Справа № 2а-2880/10/1970
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/800/44567/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Леонтович К.Г.
Маслія В.І. розглянувши у попередньому
судовому засіданні адміністративну
справу за касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 серпня 2013 року у справі №
2а-2880/10/1970 за позовом
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області до відкритого
акціонерного товариства
"Тернопільський радіозавод "Оріон" про
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Контрольно-ревізійне управління в
Тернопільській області звернулось в
суд з позовом до відкритого
акціонерного товариства
"Тернопільський радіозавод "Оріон" про
стягнення на користь місцевого бюджету
м. Тернополя 149 825, 37грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за
наслідками проведеної ревізії
відповідача, йому була надіслана
вимога про перерахування коштів в
дохід бюджету, яка в добровільному
порядку не виконана.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з відповідача на користь
місцевого бюджету 149825,37 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, Державна фінансова інспекція
в Тернопільській області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, у якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, в період з 09.11.2009
року до 11.12.2009 року
Контрольно-ревізійним управлінням в
Тернопільській області було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності відповідача за період з
01.04.2006 року до 01.10.2009 року, за
результатами якої складено акт від
25.12.2009 року № 05-20/151.

В акті ревізії зазначено, що на
виконання договору про передачу житла
від 26.09.2003 року, укладеного між
відповідачем та виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради, та
укладеним на його виконання договором
від 25.12.2008 року, відповідач був
зобов'язаний виготовити 40 комплектів
дверей за програмою енергозбереження,
33 комплекти дитячих містечок та
майданчиків в зарахування вартості 6%
загальної площі житла в сумі 580000,00 грн.
Однак дана сума розрахована від
загальної площі квартир (5680,4 кв. м), а не
від загальної площі будинку (7114,8 кв. м),
що суперечить пункту 2.2.8 договору про
передачу житла від 26.09.2003 року та статті
629 Цивільного кодексу України. Такі дії
відповідача призвели до заниження
вартості житла і як наслідок не
зарахування ним до міського бюджету
149825,37 грн. у вартість 6% загальної площі
житлового будинку.

Також Контрольно-ревізійним
управлінням в Тернопільській області
було проведено зустрічну звірку з
питань підтвердження виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ПП "Приватбуд-А" та
відповідачем за період з 01.04.2006 року до
01.01.2009 року, за результатами якої
складено довідку № 05-20/141 від 09.12.2009
року, в якій також вказано про
зазначене вище порушення.

18 січня 2010 року Контрольно-ревізійним
управлінням в Тернопільській області
відповідно до статті 10 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні", в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
було направлено відповідачу вимогу №
19-05-13-14/115 про усунення виявлених
ревізією порушень, яка в добровільному
порядку не виконана .

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18.07.2003 року між
відкритим акціонерним товариством
"Тернопільський радіозавод "Оріон"
(Замовник) та ПП "Приватбуд-А"
(Генеральний підрядник) укладений
договір підряду № 66, відповідно до умов
якого Замовник доручив Генеральному
підряднику будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по вул. Київській в м. Тернополі.

При цьому, згідно з пунктом 2.2.8 цього
договору Генеральний підрядник
зобов'язується передати Замовнику 6
відсотків загальної площі житлового
будинку для подальшої передачі
виконавчому комітету Тернопільської
міської ради, на що відповідач уклав
відповідний договір з виконавчим
комітетом Тернопільської міської ради
від 26.09.2003 року, зареєстрований
розпорядженням міського голови від
02.10.2003 року № 937.

Відповідно до акту прийому-передачі
від 17.01.2004 року відповідач передав
підряднику під будівництво житлового
будинку земельну ділянку площею 0,6231 га.

Відповідно до акту державної
приймальної комісії від 25.12.2007 року,
затвердженого рішенням Виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
від 19.12.2008 року № 2586, об'єкт будівництва
був прийнятий в експлуатацію.

На виконання зазначеного вище договору
від 26.09.2003 року, а також відповідно до
договору від 25.12.2008 року укладеного між
відповідачем та виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету міської ради від 25.12.2008 року №
2658, відповідач зобов'язувався
виготовити 40 комплектів дверей за
програмою енергозбереження, 33
комплекти дитячих містечок та
майданчиків в зарахування вартості 6
відсотків загальної площі житла на
суму 580000,00 грн., що ним було зроблено.

Дана сума розрахована від загальної
площі квартир - 5680, 4 кв. м, а не від
загальної площі будинку 7114,8 кв. м, що на
думку позивача, як зазначено вище,
суперечить пункту 2.2.8 договору про
передачу житла від 26.09.2003 року, та
статті 629 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої всі умови договору з
моменту його укладення стають однаково
обов'язковими для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача призвели до заниження
вартості житла і як наслідок не
зарахування ним до міського бюджету
149825,37 грн. у вартість 6% загальної площі
житлового будинку по вул. Київській.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що виготовлення і передача
відповідачем виконавчому комітету
Тернопільської міської ради 40
комплектів дверей за програмою
енергозбереження, 33 комплекти дитячих
містечок та майданчиків на загальну
суму 580000,00 грн., як пайового внеску у
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, перевищує
встановлений законодавством
максимальний розмір такого внеску, а
тому твердження позивача про заниження
цього розміру є необґрунтованим.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Передача забудовником органу
місцевого самоврядування певної площі
у спорудженому ним будинку (у
відсотковому співвідношенні) чи інших
матеріальних цінностей замість житла є
пайовим внеском у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до статті 27-1 Закону України
"Про планування і забудову територій", в
редакції, чинній на час виконання
договору про передачу житла, створення
і розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населених
пунктів належить до відання
відповідних органів місцевого
самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
полягає у відрахуванні замовником
після прийняття об'єкта в експлуатацію
до відповідного місцевого бюджету
коштів для забезпечення створення і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

Величина пайової участі (внеску)
замовника у створенні
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування,
відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі (внеску) замовника від
загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, визначеної згідно з
державними будівельними нормами, без
урахування витрат з придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішньо- та
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

Встановлений органом місцевого
самоврядування розмір пайової участі
(внеску) замовника не може перевищувати
граничного розміру пайової участі
(внеску) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів.

Граничний розмір пайової участі
(внеску) замовника на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів з
урахуванням не заборонених законом
інших відрахувань, встановлених
органом місцевого самоврядування, не
може перевищувати, зокрема, 4 відсотки
загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування - для житлових будинків,
будівель закладів культури та освіти,
медичного і оздоровчого призначення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
зведеного кошторисного розрахунку
вартості будівництва по вул. Київській
в м. Тернополі, така становить 8850996,00грн.

Таким чином, виготовлення і передача
відповідачем виконавчому комітету
Тернопільської міської ради 40
комплектів дверей за програмою
енергозбереження, 33 комплекти дитячих
містечок та майданчиків на загальну
суму 580000,00 грн., що не оспорюється
відповідачем чи іншими особами, як
пайовий внесок у створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, перевищує
встановлений законодавством
максимальний розмір такого внеску, а
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про необґрунтованість твердження
позивача про заниження цього розміру.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, виконавчий
комітет Тернопільської міської ради не
заявляв жодних претензій та зауважень
з приводу невиконання чи неналежного
виконання відповідачем умов
зазначених вище договорів.

З огляду на наведене, колегія судів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Тернопільській області
відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша