Справа № 825/1263/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1263/14
Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих
В.О. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Чернігівської
області в інтересах ОСОБА_2 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом заступника прокурора м.
Чернігова в інтересах ОСОБА_2 до
Деснянського районного відділу
Управління державної міграційної
служби України в Чернігівській області
про визнання дій протиправними та
скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник прокурора м. Чернігова в
інтересах ОСОБА_2 звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Деснянського районного відділу
Управління державної міграційної
служби України в Чернігівській області
про визнання дій щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
протиправними; скасування рішення про
зняття з реєстрації місця проживання
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, заступник прокурора
Чернігівської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, власником квартири був ОСОБА_3

На підставі акта державного виконавця
про реалізацію предмета іпотеки,
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
видано свідоцтво від 27.02.2014 № 614 про
придбання ОСОБА_5 двокімнатної
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка раніше належала ОСОБА_3

На підставі вказаного свідоцтва 27.02.2014
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно був внесений запис про
ОСОБА_5, як власника нерухомого майна,
що підтверджується копією витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 18373703.

05.03.2014 ОСОБА_6, який згідно довіреності
від 12.02.2014 № 376 є представником ОСОБА_5,
звернувся до Деснянського районного
відділу Управління державної
міграційної служби України в
Чернігівській області з заявою про
зняття з реєстрації місця проживання
ОСОБА_2 До заяви було додано копію
довіреності та витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності.

Так, відповідачем, на підставі поданої
заяви та доданих до неї документів,
05.03.2014 було знято ОСОБА_2 з реєстрації
місця проживання, про що зроблено
відмітку в картці реєстрації.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем було проведено
зняття з реєстрації місця проживання
позивача у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Так, відносини, пов'язані зі свободою
пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні та порядок
реалізації свободи пересування та
вільного вибору місця проживання
регулює Закон України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Статтею 2 цього Закону визначено, що
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантується свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

За нормами ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу виконавчої
влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
встановлено вичерпний перелік підстав
для зняття з реєстрації місця
проживання особи. Зняття з реєстрації
здійснюється на підставі:

- заяви особи або її законного
представника;

- судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа,
що надійшов з органу державної
реєстрації актів цивільного стану, або
документа про смерть, виданого
компетентним органом іноземної
держави, легалізованого в
установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про
припинення:

· підстав для перебування на території
України іноземців та осіб без
громадянства;

· підстав для проживання або
перебування особи у спеціалізованій
соціальній, установі, закладі
соціального обслуговування та
соціального захисту;

· підстав на право користування
житловим приміщенням.

Реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації (стаття 11 цього Закону).

Рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових та
службових осіб з питань свободи
пересування, вільного вибору місця
проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку (стаття 14 Закону).

Відповідно до статті 150 Житлового
кодексу Української РСР громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Визначені ст. 383 Цивільного кодексу
України та ст. 150 ЖК Української РСР
права власника житлового будинку,
квартири передбачають використання
ним житла для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджання своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в право
власника можливо лише з підстав,
передбачених законом.

При цьому колегія суддів зазначає, що
реєстрація права власності за новим
власником не є документом, який
свідчить про припинення підстав на
право користування житловим
приміщенням позивачем в розумінні ч. 1
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» з огляду на
наступне.

Так, стаття 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» містить
виключний перелік підстав для зняття
особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Натомість, суду документів, що свідчать
про припинення права користування
жилим приміщенням позивачем, в
розумінні ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» не
надавались.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідачем не
було доведено законність та
обґрунтованість прийнятого ним
рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку відмовивши у
задоволенні позовних вимог позивача.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що вимоги
адміністративного позову підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим є підстави для її
скасування з ухваленням нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Чернігівської області в
інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року - скасувати та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
заступника прокурора м. Чернігова в
інтересах ОСОБА_2 до Деснянського
районного відділу Управління
державної міграційної служби України в
Чернігівській області про визнання дій
протиправними та скасування рішення -
задовольнити.

Визнати дії Деснянського районного
відділу Управління державної
міграційної служби України в
Чернігівській області щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
протиправними.

Скасувати рішення Деснянського
районного відділу Управління
державної міграційної служби України в
Чернігівській області про зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.