Справа № 813/4426/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.
Справа № 876/7517/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Сокальської об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
22.07.2014 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Сокальської
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся
з позовом до суду з позовом до
Сокальської об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - відповідач,
Сокальська ОДПІ), в якому просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 06.06.2014 року №,
яким збільшено суму грошового
зобов»язання за платежем податок на
додану вартість за основним платежем в
сумі 103875,84 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 51937,92
грн., №, яким збільшено суму
грошового зобов»язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування за основним
платежем на суму 57556,05 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 28778,03 грн. та
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №,
яким визначено суму податкового
зобов»язання по єдиному соціальному
внеску в сумі 5623,26 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014 року
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Сокальської ОДПІ
від 06.06.2014 року №, № та
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно
ненарахованого єдиного внеску від
06.06.2014 року №.

Постанова мотивована тим, що позивачем
підтверджено факт здійснення
господарських операцій з ТОВ «Нові
Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан
Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Травневе»,
ТзОВ «Сіріус-Техно» та ТзОВ
«Фобос-Захід» належно оформленими
документами, які відповідають вимогам,
встановленим законодавством для
первинних документів, а саме
видатковими накладними, податковими
накладними, банківськими виписками,
товарно-транспортними накладними, які
доводять факт передачі товару, що не
позволяє кваліфікувати дані операції
як безтоварні.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що суд
неповно з»ясував обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що в ході проведення
перевірки позивача встановлено
порушення п.п. 11.1 - 11.6 п. 11 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 року №363, а саме: для
проведення документальної перевірки
підприємцем не надано
товарно-транспортні накладні на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей, дорожніх листів від ТОВ
«Нові Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан
Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Травневе»,
ТзОВ «Фобос-Захід» та не в повному
обсязі надано товарно-транспортні
накладні та подорожні листи на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей закуплених у ТзОВ
«Сіріус-Техно». З наведеного можна
припустити, що зазначені операції
носять формальний характер та були
здійсненні з метою мінімізації
податкового зобов»язання з податку на
додану вартість ТОВ «Нові Технології
ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «ТПК
Груп», ТОВ «Травневе», ТзОВ
«Сіріус-Техно», ТзОВ «Фобос-Захід».
Крім того, проведеними позаплановими
виїзними перевірками ТОВ «Нові
Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан
Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Травневе»,
ТзОВ «Сіріус-Техно» та ТзОВ
«Фобос-Захід» встановлено, що у
вказаних підприємств відсутні основні
фонди, виробничі потужності, трудові
ресурси, транспортні засоби, що вказує
про неможливість фактичного
здійснення господарської діяльності,
тобто встановлено відсутність
поставок товарів та укладення угод з
метою настання реальних наслідків.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду справи
не прибули, про дату, час і місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, а
тому, колегія суддів, у відповідності
до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з наступних підстав.

На підставі ст.ст. 75, 77 ПК України, п.п. 1.2
п. 1 ст. 13 розділу ІV Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов»язкове
державне соціальне страхування»,
наказу від 09.04.2014 року №157 та
направлення від 24.04.2014 року Сокальською
ОДПІ проведена планова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено Акт
перевірки №283/1702/НОМЕР_1 від 23.05.2014 року.

В акті перевірки зазначено про
встановлення фактів порушення
позивачем вимог п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст.
138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 167.1 ст. 167,
п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 185.1 ст. 185 ПК
України, в результаті чого визначено
суму податкових зобов»язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2013 рік
на суму 57556,05 грн.; ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215,
ст. 216 ЦК України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ФОП ОСОБА_1 при придбанні
товарів (послуг) у ТОВ «Нові Технології
ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «ТПК
Груп», ТОВ «Травневе», ТзОВ
«Сіріус-Техно» та ТзОВ «Фобос-Захід».
Товар по вказаних правочинах не був
переданий в порушення ст. 662, 655 та 565 ЦК
України. Відсутність об»єктів
оподаткування при придбанні товарів
(послуг) у ТОВ «Нові Технології ТПВ»,
ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «ТПК Груп»,
ТОВ «Травневе», ТзОВ «Сіріус-Техно» та
ТзОВ «Фобос-Захід», які підпадають під
визначення п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст.
198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 ПК України, що
стало причиною завищення податкового
кредиту на загальну суму 103875,84 грн., в
тому числі за березень 2012 року в суму
15315,00 грн., за травень 2012 року в сумі 14600,00
грн., за серпень 2012 року - 8552,00 грн., за
вересень 2012 року - 8468,52 грн., за жовтень
2012 року - 81,25 грн., за листопад 2012 року -
584,57 грн., за січень 2013 року - 4420,00 грн., за
лютий 2013 року - 3586,00 грн., за березень 2013
року - 3142,00 грн., за квітень 2013 року - 7274,00
грн., за травень 2013 року - 4442,00 грн., за
червень 2013 року - 1738,00 грн., за липень 2013
року - 9970,00 грн., за серпень 2013 року - 8759,00
грн., за вересень 2013 року - 3593,00 грн., за
грудень 2013 року - 9350,50 грн.; п. 2 ч.
1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону України від
08.10.2010 року №2464-VI «Про збір та облік
єдиного соціального внеску на
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування» в частині
ненарахування та несплати єдиного
внеску за 2013 рік на суму 5355,49 грн.,
в тому числі за січень - 2325,33 грн., за
лютий - 1956,92 грн. та за червень - 1073,24
грн.

Зазначених висновків податковий орган
дійшов на підставі того, що позивачем в
порушення вимог Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» від 14.10.1997 року №363
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 року №128/2568), а саме: для
проведення документальної перевірки
підприємцем не надано
товарно-транспортні накладні на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей, дорожних листів від ТОВ
«Нові Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан
Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Травневе»,
ТзОВ «Фобос-Захід» та не в повному
обсязі надано товарно-транспортні
накладні та подорожні листи на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей закуплених у ТзОВ
«Сіріус-Техно». Проведеними
позаплановими виїзними перевірками
ТОВ «Нові Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс
Пан Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ
«Травневе», ТзОВ «Сіріус-Техно», ТзОВ
«Фобос-Захід» із якими проводив
господарські взаєморозрахунки ОСОБА_1
встановлено, що у вказаних підприємств
відсутні основні фонди та виробничі
потужності, трудові ресурси,
транспортні засоби, що вказує про
неможливість фактичного здійснення
господарської діяльності, тобто
встановлено відсутність поставок
товарів та укладення угод з метою
настання реальних наслідків, а саме:
акт перевірки Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Київ
від 12.09.2012 року №3735/22-3/37700469 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Фінанс Пан Трейд»,
податковий номер 37700469, щодо
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період 01.05.2012
року по 31.07.2012 року; акт перевірки
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м.Київ від 03.04.2013
року №1239//22-2/38148831 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ «ТПК
ГРУП», податковий номер 38148831, з питань
податкового та іншого законодавства,
за період з 02.04.2012 року по 28.02.2013 року;
акт перевірки Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Київ
від 08.11.2012 року №4723//2201/35921869 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ «Нові технології ТПВ»,
податковий номер 35921869 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства; акт
перевірки Державної податкової
інспекції у Франківському районі
м. Львова від 31.10.2013 року №372/22-10/30649706
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ «Сіріус-техно»,
податковий номер 30649706, з питань
податкового та іншого законодавства,
за вересень 2011 року, жовтень 2011 року,
листопад 2011 року, квітень 2012 року,
грудень 2012 року та за квітень 2013 року -
червень 2013 року; акт перевірки
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова від
24.03.2014 року №67/13-05-22-04/38501324 та від 04.04.2014
року №83/13-05-22-04/38501324 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Фобос-Захід» податковий номер 38501324, з
питань податкового та іншого
законодавства, за липень - вересень 2013
року та грудень 2013 року; акт перевірки
Державної податкової інспекції у
Київського району м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області від
30.01.2014 року №37/20-31-22-03-07/37093279 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ «Травневе», податковий
номер 37093279, з питань податкового та
іншого законодавства, за період з 22.01.2011
року по 22.01.2014 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення від 06.06.2014 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов»язання за платежем податок на
додану вартість за основним платежем в
сумі 103875,84 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 51937,92
грн., №, яким збільшено суму
грошового зобов»язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування за основним
платежем на суму 57556,05 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 28778,03 грн. та
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №,
яким визначено суму податкового
зобов»язання по єдиному соціальному
внеску в сумі 5623,26 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень з таких
підстав.

Порядок нарахування та сплати податку
на додану вартість, а також порядок
формування податкового кредиту з цього
податку за правовідносинами, які
виникли після 01.01.2011 року врегульовані
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VI.

Відповідно до п.п. 177.1-177.4 ст. 177 ПК
України від 02.12.2010 року, доходи фізичних
осіб - підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об»єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов»язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. Для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг). До
переліку витрат, безпосередньо
пов»язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов»язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об»єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов»язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов»язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв»язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 цієї статті вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв»язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
встановлено заборону віднесення до
податкового кредиту сум податку,
сплаченого (нарахованого) у зв»язку з
придбанням товарів/послуг, які не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов»язані вести облік доходів,
витрат та інших показників, пов»язаних
з визначенням об»єктів оподаткування
та/або податкових зобов»язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов»язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, визначені Законом
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність» від 16.07.1999 року
№996-XIV.

Статтею 9 цього Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов»язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм
вбачається, що визначальним фактором
для формування платником податку
податкового кредиту є наявність у
нього виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При
цьому, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні придбаного
товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ
до складу податкового кредиту, є
підтвердження реальності
господарської операції належним чином
оформленими первинними документами,
які є характерними для тої чи іншої
господарської операції. Разом з тим,
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. Для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На підставі аналізу наведених норм,
колегія суддів дійшла висновку, що
формування підприємством валових
витрат та податкового кредиту не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

При цьому, якщо контрагент не виконав
свого зобов»язання щодо сплати податку
до бюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Дані обставини не тягнуть за собою
нікчемність всіх правочинів, які
вчинялися підприємством з моменту
державної реєстрації та самі по собі не
можуть свідчити, що ці правочини
укладені з метою, яка суперечить
інтересам держави і суспільства.

Наведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява №3991/03), де Європейський суд з
прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов»язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

А згідно з ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Крім того, відповідно до ст. 91
Цивільного кодексу України цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення. Цивільна правоздатність
юридичної особи може бути обмежена
лише за рішенням суду.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що договори, укладені між ФОП
ОСОБА_1 та ТОВ «Нові Технології ТПВ»,
ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «ТПК Груп»,
ТОВ «Травневе», ТзОВ «Сіріус-Техно» та
ТзОВ «Фобос-Захід» фактично були
виконані, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, наданими позивачем та
дослідженими судом, а саме наступними.

- по взаємовідносинах з ТзОВ «Нові
Технології ТПВ»: договором
купівлі-продажу №15/03-02 від 15.03.2012 року,
видатковими накладними №15/03-05 від
15.03.2012 року та №15/03-04 від 15.03.2012 року,
податковими накладними №355 від 15.03.2012
року, №354 від 15.03.2012 року, банківськими
виписками, ТТН №1503 від 15.03.2012 року,
копією свідоцтва платника ПДВ.

- по взаємовідносинах з ТзОВ «ТПК Груп»:
договором поставки №2308-1 від 23.08.2012
року, видатковими накладними №23/08-07 від
23.08.2012 року, №25/09-06 від 25.09.2012 року, №29/01-02
від 29.01.2013 року, №162 від 25.02.2013 року,
№22/03-01 від 22.03.2013 року, податковими
накладними №515 від 23.08.2012 року,
банківськими виписками, ТТН №2308-012 від
23.08.2012 року, №2509/012 від 25.09.2012 року, №290101
від 29.01.2013 року, №2502-01 від 25.02.2013 року,
№2203-01 від 22.03.2013 року, копією свідоцтва
платника ПДВ.

- по взаємовідносинах з ТзОВ «Фінанс
Пан Трейд»: договором поставки №25/04-01
від 25.04.2012 року, видатковими накладними
№24/05-06 від 24.05.2012 року, №24/05-07 від 24.05.2012
року, податковими накладними №356 від
24.05.2012 року, №357 від 24.05.2012 року,
банківськими виписками, ТТН №240512 від
24.05.2012 року, копією свідоцтва платника
ПДВ.

- по взаємовідносинах з ТзОВ
«Травневе»: видатковими накладними
№РН-0000265 від 26.09.2012 року, №1010/5 від 10.10.2012
року, №07112 від 07.11.2012 року, податковими
накладними №54 від 21.09.2012 року, №27 від
05.10.2012 року, №22 від 06.11.2012 року,
декларацією про прийняття вантажу
оператора «ІнТайм», ВТД оператора
«ЄвроЕкспрес».

- по взаємовідносинах з ТзОВ
«Сіріус-Техно»: договором постачання
№0301 від 03.01.2013 року, видатковими
накладними №СТ-0000168 від 24.04.2013 року,
№СТ-0000179 від 30.04.2013 року, №СТ-0000216 від
24.05.2013 року, №СТ-0000253 від 17.06.2013 року,
податковими накладними №37 від 24.04.2013
року, №48 від 30.04.2013 року, №36 від 24.05.2013
року, №26 від 17.06.2013 року, банківськими
виписками, ТТН №2404-01 від 24.04.2013 року,
№3004-01 від 30.04.2013 року, №2405-01 від 24.05.2013
року, №1706-01 від 17.06.2013 року, копією
свідоцтва платника ПДВ.

- по взаємовідносинах з ТзОВ
«Фобос-Захід»: договором №29-07 від 29.07.2013
року, видатковими накладними №РН-0000048
від 31.07.2013 року, №РН-0000099 від 29.08.2013 року,
№РН-0000100 від 29.08.2013 року, №РН-0000104 від
30.08.2013 року, №РН-0000150 від 30.09.2013 року,
№РН-0000151 від 30.09.2013 року, №РН-0000302 від
27.12.2013 року, №РН-0000319 від 31.12.2013 року,
податковими накладними №48 від 31.07.2013
року, №49 від 29.08.2013 року, №50 від 29.08.2013
року, №54 від 30.08.2013 року, №45 від 30.09.2013
року, №46 від 30.09.2013 року, №50 від 27.12.2013
року, №67 від 31.12.2013 року, банківськими
виписками, ТТН №310713 від 31.07.2013 року,
№290813 від 29.08.2013 року, №300813 від 30.08.2013
року, №300913 від 30.09.2013 року, №271213 від
27.12.2013 року, №311213 від 31.12.2013 року, копією
свідоцтва платника ПДВ.

Як вбачається з наведених вище
документів, всі вони відповідають
вимогам до первинних документів,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», та підтверджують
реальний характер господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами.

Також зазначені податкові накладні не
мали недоліків, а порядок їх заповнення
відповідає чинному на момент їх
виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з ТОВ «Нові
Технології ТПВ», ТОВ «Фінанс Пан
Трейд», ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Травневе»,
ТзОВ «Сіріус-Техно» та ТзОВ
«Фобос-Захід».

Крім того, як правильно зазначив суд
першої інстанції, відповідач
безпідставно не врахував факту
використання придбаних ТМЦ в
господарській діяльності позивача, на
підтвердження чого останнім було
надано бухгалтерські довідки та копії
видаткових накладних, згідно яких в
подальшому придбаний товар було
реалізовано третім особам - ДП «Шахта
Надія» та КП «Червоноградводорканал».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що згідно із вимогами Наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей» від 16.05.1996 року
№99, довіреність, незалежно від строку
її дії, залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей та в
покупця не зберігається, в зв»язку з
цим у позивача під час перевірки були
відсутні довіреності на отримання
товару.

Також податковий орган, роблячи
висновки про відсутність між позивачем
та його контрагентами господарських
відносин, вказує на нікчемність
укладених між ними договорів, оскільки
такі вчинено без мети настання
реальних наслідків.

Щодо таких доводів апелянта колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 цього Кодексу передбачено,
що правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності, правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об»єктами права
власності українського народу - землею,
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України),
правочини щодо відчуження викраденого
майна, правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об»єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об»єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження факту розірвання,
визнання недійсними чи неукладення
правочинів між позивачем та його
контрагентами.

Крім того, відсутні докази порушення
позивачем при укладанні (виконанні)
правочинів конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
договору (згідно зі ст. 228 ЦК України), як
і не доведено вини позивача та
наявності умислу при укладенні угод.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
одним з основних завдань органів
державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз»яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що так як судом встановлено
безпідставність донарахування
позивачу податкових зобов»язань з
податку на доходи фізичних осіб, а
відтак відсутні підстави для
збільшення бази оподаткування та
донарахування ФОП ОСОБА_1 за 2013 рік
єдиного внеску 5355,49 грн. та штрафних
санкцій 267,77 грн., всього на суму 5623,26
грн.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України,
суд -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Сокальської
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2014 року
у справі №813/4426/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:
Гудим Л.Я.

Судді:
Коваль Р.Й.

Судова-Хомюк Н.М.