користування приміщення площею 8 кв.м.,
що розташоване за адресою: смт. Ружин,
вул. Бірюкова, 9/1. Згідно із п.1.2 цього
договору приміщення, що передається в
оренду, використовується для офісних
цілей орендарем. Фактичне використання
цього приміщення для офісних цілей
Товариством підтверджується
рахунками, які виставляв орендодавець
та виписками з банківського рахунку
про перерахування коштів Товариством
на рахунок ПП ОСОБА_5

Відтак акт б/н від 26.12.2011 року прийому -
передачі виконаних робіт підписувався
за місцем розташування офісного
приміщення позивача, що не суперечить
чинному законодавству.

Посилання працівників податкової
інспекції на те, що у акті прийому -
передачі виконаних робіт від 26.12.2011
року не вказано які саме роботи
проведені підрядником та не зазначено
які саме матеріали використано для
проведення цих робіт також не є
обґрунтованими.

Так в акті прийому - передачі виконаних
робіт зазначено, що замовник прийняв, а
підрядник передав виконані роботи
відповідно до умов договору. Як
зазначено вище перелік цих робіт був
визначений в п.2 договору.

В п.4 договору визначено, що підрядник
зобов»язується здійснювати
матеріально - технічне забезпечення
виконання робіт та несе ризик
неможливості використання наданого
ним матеріалу (деталей, конструкцій)
або устаткування. Таким чином,
проведення робіт щодо обслуговування
обладнання було здійснено за рахунок
матеріалів та устаткування ТОВ
«Хозстройсервіс». Оскільки вартість
виконаних робіт була визначена
сторонами наперед у договорі, то
необхідності зазначати перелік цих
матеріалів в акті прийому - передачі
виконаних робіт не було.

Також не заслуговують на увагу
посилання працівників податкової
інспекції на те, що в даному акті
прийому - передачу виконаних робіт не
зазначено висновки по перевірці,
оцінці того чи іншого обладнання та
необхідності його заміни чи ремонту,
так як надання таких висновків
працівниками ТОВ «Хозстройсервіс» не
було предметом договору.

Висновки перевіряючих про те, що роботи
з очистки від пилу, сміття та нагару
камер нагріву, шахт, повітропроводів та
вентиляторів, не могли бути проведені у
грудні 2011 року, оскільки в цей час
Товариство здійснювало діяльність з
сушіння зернових та згідно наданих
документів не призупиняло свою
діяльність та не виводило з
експлуатації ДСП 32, також є надуманими.

Так в ході перевірки було встановлено,
що на балансі Товариства знаходяться
дві таких сушки, що підтверджується
відповідними інвентарними картками. А
тому тимчасове призупинення роботи
однієї із них під час проведення
вищезазначених робіт не могло суттєво
вплинути на технологічний процес.

Щодо взаємовідносин з СТОВ
«Співдружність» та ТОВ
«Хозстройсервіс» суд зазначає
наступне.

В Акті (а.27) зазначено, що Товариство
уклало з СТОВ «Співдружність» договір
купівлі - продажу сільгосппродукції №2
від 06.04.2011 року та додаток №1 до цього
договору, згідно якого Товариство
зобов»язується реалізувати кукурудзу
в кількості 545 тонн по ціні 1850 грн. за 1
тонну на загальну суму 1008250 грн. без ПДВ.

Кукурудзу в кількості 545 тонн по ціні 1850
грн. за 1 тонну на загальну суму 1008250 грн.
без ПДВ було реалізовано на СТОВ
«Співдружність» згідно видаткової
накладної №3 від 07.04.2011 року та виписано
податкову накладну №6 від 29.04.2011 року на
суму 1008250 грн. без ПДВ (звільнення від
ПДВ). Оплату за отриманий товар СТОВ
«Співдружність» здійснено в
безготівковій формі.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України якщо
у подальшому товари/послуги фактично
використовуються в операціях, які
звільняються від оподаткування, то з
метою оподаткування такі
товари/послуги вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання, у тому випадку, якщо
платник податку скористався правом на
податковий кредит за цими
товарами/послугами.

Згідно даних бухгалтерського обліку
реалізована кукурудза 07.04.2011 року на
СТОВ «Співдружність» була придбана до
01.01.2011 року.

До 01.01.2011 року операції з реалізації
зернових не звільнялись від
оподаткування, відповідно до цього
кукурудза була придбана з ПДВ та
платник скористався правом на
податковий кредит за цими товарами.

Враховуючи вищевикладене, працівники
податкової інспекції прийшли до
висновку, що Товариство в порушення
п.198.5 ст.198 ПК України не нарахував
податкові зобов»язання з ПДВ при
здійсненні операції з реалізації
кукурудзи 07.04.2011 року у кількості 545
тонн по ціні 1850 грн. на СТОВ
«Співдружність» за квітень 2011 року на
суму 201650 грн.

Суд також не погоджується з такими
висновками Акта перевірки, так як вони
не відповідають положенням
податкового законодавства.

Так, відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України
(в редакції діючій станом на 07.04.2011 року)
якщо у подальшому товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об»єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунком 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), то з метою
оподаткування такі товари/послуги
вважаються проданими за їх звичайною
ціною у податковому періоді, на який
припадає таке використання, у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами.

Із аналізу зазначеної правової норми
вбачається, що вона підлягає
застосуванню в разі подальшого
використання товарів/ послуг в
операціях, які не є об»єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування відповідно лише до цього
розділу ПК УКраїни. Вказана стаття
відноситься до розділу V «Податок на
додану вартість».

Натомість операції з постачання
зернових та технічних культур на той
час звільнялись від оподаткування
податком на додану вартість на
підставі пункту 15 підрозділу 2 розділу
XX ПК України, а не відповідно до розділу
V цього Кодексу .

Відтак, положення п.198.5 ст.198 ПК України
(в редакції діючій станом на 07.04.2011 року)
не стосувались операцій, які
звільнялись від оподаткування на
підставі пункту 15 підрозділу 2 розділу
XX ПК України.

В свою чергу обов»язок платника
податків нарахувати податкові
зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до
підрозділу 2 розділу XX ПК України, був
запроваджений на законодавчому рівні
лише після прийняття Законів України
від 24.05.2012 року №4834 - VІ та від 24.10.2013 року
№657 - VІІ.

Наведені положення ПК України з огляду
на принцип неможливості зворотної дій
закону в часі поширюються лише на
правовідносини, що виникли після
набрання ними чинності, а отже не
можуть бути застосовані до операцій,
які відбулись раніше.

Таким чином, висновки податкової
інспекції щодо виникнення у ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод»
податкових зобов»язань з податку на
додану вартість у зв»язку із продажем
кукурудзи, придбання якої раніше було
відображено у складі податкового
кредитку, є помилковими, оскільки
вищезазначена операція є такою, що була
звільнена від оподаткування
відповідно до положень пункту 15
підрозділу 2 розділу XX ПК України.

Такі доводи узгоджуються із правовою
позицією ВАСУ, викладеною в ухвалі від
18.11.2013 року в справі №к/800/46086/13.

Щодо взаємовідносин з НВП
«Дніпромашбуд» суд зазначає наступне.

В Акті перевірки (а.36, 37) обумовлено, що
Товариство мало взаємовідносини із ТОВ
НВП «Дніпромашбуд» по поставках на
загальну суму 163017,52 грн., в т.ч. ПДВ - 27169,59
грн.

В ході перевірки встановлено, що
Товариство уклало із ТОВ НВП
«Дніпромашбуд» договір на виконання
робіт б/н від 13.01.2012 року, а також
договір на виконання робіт щодо
обслуговування обладнання б/н від
23.01.2012 року.

До вказаного договору не надано
затверджений кошторис робіт вказаних у
договорі, який би передбачав та
обґрунтовував зазначену вартість
передбачених робіт у сумі 50000 грн.

Розрахунки по вказаних договорах між
контрагентами здійснено в
безготівковій у сумі 163017,52 грн.

До перевірки надано акт б/н від 27.01.2012
року прийому - передачі виконаних робіт
за договором щодо обслуговування
обладнання від 23.01.2012 року. В даному
акті зазначено, що він складений у
м.Ружин, тобто місце приймання
виконаних робіт - м.Ружин. а обладнання,
що належить Товариству знаходиться у
с.Білилівка Ружинського району.

В акті прийому - передачі виконаних
робіт не зазначено обслуговування
якого саме обладнання проведено, не
вказано інвентарні номера основних
засобів, які зазначені в договорі з
такими назвами. Крім того, контроль
стану норій нібито вже проведено в
грудні 2011 року підприємством ТОВ
«Хозстройсервіс», гарантійний строк
згідно договору (1 рік) ще не вийшов. У
даному акті не вказано які саме роботи,
передбачені договором, проведені
підрядником, не зазначено які
матеріали використано для проведення
робіт. Також в акті не зазначено
висновки по перевірці того чи іншого
обладнання та необхідності його заміни
чи ремонту. До перевірки не надано
документів, що підтверджують право ТОВ
НВП «Дніпромашбуд» на проведення
вказаних у договорі робіт, не зазначено
хто саме від ТОВ НВП «Дніпромашбуд»
проводив ці роботи, його кваліфікацію.

Також до перевірки надано акт б/н від
16.01.2012 року прийому - передачі виконаних
робіт за договором про виконання робіт
від 13.01.2012 року. В даному акті зазначено,
що він складений у м.Ружин, тобто місце
приймання виконаних робіт - м.Ружин. а
земельна ділянка, на якій нібито
проводились роботи по влаштуванню
котловану знаходиться у с.Білилівка
Ружинського району. В акті не
зазначено, який розмір влаштованого
котловану, скільки саме вивезено
метрів кубічних вибраного ґрунту. Крім
того, в акті зазначено, що роботи по
влаштуванню котловану виконані та
передані відповідно до умов договору,
зауважень до якості виконаних робіт
немає. Вартість робіт становить 56508,76
грн., що в два рази менше ніж в договорі
та фактично перераховано контрагенту.

З такими висновками відповідача суд
також не погоджується, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов»язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов»язується прийняти
роботи та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст.843 ЦК України ціна у
договорі підряду може бути визначена у
кошторисі.

З огляду на вказані положення чинного
законодавства наявність кошторису, як
додатку до договору підряду, не є
обов»язковою, оскільки види та ціна
робіт можуть бути визначені сторонами
в інших документах, а саме в самому
договорі підряду, актах виконаних
робіт тощо.

Так в п.2 договору від 23.01.2012 року
визначено склад та зміст робіт. В п.3
цього договору обумовлено, що загальна
вартість робіт складає 50000 грн.

Таким чином, види та ціна робіт була
визначена сторонами у договорі.

Стосовно відсутності інформації, яка
на погляд працівників податкової
інспекції повинна була бути
відображена в цьому акті, суд виклав
свою позицію вище по взаємовідносинах
із ТОВ «Хозстройсервіс».

Посилання працівників податкової
інспекції на те, що контроль стану
норій нібито вже проведено в грудні 2011
року підприємством ТОВ
«Хозстройсервіс» і гарантійний строк
згідно договору (1 рік) ще не вийшов
також є необґрунтованими, оскільки
працівники ТОВ «Хозстройсервіс»
проводили технічне обслуговування
сушки газової ДСП -32, а не норій.

З приводу того, що в акті б/н від 16.01.2012
року прийому - передачі виконаних робіт
за договором про виконання робіт від
13.01.2012 року вартість робіт становить
56508,76 грн., що в два рази менше ніж в
договорі та фактично перераховано
контрагенту, суд зазначає, що окрім
цього акту сторонами було складено ще
один акт прийому - передачі виконаних
робіт від 30.01.2012 року також на суму 56508,76
грн. Цей акт не був взятий до уваги
працівниками податкової інспекції при
проведенні перевірки, так само як і дві
податкові накладні від 16.01.2012 року №13
та від 30.01.2012 року №26.

З приводу складання акта прийому -
передачі виконаних робіт в смт.Ружин
суд зазначає, що це не суперечить
вимогам чинного законодавства і ця
обставина ніяким чином не впливає на
реальність здійснення господарської
операції.

Крім того, судом встановлено, що роботи
по влаштуванню котловану та вивозу
ґрунту необхідні були Товариству для
того, щоб встановити в цьому котловані
ваги автомобільні «80ВА1ПМ-18».

Придбання цих вагів автомобільних саме
в цей час підтверджується сукупністю
бухгалтерських документів, а саме
договором від 11.01.2012 року, укладеним із
ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні
системи», актом введення в
експлуатацію основних засобів від
30.01.2012 року, видатковою накладною,
товарно -транспортною накладною,
випискою з банку. Реальність
здійснення цієї господарської
операції не викликала сумніву у
працівників податкової інспекції під
час перевірки.

Враховуючи все вищевикладене, суд
прийшов до висновку, що посилання
податкового органу на відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських операцій не можуть бути
достовірними, а є лише припущеннями
податкового органу, оскільки не
підкріплюються жодними доказами та
жодними первинними документами.

Окрім того, зі змісту акту перевірки
вбачається, що податковий орган дійшов
висновку про відсутність реального
здійснення господарських операцій
виключно на підставі інформації
органів податкової міліції та АІС
«Співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту на рівні ДПА
України», що є недопустимим порушенням
вимог законодавства. При цьому
зазначені обставини лише декларативно
наведені в акті звірки без зазначення
того, яким саме чином вони роблять
неможливим здійснення реальних
господарських операцій саме між
платником податків та контрагентами.

Не можуть бути також підставними
доводи про те, що у контрагентів ТОВ
«Ружинський комбікормовий завод»
відсутні матеріальні ресурси,
виробниче обладнання, складські та
торгівельні приміщення, транспорт,
трудові ресурси, матеріали для
здійснення господарської діяльності,
для надання спірних послуг оскільки
вказане жодним чином не перешкоджає
укладати відповідні договори з іншими
суб'єктами господарювання та
орендувати, брати на прокат
відповідний транспорт сировину чи
обладнання, тощо та здійснювати
господарську діяльність.

Статею 22 Податкового кодексу України
передбачено, що об'єктом оподаткування
можуть бути майно, товари, дохід
(прибуток) або його частина, обороти з
реалізації товарів (робіт, послуг),
операції з постачання товарів (робіт,
послуг) та інші об'єкти, визначені
податковим законодавством, з наявністю
яких податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податкового
обов'язку.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку в тому числі з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Приписами п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України встановлено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Для підтвердження факту проведення
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей, послуг
у спірних контрагентів під час
перевірки підприємством надані
первинні бухгалтерські документи і
податкові накладні, які відповідають
вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні».

Податкові накладні, видані спірними
контрагентами, відповідають вимогам
п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Придбання послуг відображено в
бухгалтерському обліку підприємства у
відповідних відомостях по
бухгалтерських рахунках, що
підтверджується змістом акта
перевірки.

В акті також зазначено, що результати
придбаних послуг в подальшому
використані при виконанні
підприємством
транспортно-експедиційних послуг
замовникам, тобто використані в
господарській діяльності підприємства
в оподатковуваних операціях. За
реалізацією яких було отримано дохід
та включено до власних зобов'язань.

З акта перевірки також випливає, що
контрагенти підприємства на момент
здійснення господарських операцій та
виписки податкових накладних
підприємству були зареєстровані
платниками ПДВ, мали свідоцтва
платника ПДВ та індивідуальні
податкові номери, задекларували свої
податкові зобов`язання з ПДВ за
спірними операціями в повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене,
підприємством не порушені вимоги
податкового законодавства при
формуванні податкових доходів і
витрат, податкових зобов`язань з ПДВ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач,
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятих
повідомлень - рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення- рішення в частині їх
оскарження є протиправними та
підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 86, 158 -163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Андрушівської об'єднаної державної
податкової інспекції від 12.12.2013 р.
№ в частині збільшення суми
грошового зобов`язання з податку на
прибуток в сумі 78874грн. основного
платежу та 19719грн. нарахованих штрафних
санкцій.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Андрушівської об'єднаної державної
податкової інспекції від 12.12.2013 р.
№ в частині збільшення суми
грошового зобов`язання з податку на
прибуток в сумі 334568грн. основного
платежу та 64252грн. нарахованих штрафних
санкцій.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю.
Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 22
вересня 2014 р.