Справа № 808/5173/14
Суддя: Недашківська Катерина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року 14 год. 30 хв. Справа
№ 808/5173/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Недашківської К.М., за участю: секретаря
судового засідання Філоненко Ю.М.,
представника позивача - Сердюк К.В.
(довіреність від 08 січня 2014 року),
представника відповідача - Прокоф’єва
С.А. (довіреність від 30 грудня 2013 року),
розглянув у відритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» до
Запорізької митниці Міндоходів про
визнання дій протиправними та визнання
протиправними і скасування рішення та
картки відмови.

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» (далі
іменується - позивач) до Запорізької
митниці Міндоходів (далі іменується -
відповідач), в якому позивач просить
суд: визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у
застосуванні митної вартості товару,
визначеної позивачем за основним
методом - за ціною (договору) щодо
товарів, які імпортуються; визнати
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
№112050000/2014/000228/2 від 19.06.2014; визнати
протиправною та скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №112050000/2014/00400
від 19.06.2014.

Заявлені позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що декларантом при
митному оформленні товару надано
контролюючому органу всі необхідні
документи на підтвердження митної
вартості товару, який переміщується
через митний кордон України, які
відповідають характеру угоди, а
посилання митного органу на виявлення
при перевірці розбіжностей у
документах є безпідставними. Позивач
зазначає, що в оскаржуваних рішеннях
відповідача міститься висновок про
неподання декларантом у повному обсязі
документів, які підтверджують митну
вартість товару, проте які саме
документи не були подані декларантом і
які відомості про митну вартість
товарів залишились неповними та
недостовірними, митний орган не
зазначає. Позивач також зазначає, що
усі необхідні документи ним було
надано при митному оформленні товару, а
відтак спірні рішення контролюючого
органу підлягають скасуванню.

У судове засідання, призначене на
24.09.2014, прибув представник позивача,
підтримав заявлені позовні вимоги, та
просив суд задовольнити їх повністю.

До суду також прибув представник
відповідача, заперечив проти позову, та
просив суд відмовити позивачу у
задоволенні заявлених позовних вимог
повністю. Відповідач зазначає, що при
перевірці правильності визначення
митної вартості товару, митниця дійшла
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару, не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Оскільки документи
не були подані в повному обсязі, митну
вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Так,
відповідачем використана наявна в
органу Міндоходів і зборів інформація
щодо раніше визнаних органами митниці
митних вартостей.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується
принципами верховенства права,
законності, рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин, гласності і
відкритості адміністративного
процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» та компанією
«Lunar Freezing & Cold Storage Co. Ltd», Шотландія
(Постачальник) укладено Контракт
№126S/2014L від 22.05.2014 на поставку
свіжозамороженої або охолодженої риби
різних видів та морепродуктів (за
асортиментом, кількістю, вартістю та на
умовах визначених сторонами і
зазначених в інвойсах на кожну партію
товару). Згідно даного Контракту
позивачем на митну територію України
ввезений товар - скумбрія
свіжозаморожена ціла. Згідно рахунку
постачальника № від 28.05.2014 товар
постачався в кількості 9000 кг за ціною
1,54 доларів США за кг, на загальну суму
13860 доларів США , на умовах CIF м.
Клайпеда, Литва.

Для здійснення митного оформлення
товару 18.06.2014 позивачем по електронній
системі «MD Office™. MDDeclaration» до М/п
«Запоріжжя - центральний» Запорізької
митниці Міндоходів подано митну
декларацію по формі МД-2 №112050000/2014/
(додатковий реєстраційний номер
митниці 014257) довідковий №2841 (згідно
графи 7 ВМД), відповідно до якої
заявлена митна вартість товарів у
розмірі 167262,91 грн. (тобто 18,58 грн. або 1,58
долара США за 1 кг).

Визначення митної вартості товару
здійснено декларантом за основним
(першим) методом, тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).
Заявлена позивачем митна вартість
згідностатті 58 МК України включає
вартість товару згідно рахунків - 162999, 75
грн. (15210 доларів США х 11,760444 курс) та
вартість витрат на транспортування
товарів до місця ввезення на митну
територію України - 4263,16 грн. Інших
витрат, які підлягають включенню в
митну вартість товару, у позивача не
було.

Разом з ВМД позивачем наданий пакет
необхідних документів: контракт
№126S/2014L від 22.05.2014; Рахунок №. від
28.05.2014; Калькуляція продавця від 28.05.2014;
прайс-лист від 28.05.2014; міжнародна
товарно-транспортна накладна №012916 від
05.06.2014; довідка про транспортні витрати
б/н від 06.06.2014; договори на перевезення
№Т01-12/10 від 01.12.2010 та №4298 від 23.04.2013;
Дублікат ветеринарного свідоцтва від
16.06.2014 серії ГРД-00 №138305; Сертифікат
відповідності №UA1.041.Х004461-14 від 17.06.2014;
міжнародний ветеринарний сертифікат
№AC/Z04/14/235 від 28.05.2014; Сертифікат
походження №РА1966957 від 03.06.2014;
сертифікат якості 11-2014 від 28.05.2014;
експортна декларація №14LTLUA000EK005DA9 від
06.06.2014; фін. довідка 06/02-1090 від 10.06.2014;
Експертний висновок №ОИ-269 від 13.06.2014;
Картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 16.11.2012.

Разом з тим, 18.06.2014 по вказаній вище
електронній системі декларанту
надійшло повідомлення про те, що згідно
вимог статті 53 МК України митний орган
дійшов висновку, що документи, які
надано до митного оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості та містять
розбіжності. В зв'язку з чим
контролюючим органом витребувані
додаткові документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товару і
обраний метод її визначення, а саме: 1)
виписку з бухгалтерської документації;
2) каталоги виробника товару; 3) висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; 4) інші документи
для підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта.

19.06.2014 декларант надав відповідачу
витребувані додаткові документи, а
саме: каталог продукції від виробника,
лист 06/02-1178 від 19.06.14 з роз'ясненням
пункту 1.5 Контракту № 26S/2014L; лист
виробника б/н від 28.05.2014 стосовно цін на
продукцію, лист виробника б/н від 18.06.2014
стосовно бухгалтерських документів,
лист експедитора б/н від 18.06.2014 стосовно
положень експортної декларації.

19 червня 2014 року відповідач надав
Консультацію про те, що наданих
документів недостатньо для
підтвердження митної вартості товару,
а інші методи визначення митної
вартості, окрім методу щодо подібних
товарів, застосувати неможливо,
оскільки у позивача немає необхідної
для цих методів інформації. На цій
підставі відповідач використав наявну
у нього інформацію щодо раніше
визнаних/визначених митних вартостей
за основним та другорядними методами з
розрахунку 2,23 доларів США за 1 кг
товару, про що відповідачем прийнято
Рішення про коригування митної
вартості товарів №112050000/2014/000228/2 від
19.06.2014.

На підставі даного Рішення відповідач
оформив Картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №12050000/2014/00400 від 19.06.2014.
згоден з прийнятим рішен

Позивач, не погодившись з такими
рішеннями, та з метою випуску у вільний
обіг швидкопсувних товарів
скористався правом наданим статтею 52
МК України та оформив 19.06.2014 нову ВМД по
формі МД-2 №112050000/2014/014339, сплативши
митні платежі згідно із заявленою
митною вартістю товарів та надавши
гарантію в розмірі різниці між
заявленою митною вартістю та митною
вартістю, визначеною відповідачем
(шляхом грошової застави у розмірі 13837,24
грн.), про що зазначено в графі 47 ВМД.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень, на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 КАС України,
яка визначає, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 246 МК України
метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 МК України
митний контроль передбачає виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

За правилами статті 248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частиною 2 статті VII ГААТ
оцінка імпортованого товару для митних
цілей повинна базуватися на дійсній
вартості імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
МК України також передбачено, що митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 МК
України забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 МК України вбачається, що
Митним кодексом передбачено вичерпний
перелік документів, що подається
декларантом митному органу для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 МК України митний орган під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 МК України
передбачено, що в разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізька митниця дійшла висновку, що
документи, які надані для оформлення
товару, не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару та містять розбіжності:
відповідно до пункту 1.5 Контракту в
переліку товаросупровідних документів
присутній оригінал страхового полісу
чи копія генерального договору
страхування, але до митного оформлення
даний документ не надано; згідно
загальноприйнятої світової практики
прас-лист має містити відомості щодо
умов платежу, але в наданому прас-листі
такі відомості відсутні; висновок ТПП
не містить інформації щодо товарних
характеристик оцінюваного товару:
наявність або відсутність харчових
добавок, що свідчить про необ'єктивний
аналіз цін на товар (а.с. 39).

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 МК
України право органу доходів і зборів
на висунення письмової вимоги про
надання додаткових документів виникає
лише у разі, коли у документах, поданих
для митного оформлення згідно частини 2
статті 53 МК України, наявні
розбіжності, ознаки підробки або
відсутність всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, наявні обґрунтовані підстави
вважати, про наявність взаємозв'язку
між продавцем і покупцем, який впливає
на заявлену декларантом митну
вартість.

На вимогу митниці декларантом надані
наступні документи: 1) каталог
продукції від виробника; 2) лист від
19.06.2014, яким декларант пояснив про те, що
умовами Контракту передбачено
обов'язок щодо страхування товару саме
для відправника продукції, а відтак
надання таких документів є неможливим,
та таким, що не передбачено нормами
чинного законодавства; 3) лист від
28.05.2014, відповідно до якого відправник
продукції - компанія «Lunar Freezing & Cold Storage
Co. Ltd», Шотландія, пояснив, що умови
поставки та ціни на продукцію вказані у
прас-листі від 28.05.2014 діють при умовах
оплати - відстрочка платежу на 30
календарних днів з моменту виставлення
Інвойсу; 4) лист від 18.06.2014, відповідно до
якого відправник продукції - компанія
«Lunar Freezing & Cold Storage Co. Ltd», Шотландія,
пояснив, що продукція відпускається на
підставі Інвойсу, що являється
бухгалтерською документацією їхньої
компанії; 5) лист від 18.06.2014, яким
повідомлено, що форма експортної
декларації №14LTLUA000EK005DA9, оформленої на
продукцію - Морожена путассу ціла 25+ та
Морожена скумбрія ціла 200-400 відповідно
до Інвойсу № від 28.05.2014, не
передбачає графу з інформацією щодо
умов поставки; 6) висновок ТПП наданий
до митного оформлення відразу (а.с. 40-47).

Таким чином, декларантом надано усі
належні пояснення та необхідні
документи, що які йшлося в повідомленні
контролюючого органу.

Суд зазначає, що ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

При наданні вказаних документів
декларантом у повному обсязі виконані
вимоги митниці щодо подання додаткових
документів та висновків щодо ціни
товару, проте вони не були прийняті до
уваги. При цьому, в оскаржуваних
рішеннях не наведено обґрунтування
стосовно причин неприйняття митницею
додаткових документів та пояснень.

Згідно частини 6 статті 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що
митну вартість визначено за ціною щодо
подібних товарів, інформація про яку
міститься в автоматизованій системі.

За загальним правилом формально інший
рівень митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення,
сам по собі не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем неправомірно
прийняті Рішення про коригування
митної вартості товарів та Картка
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, а відтак
вони підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача визнати
протиправними дії Запорізької митниці
Міндоходів щодо відмови у застосуванні
митної вартості товару, визначеної
позивачем за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), суд вважає, що вона не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Аналіз чинного митного законодавства
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки, контролю правильності
обчислення декларантом та визначення
митної вартості товару. З урахуванням
наведеного, суд, постановляючи рішення
про визнання протиправними дій
Запорізької митниці Міндоходів щодо
відмови у застосуванні митної вартості
товару, визначеної позивачем за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
фактично визначає митну вартість
ввезеного товару чим підміняє митний
орган. Зазначена позиція також
висловлена у постанові Верховного суду
України від 15 квітня 2014 року у справі
№21-21а14.

Таким чином, задоволення таких
позовних вимог є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі повноважень суду, а
тому задоволенню не підлягає.

За приписами статті 19 Конституції
України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
заявлені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів від 19 червня 2014 року
№112050000/2014/000228/2, та Картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 19 червня
2014 року №112050000/2014/00400.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» () суму судового збору у розмірі 545
(п'ятсот сорок п'ять) грн. 14
(чотирнадцять) коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.М. Недашківська