Справа № 760/12021/14-а
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а-560/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
інспектора СОМДТП ВДАІ Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві капітана
міліції Романенка Володимира
Володимировича про скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

05.06.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить скасувати
постанову у справі про адміністративне
правопорушення від 31.05.2014 серія ПС1
№110960, винесену інспектором СОМДТП ВДАІ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві капітаном міліції Романенком
В.В., якою його притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у
виді штрафу в розмірі 425,00 грн., а
провадження у справі закрити.

Згідно оскаржуваної постанови позивач
31.05.2014 о 23 год. 15 хв. на перехресті пр.
Гагаріна - пр. Миру в м. Києві, керуючи
автомобілем марки «ВАЗ», державний
номерний знак НОМЕР_1, здійснив проїзд
перехрестя на забороняючий червоний
сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (е)
ПДР України. Дані дії позивача
кваліфіковано інспектором ДПС
Романенком В.В. за ч. 2 ст. 122 КУпАП та
накладено на нього адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 425
грн.

Позивач зазначає, що 31.05.2014 о 23 год. 15 хв.
він дійсно керував автомобілем марки
«ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1,
на перехресті пр. Гагаріна - пр. Миру в м.
Києві, де був зупинений відповідачем.
Разом з цим, п. 8.7.3 (е) ПДР України він не
порушував, оскільки здійснив рух
поворот на право, напрямок якого було
дозволено зеленим сигналом світлофора
у вигляді стрілки, яка направлена в
праву сторону.

Факти встановлені постановою
інспектора ДПС Романенка В.В. від 31.05.2014,
на його думку, - не відповідають дійсним
обставинам справи, будь-яких доказів
його вини під час розгляду справи про
адміністративне правопорушення
відповідачем йому не пред'являлось.

Таким чином вважає, що в його діях
відсутній склад адміністративного
правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122
КУпАП, відповідно підстави відсутні
підстави для притягнення до
адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
27.08.2014 до суду надійшли письмові
заперечення відповідача, в яких
останній позов не визнає, наполягає на
тому, що позивачем було допущено
порушення п. 8.7.3 (е) ПДР України, справу
просить розглядати у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши та оцінивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
адміністративного позову виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 31.05.2014
інспектором СОМДТП ВДАІ Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві капітаном
міліції Романенком В.В. відносно ОСОБА_1
складено протокол про адміністративне
правопорушення серія АВ2 №468441,
відповідно до якого останній, 31.05.2014 о 23
год. 15 хв., на перехресті пр. Гагаріна -
пр. Миру в м. Києві, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ», державний номерний знак
НОМЕР_1, здійснив проїзд перехрестя на
забороняючий червоний сигнал
світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (е) ПДР
України.

Зазначені дії ОСОБА_1 відповідно до
протоколу про адміністративне
правопорушення кваліфіковано за ч. 2 ст.
122 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
розгляд справ про правопорушення,
передбачені ч.2 ст.122 цього Кодексу,
покладено на органи внутрішніх справ
(міліцію).

Відповідно до ст.283 КпАП України,
розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить постанову по
справі.

Постанова повинна містити:
найменування органу (посадової особи),
який виніс постанову, дату розгляду
справи; відомості про особу, щодо якої
розглядається справа; опис обставин,
установлених при розгляді справи;
зазначення нормативного акта, який
передбачає відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Так, за результатами розгляду справи
про адміністративне правопорушення
відповідачем було винесено
оскаржувану постанову серія ПС1 №110960,
якою ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у
виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про
практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» роз'яснено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим статтями 283 і 284 КпАП
України. У ній, зокрема, потрібно
навести докази, на яких ґрунтується
висновок про вчинення особою
адміністративного правопорушення, та
зазначити мотиви відхилення інших
доказів, на які посилався
правопорушник, чи висловлених останнім
доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі
про адміністративне правопорушення, є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчинення, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган
(посадова особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

Як вбачається з постанови від 31.05.2014
серія ПС1 №110960, єдиним доказом вини
позивача у скоєнні правопорушення
передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є
протокол, про адміністративне
правопорушення.

Посилань на будь-які інші доказі
вказана постанова, а також протокол про
адміністративне правопорушення не
містить.

Разом з цим, як зазначалось вище, в силу
ст. 251 КУпАП, пояснення особи, що
притягується до відповідальності у
справі про адміністративне
правопорушення, є джерелом для
встановлення обставин, що підлягають
з'ясуванню, нарівні з протоколом про
адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Надані суду заперечення відповідача по
адміністративній справі, не містять
посилань на докази, які підтверджують
правомірність прийнятого ним рішення
чи спростовують обставин на які
посилається позивач.

Приймаючи до уваги наведені вище
положення закону, зважаючи на те, що
відповідачем не доведено
правомірність прийнятого ним рішення,
а також те, що протокол у справі про
адміністративне правопорушення за
фактичних обставин справи не може бути
беззаперечним доказом винуватості
позивача у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122
КУпАП, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги про скасування
постанови від 31.05.2014 серія ПС1 №110960 слід
задовольнити.

Вирішуючи справу в частині вимог
позивача про закриття провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247
КпАП України через відсутність в його
діях складу правопорушення
передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд
зважає на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про: 1) скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; 2) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання зупиненої
чи невчиненої дії; 6) встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; 7) примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.

Перелік вимог, які може містити
адміністративний позов визначений ч. 4
ст. 105 КАС України є вичерпний, що в свою
чергу дає підстави для висновку, що
позивачем обрано спосіб захисту
порушеного права не передбачений КАС
України, так як вимога про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
підставі п. 1 ст. 247 КпАП України через
відсутність в діях особи складу
правопорушення не передбачена ч. 4 ст. 105
КАС України.

З огляду на викладене вище, суд не
знаходить підстав для задоволення
позовну ОСОБА_1 щодо закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
підставі п. 1 ст. 247 КпАП України та
вважає, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 222, 254, 256, 268, 283
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, статтями 2, 4, 7, 17, 94, 158,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С
Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову від 31 травня 2014
року, винесену інспектором СОМДТП ВДАІ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві капітаном міліції Романенком
Володимиром Володимировичем, про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП
України гр. ОСОБА_1 та накладення на
нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 425, 00 гривень.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя :