Справа № 2а-5208/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
Справа
№ 9104/44601/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року у справі за позовом управління
Держкомзему в Перемишлянському районі
до державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області про
визнання рішення незаконним,-

В С Т А Н О В И В :

управління Держкомзему в
Перемишлянському районі звернулось в
суд першої інстанції з
адміністративним позовом до державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області в якому просило
визнати дії відповідача незаконними та
скасувати рішення останнього від 24.02.2010
року №52 про застосування економічних
санкцій в сумі 84975,00 грн. за порушення
державної дисципліни цін у виді
справляння плати за послуги, що
надаються безоплатно.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами у Львівській області від
24.02.2010 року № 52 про застосування до
управління Держкомзему у
Перемишлянському районі Львівської
області економічних санкцій в сумі
84975,00 грн. за порушення державної
дисципліни цін.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції Державна
інспекція з контролю за цінами у
Львівській області оскаржила його в
апеляційному порядку,

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно з Положенням про Державний
комітет України із земельних ресурсів,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 19.03.2008 р. № 224,
Державний комітет із земельних
ресурсів (Держкомзем) є центральним
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Голову Держкомзему. Держкомзем
здійснює свої повноваження
безпосередньо і через утворені в
установленому порядку територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, мм. Києві та Севастополі а
також через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи і
затверджує положення про них.
Повноваження щодо здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель Держкомзем здійснює
через Держземінспекцію та її
територіальні органи.

З наведеного Положення вбачається, що
Управління земельних ресурсів у
Сколівському районі є територіальним
органом Держкомзему, підзвітним та
підконтрольним йому, а відтак є
територіальним органом центральної
виконавчої влади.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету
Міністрів від 13.12.2000р. № 1819 основними
завданнями Держцінінспекції є:
організація та здійснення відповідно
до законодавства функцій з контролю та
нагляду за дотриманням центральними та
місцевими органами виконавчої влади,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, суб'єктами господарювання вимог
щодо формування, встановлення та
застосування цін (тарифів);» Відповідно
до наданих повноважень Державною
інспекцією з контролю за цінами у
Львівській області було проведено
перевірку порядку встановлення,
формування та застосування тарифів
(плати) на землевпорядні роботи та
послуги, в результаті чого виявлено
порушення державної дисципліни цін, в
зв'язку з чим прийнято рішення про
застосування економічних санкцій.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» повноваження
визначати перелік продукції, товарів і
послуг, державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи на які
затверджуються відповідними органами
державного управління, а також
визначати повноваження органів
державного управління в галузі
встановлення і застосування цін
(тарифів) надано виключно Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до наданих законом
повноважень Кабінет Міністрів України
видав постанову № 1619 від 01.11.2000 року
«Про затвердження Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів», в пункті
5 якої встановив перелік видів
земельно-кадастрових робіт та послуг,
які можуть виконуватися та надаватись
державними органами земельних
ресурсів на платній основі. Водночас
Кабінетом Міністрів України було
надано повноваження державному
комітету по земельних ресурсах разом з
Міністерством фінансів і
Міністерством економіки затвердити
розміри оплати земельно-кадастрових
робіт та послуг (пункт 2 постанови КМУ №
1619 від 01.11.2000р.). Даний наказ у п. 1
зазначає, що розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг
застосовуються державними органами
земельних ресурсів та рекомендовані
для застосування підприємствами,
організаціями, проектними інститутами,
вишукувальними експедиціями,
госпрозрахунковими групами та іншими
підприємницькими структурами
незалежно від форм власності та
відомчої належності на всій території
України, тобто керуватись у роботі
надано право не лише Управлінням
земельних ресурсів.

Згідно пункту 8 постанови КМУ № 1619 від
01.11.2000 р. відповідальність за
дотримання встановленого порядку
надання земельно-кадастрових послуг на
платній основі, визначення їх вартості
несуть державні органи земельних
ресурсів. Повноважень щодо розширення
існуючого переліку або встановлення
нових видів земельно-кадастрових робіт
та послуг, які можуть надаватися за
плату, Кабінет Міністрів України іншим
державним органам управління не
надавав.

З огляду на зазначене вище, державні
органи земельних ресурсів мають право
стягувати плату, встановлену спільним
наказом Державного Комітету по
земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України № 97/298/124 від 15.06.2001
року, лише за ті види землевпорядних
робіт та послуг, право які надавати на
платній основі їм надано постановою
КМУ № 1619 від 01.11.2000 року. Керуватись в
своїй роботі даним наказом в частині
переліку видів землевпорядних робіт та
послуг, які надаються на платній
основі, є неправомірно, оскільки цим
наказом регулюється лише плата за
земельно-кадастрові роботи і послуги.
Надання послуг на платній основі,
повноважень надавати які за плату не
надано нормативно-правовим актом, який
встановлює повноваження державних
органів земельних ресурсів щодо
надання платних послуг, а саме
постановою КМУ № 1619 від 01.11.2000р., є
порушенням порядку застосування цін на
земельно-кадастрові послуги та роботи.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України із земельних ресурсів,
затвердженого постановою КМУ№224 від
19.03.2008 р. Управління земельних ресурсів
є територіальним органом виконавчої
влади, а Державна інспекція цін
керуючись у роботі постановою КМУ №1819,
де зазначено у п.3, що організація та
здійснення відповідно до
законодавства функцій з контролю та
нагляду за дотриманням центральними та
місцевими органами виконавчої влади,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, суб'єктами господарювання вимог
щодо формування, встановлення та
застосування цін (тарифів).

Апелянт вважає, що позивачем допущено
два види порушення державної
дисципліни цін - в порушення вимог
Закону України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності» та
постанови КМУ від 01.11.2000 р .№ 1619 «Про
затвердження Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів»
справляння з суб'єктів господарювання
плати за безкоштовні послуги (надання
консультацій при видачі документа
дозвільного характеру - погодження
проекту відведення земельної ділянки)
та справляння плати з органів
місцевого самоврядування за надання
інформації про грошову оцінку
земельних ділянок.

Твердження позивача про те, що він не є
дозвільним органом, не видає документи
дозвільного характеру та на те, що
погодження проекту відведення
земельної ділянки не є документом
дозвільного характеру спростовується
тим, що відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»
адміністратор та дозвільні органи
забезпечують безоплатне
консультування з питань отримання
відповідних документів дозвільного
характеру за зверненням суб'єкта
господарювання.

Згідно із ст. 1 даного Закону дозвільна
система у сфері господарської
діяльності - сукупність урегульованих
законодавством відносин, які виникають
між дозвільними органами,
адміністраторами та суб'єктами
господарювання у зв'язку з видачею
документів дозвільного характеру;
дозвільні органи - органи виконавчої
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи, а
також підприємства, установи,
організації, уповноважені відповідно
до закону видавати документи
дозвільного характеру; документ
дозвільного характеру - дозвіл,
висновок, погодження, свідоцтво тощо,
який дає суб'єкту господарювання право
на провадження певних дій щодо
здійснення господарської діяльності;
(Тобто в даному випадку погодження
стосується як документів, так і
проектів документів); об'єкт, на який
видається документ дозвільного
характеру - земельна ділянка, споруда,
будівля, приміщення, устаткування,
обладнання та механізми, що вводяться в
експлуатацію або проектуються, окрема
операція, господарська діяльність
певного виду, робота, послуга.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного
кодексу України проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах.

Відтак, згідно зазначених вище норм
Управління земельних ресурсів у
Перемишлянському районі є дозвільним
органом, до повноважень якого
віднесено надання погодження проекту
відведення земельної ділянки, а
висновок про погодження проекту
відведення земельної ділянки є
дозвільним документом. Без отримання
даних документів суб'єкти
господарювання не можуть отримати у
власність земельну ділянку для
здійснення ними господарської
діяльності.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про
порядок застосування економічних та
фінансових санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої спільним наказом
Мінекономіки та з питань європейської
інтеграції України та Міністерства
фінансів України від 03.12.01 р. № 298/519, при
порушенні порядку встановлення і
застосування ціні тарифів, що
регулюються уповноваженими органами,
необгрунтовано одержана суб'єктом
підприємницької діяльності сума
виручки, що підлягає вилученню в дохід
бюджету, обчислюється як різниця між
фактичною виручкою від реалізації
продукції (послуг, робіт) та її вартістю
за цінами і тарифами, сформованими
згідно із вимогами законодавства.

Відповідно до п. 3 наказу ДПА України
від 28.02.2003р. № 98 під виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) слід розуміти суму коштів,
отриманих на розрахунковий рахунок або
(та) в касу.

З огляду на вище викладене просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 08 по 18 лютого 2010 року Державна
інспекція з контролю за цінами у
Львівській області провела перевірку
управління Держкомзему у
Перемишлянському районі на предмет
формування, встановлення та
застосування тарифів (плати) за
землевпорядні роботи, роботи та
послуги, пов'язані з формуванням
документів, в тому числі, які
посвідчують право власності на
земельні ділянки при передачі їх
безоплатно у власність громадян
України, про що складено акт № 000054 від
18.02.2010 року, згідно з яким внаслідок
порушення п. 5 Постанови Кабінету
міністрів України від 01.11.2000 р. № 1619
«Про затвердження Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів»
управління Держкомзему у
Перемишлянському районі
необгрунтовано отримало виручку
внаслідок безпідставного стягнення
плати за видачу проектів договорів
оренди, технічного завдання на
виконання землевпорядних робіт,
висновків з надання земельних ділянок
у користування, оскільки: позивач,
надаючи послуги органам державної
влади та органам місцевого
самоврядування по підготовці та видачі
довідок про правовий статус та грошову
оцінку земельних ділянок, всупереч
вимог постанови КМУ № 1619 від 01.11.2000 року
стягував за це плату відповідно до
спільного наказу Держкомзему України,
Мінфіну України та Мінекономіки
України від 15.06.2001 року. Сума
необгрунтованої виручки внаслідок
безпідставного стягнення коштів за
такі послуги за період з 12.01.2009 р. по
26.01.2009 р. становить 1142 грн. Цей висновок
акту перевірки не використаний при
прийнятті оскаржуваного рішення,
оскільки порушення не охоплені річним
періодом, що передував даті складення
акту перевірки; позивач на підставі
спільного наказу Держкомзему України,
Мінфіну України та Мінекономіки
України від 15.06.2001 року стягував плату
за видачу документів дозвільного
характеру (висновків щодо надання
земельних ділянок у користування,
висновків про погодження проекту
землеустрою, висновків про право
земельного сервітуту, надання
технічного завдання на виконання
землевпорядних робіт та оформлення
проектів договорів оренди землі тощо),
що суперечить вимогам Закону України
«Про дозвільну систему України у сфері
господарської діяльності», відтак
зумовило безпідставне отримання
виручки на загальну суму 40425 грн., в т.ч.
за період з 19.02.2009 року по 18.02.2010 року у
сумі 27975 грн. Відповідач при прийнятті
рішення № 52 від 24.02.2010 року використав
висновки акту перевірки про порушення
позивачем державної дисципліни цін на
суму 27975 грн.; позивач на підставі
спільного наказу Держкомзему України,
Мінфіну України та Мінекономіки
України від 15.06.2001 року стягував плату
за консультації громадянам та
суб'єктам господарювання.
Необгрунтовано отримана виручка
становить 675 грн., в т.ч. за період з
19.02.2009 року по 18.02.2010 року - 350 грн.
Відповідач при прийнятті рішення № 52
від 24.02.2010 року використав висновки
акту перевірки про порушення позивачем
державної дисципліни цін на суму 350 грн.
На підставі вище зазначеного акта
перевірки від 18.02.2010 року Державна
інспекція з контролю за цінами у
Львівській області прийняла рішення №
52 від 24.02.2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін у зв'язку із
порушенням вимог постанови Кабінету
Міністрів України № 1619 від 01.11.2000 р. та з
позивача вирішено вилучити в дохід
Держбюджету необгрунтовано отриману
виручку у сумі 28325 грн. і економічні
санкції в сумі 56650 грн., а всього - 84975,00
грн.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно враховано, що
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» вільні ціни і
тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.
Стаття 8 вказаного Закону передбачає,
що державне регулювання цін і тарифів
здійснюється шляхом встановлення:
державних фіксованих цін (тарифів);
граничних рівнів цін (тарифів) або
граничних відхилень від державних
фіксованих цін і тарифів; введення
Урядом України інших методів
державного регулювання. Контроль за
додержанням державної дисципліни цін
згідно зі ст. 13 цього ж Закону
здійснюється при встановленні і
застосуванні державних фіксованих та
регульованих цін і тарифів. А в сфері
дії вільних цін контролюється
правомірність їх застосування та
додержання вимог антимонопольного
законодавства. Згідно ч. 1 ст. 190 ГК
України вільні ціни визначаються на
всі види продукції (робіт, послуг), за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни.

Для виконання земельно-кадастрових
робіт та надання послуг на платній
основі державними органами земельних
ресурсів Кабінет Міністрів України
постановою від 01.11.2000 року № 1619
затвердив Порядок виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів.

На виконання та реалізацію постанови
КМУ №1619 Державний комітет України по
земельним ресурсам, Міністерство
Фінансів України та Міністерство
економіки України видали наказ №
97/298/124 від 15.06.2001 року "Про затвердження
розмірів оплати земельно-кадастрових
робіт та послуг», який встановлює
розцінки за надання державними
органами земельних ресурсів послуг на
платній основі.

Крім того суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно до ч.
2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій»
одним із видів документації із
землеустрою є технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку. Згідно зі ст. 27 цього
Закону одним із обов'язків замовника
документації із землеустрою є оплата
виконаної роботи. Оплата робіт по
підготовці документів із землеустрою
громадянами відповідає також вимогам
ст. 67 вказаного Закону. Згідно п. 1.16 абз.
4 Наказу № 43 від 4 травня 1999 року
Державного комітету України по
земельних ресурсах, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції 04.061999 року за №
354/3647 «Про затвердження інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі»
невід'ємною частиною технічної
документації є висновок державного
органу земельних ресурсів Держкомзему
України. Затверджений Постановою КМУ №
1619 «Порядок виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів» визначає
основні вимоги щодо виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
бюджетними установами та
організаціями, які належать до сфери їх
управління, на платній основі і п. 5
вказаного Порядку встановлено види, а
не вичерпний перелік,
земельно-кадастрових робіт та послуг,
які можуть виконуватися та надаватися
на платній основі державними органами
земельних ресурсів, а саме в п. 1 додатку
до спільного наказу № 97 встановлено
рекомендовані розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг,
якими і керувався позивач.

Також суд першої інстанції правильно
врахував, що відповідно до ст. 2 Закону
України «Про ціни і ціноутворення»
його дія поширюється на всі
підприємства й організації незалежно
від форм власності, підпорядкованості
і методів організації праці та
виробництва. Згідно з довідкою з ЄДРПОУ
управління Держкомзему у
Перемишлянському районі Львівської
області зареєстроване державним
реєстратором як юридична особа 23.08.2007
року, про що видано свідоцтво № 457488, та
є органом державної влади. Управління
Держкомзему у Перемишлянському районі
Львівської області є територіальним
органом Держкомзему, підзвітне і
підконтрольне Головному управлінню
Держкомзему у Львівській області та
відповідно Держкомзему. У своїй
діяльності керується Конституцією
України, законами України, постановами
Верховної Ради України, актами
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказами
Держкомзему, Головного управління
Держкомзему у Львівській області та
Положенням про управління Держкомзему
у Перемишлянському районі Львівської
області. Тому, позивач є територіальним
органом державної влади, а не
підприємством чи організацією, як
зазначено в ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про ціни та ціноутворення»,
відповідно кошти, що їх отримав позивач
за виконання земельно-кадастрових
робіт та надання послуг на платній
основі не є виручкою або доходом
відділу, а є власністю держави,
оскільки відповідно до п. 7 «Порядку
виконання земельно-кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів», затвердженого Постановою
КМУ № 1619, кошти, отримані за виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі,
зараховуються до спеціального фонду
державного бюджету і використовуються
на відшкодування витрат пов'язаних з
виконанням робіт з ведення Державного
земельного кадастру. Таким чином,
кошти, що надійшли як плата за надані
позивачем послуги, не є його власним
доходом, а є доходом бюджету.

При цьому відповідно до ст. 218
Господарського кодексу України, однією
з підстав господарської
відповідальності, як і застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є наявність вини. Враховуючи
те, що позивач надавав послуги фізичним
та юридичним особам з видачі висновків
про погодження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
висновків про наявні земельні
сервітути та обмеження прав при
використанні земельних ділянок,
висновків про надання земельних
ділянок, складання технічного завдання
на виконання землевпорядних робіт та
оформлення проектів договорів оренди
землі у відповідності до «Порядку
виконання земельно-кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів», в його діях відсутня вина, як
одна із підстав застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

З огляду на викладене суд першої
інстанції обгрунтовано вважав, що
позивач, надаючи послуги на платній
основі, діяв правомірно, а відтак
підставно задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи зазначене суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області - залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року по справі № 2а-5208/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 12.09.2014
року