Справа № 820/11834/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.Справа № 820/11834/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного Управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014р. по
справі № 820/11834/14

за позовом ОСОБА_2

до Головного Управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області , Державної
казначейської служби України

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
Управління Державної казначейської
служби України у Харківській області,
Державної казначейської служби
України, в якому просив зобов'язати
відповідачів прийняти до виконання
постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 14 січня 2014
року в адміністративній справі №
646/10965/13-а та виданий 03 квітня 2014 року
виконавчий лист.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014р. по
справі № 820/11834/14 позов задоволено.

Відповідач, Головне Управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області, не
погодився з судовим рішенням, та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
29.07.2014р. та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
09.09.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
в обґрунтування своїх доводів, вказує
на те, що відмовою прийняти до
виконання постанову
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 14.01.2014 року в
адміністративній справі № 646/10965/13-а в
частині стягнення коштів з Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Харківській області, що викладена в
Листі Головного Управління Державної
казначейської служби України в
Харківській області від 13 червня 2014р. №
16-18/447-6973, на ім'я позивача, порушено
його конституційне право на виконання
зазначеного судового рішення.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з того, що повертаючи
заяву ОСОБА_2 щодо прийняття
виконавчого листа відповідач діяв
протиправно.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що
постановою Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 14.01.2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ГУПФУ в
Харківській області, головного
спеціаліста Управління пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
деяких інших категорій громадян ГУПФУ
в Харківській області Сидоренко І.В.,
начальника відділу Управління
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян ГУПФУ в Харківській
області Гірка О.В., начальника
Управління пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян ГУПФУ в Харківській
області Сахарова О.І. про визнання
неправомірним рішення, зобов'язання
вчинити певні дії. Визнано
неправомірним та нечинним складений та
підписаний відповідачами перерахунок
пенсії підполковнику ОСОБА_2 у
пенсійній справі №А4415-СБУ від 10
вересня 2013 року щодо виплати ОСОБА_2 з 01
жовтня 2013 року пенсії у сумі 1688 грн. 99
коп. Стягнуто з Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області на користь ОСОБА_2
заборгованість за пенсією в сумі 20106,66
грн., що виникла внаслідок недоплати
пенсії за сім місяців за період з 01
червня 2013 року по 11 грудня 2013 року (а.с.
28-34).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 14.01.2014р.
по справі № 646/10965/13-а - залишено без змін
(а.с. 35-41).

Червонозаводським районним судом м.
Харкова 03.04.2014 року видано стягувачу -
ОСОБА_2 виконавчий лист (а.с. 67).

Позивач 04.06.2014 року, на підставі п. 6 та п.
36 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845, подав вказаний виконавчий лист до
Головного управляння Державної
казначейської служби України у
Харківській області.

Разом з оригіналом виконавчого листа
ОСОБА_2 подав копію Постанови
Червонозаводського районного суду м.
Харкова, копію постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2014 року в адміністративній справі №
820/13995/13-а, копію ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08.04.2014 року по справі №820/13995/13-а,
копію постанови державного виконавця
відділу ДВС ГУ юстиції у Харківській
області Білоконова О.В. від 02.06.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження.

Листом від 13 червня 2014 року № 16-18/447-6973
начальник Головного управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області
Єремейчук Р.А. відмовив позивачу у
прийняті вище зазначеного виконавчого
листа від 03.04.2014 р. № 646/10965/13-а,
повернувши його та додані до нього
документи (а.с. 68).

Як на підставу для повернення
виконавчого листа відповідач послався
на те, що відповідно до п. 24 Порядку № 845,
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у п. 6
цього Порядку. Фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного Фонду України
проводиться не через рахунки відкриті
в органах казначейства, а через
рахунки, відкриті в банках. Кошти
Пенсійного фонду зараховуються на
єдиний рахунок Пенсійного фонду і
зберігаються на окремих рахунках
територіальних органів Пенсійного
фонду в уповноваженому банку. Отже, на
думку відповідача, чинним
законодавством не передбачено
повноважень органу казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника, відкритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи Державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
"Про виконавче провадження".

Позивач не погодився з вказаним
рішенням Головного Управління
Державної казначейської служби
України в Харківській області, у
зв'язку з чим звернувся до суду.

Перевіряючи відповідність дій та
прийнятого рішення суб'єкта владних
повноважень на відповідність вимогам
ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів
виходить з наступного.

Гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання встановлено Законом України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" від 05 червня 2012 року №
4901, який набрав чинності 01 січня 2013
року.

За правилами статті 2 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

Завдання та функції Головного
управління передбачені Положенням про
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області, яке затверджене
наказом Державної казначейської
служби України від 21.11.2011 р. № 118, а також
ст. 43 Бюджетного кодексу України.

Особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного органу
зазначені в статті 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

Так, відповідно до згаданої статті
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення
визначено Порядком виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845
(в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 року N
45).

Пунктом 4 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
визначено, що органи Казначейства: 1)
забезпечують у випадках, передбачених
цим Порядком, зберігання виконавчих
документів та ведення їх обліку. Після
виконання виконавчого документа суду в
повному обсязі такий документ
повертається до суду з відміткою про
його виконання; 2) вживають заходів до
виконання виконавчих документів
протягом установленого строку; 3)
розглядають письмові звернення
(вимоги) осіб, які беруть участь у
справі, щодо виконання виконавчих
документів, а також звернення (вимоги)
прокурорів.

Відповідно до пункту 6 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників у разі прийняття рішення про
стягнення коштів стягувач подає
органові Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб: заяву про
виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;
оригінал виконавчого документа; судові
рішення про стягнення коштів (у разі
наявності); оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується відповідачами, що
позивачем подано органу казначейської
служби документи, згідно з переліком
пункту 6 Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачених Конституцією
України та іншими Законами України.

Підпунктами 1, 2 пункту 5 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників передбачено право органів
Казначейства повідомляти органу, який
видач виконавчий документ, про
наявність обставин, що ускладнюють чи
унеможливлюють його виконання, спосіб
і порядку, які визначені таким
документом, звертатися у передбачених
законом випадках до органу, який видач
виконавчий документ, що роз'яснення
рішення про стягнення коштів,
порушувати клопотання про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання такого рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав
людини, прецедентну практику якого
мають використовувати суди України,
зокрема, у справі "Хорнсбі проти Греції"
від 19 березня 1997 року, у справі "Бурдов
проти Росії" від 07 травня 2002 року,
"Ромашов проти України" від 27 липня 2004
року, "Шаренок проти України" від 22
лютого 2004 року та ряду інших,
зазначається, що право на судовий
захист було б ілюзорним, якби правова
система держави дозволяла, щоб
остаточне зобов'язувальне рішення
залишалось бездієвим на шкоду одній із
сторін, виконання рішення, винесеного
будь-яким судом має вважатися
невід'ємною частиною судового процесу.

Колегія судів вважає за потрібне
відмітити, що рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів
(частина 2 статті 3 Закону України "Про
виконавче провадження").

Приписом ст. 43 Бюджетного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного
кодексу України (в редакції від 11
серпня 2013 року) центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 2 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
вживаються терміни в такому значенні:
безспірне списання - операції з коштами
державного та місцевих бюджетів, що
здійснюються з метою виконання
Казначейством та його територіальними
органами рішень про стягнення коштів
без згоди (подання) органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів; боржники - визначені в
рішенні про стягнення коштів
розпорядники (бюджетні установи) та
одержувачі бюджетних коштів, а також
підприємства, установи та організації,
рахунки яких відкриті в органах
Казначейства; виконавчі документи -
оформлені в установленому порядку
виконавчі листи судів та накази
господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України "Про виконавче
провадження"; стягувачі - фізичні та
юридичні особи, на користь яких
прийняті рішення про стягнення коштів.

Інші терміни вживаються у значенні,
наведеному в Бюджетному кодексі
Україні, Податковому кодексі України,
Законах України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні" та "Про
виконавче провадження".

За правилами п. 3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №845 від 03.08.2011 року зі
змінами і доповненнями, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
№845 від 15.04.2013 року визначено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Як вбачається з матеріалів справи, у
виконавчому листі по адміністративній
справі №646/10965/13-а боржником вказано -
Головне управління Пенсійного фонду
України в Харківській області та
стягувача - ОСОБА_2 на користь якого
стягується заборгованість за пенсією в
сумі 20106,66 грн.

Проте, Головне управління Державної
казначейської служби України листом
від 13.06.2014 року № 16-18/447-6973 повернула
виконавчий лист позивачу без
виконання, зазначивши, зокрема, що
фінансування пенсійних виплат та
видатків на утримання органів
Пенсійного Фонду України проводиться
не через рахунки відкриті в органах
казначейства, а через рахунки, відкриті
в банках.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до змісту порядку № 845, на органи
Казначейства фактично покладено
функції щодо виконання рішень судів.

Зазначеним порядком органам
Казначейства не надається право
надавати оцінку та/або тлумачити зміст
рішенням суду, які підлягають
виконанню, та надавати оцінку
можливості його виконання.

В разі наявності обставин, які на думку
органу казначейства ускладнюють або,
роблять неможливим виконання рішення
суду, такий орган, відповідно до ст. 263
КАСУ має право звернутися, в даному
випадку, до адміністративного суду
першої інстанції, із поданням про зміну
чи встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позиція першого
відповідача, висловлена в листі від
13.06.2014 року є необґрунтованою, оскільки
в даному випадку мова йде не про
відшкодування витрат на оплату
правової допомоги та/або повернення
надмірно сплачених зборів до бюджету
відповідного рівня, а про виконання
рішення суду.

Крім того, п. 9 Порядку № 845 наведений
вичерпний перелік підстав для
повернення виконавчого документу.

Колегія суддів зазначає, що жодна з
підстав, визначених в п. 9 Порядку № 845
не співпадає з обставинами,
викладеними відповідачем у листі.

Оскільки ОСОБА_2, на користь якого
прийнято рішення про стягнення коштів
за рахунок державного бюджету, подав в
установлений законом строк до
відповідного органу Казначейства
необхідні документи, які Управлінням
Державної казначейської служби
повернуті позивачу без виконання, суд
дійшов висновку про протиправність дій
останнього стосовно повернення заяви
щодо прийняття виконавчого листа до
виконання.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги наведене вище, позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Державної казначейської
служби України у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014р. по
справі № 820/11834/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Бегунц А.О. Старостін В.В.