Справа № 803/908/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/52609/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до другого відділу Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Волинської області,
третя особа - інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області, про скасування
постанови за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
другого відділу Державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Волинської області про
визнання протиправними дій щодо
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області від 19 вересня 2012
року № 834 та накладення арешту на майно
боржника, визнання протиправними та
скасування постанов від 11 жовтня 2012
року про відкриття виконавчого
провадження та від 07 березня 2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження в межах
виконавчого провадження № 34727959,
зобов'язання вчинити дії щодо зняття
арешту з майна боржника.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року залишено без змін постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року.

Не погоджуючись з постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року та ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 звернулась
до суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та постановити
нове про задоволення позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Постановою інспекції ДАБК у Волинській
області від 19 вересня 2012 року № 834 на
ОСОБА_4 накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6
800,00 грн. Зазначену постанову позивач
отримала того ж дня, про що свідчить її
підпис. Постановою роз'яснено порядок і
строки сплати штрафу та наслідки
несплати штрафу у вставлений законом
для добровільної сплати строк, у тому
числі про примусове виконання
постанови у подвійному розмірі штрафу.

8 жовтня 2012 року до відповідача
надійшла заява інспекції ДАБК у
Волинській області про примусове
виконання постанови від 19 вересня 2012
року № 834, яка за приписами ст. 305 КУпАП
уповноважена здійснювати контроль за
правильним і своєчасним виконанням
постанови про накладення
адміністративного стягнення.

ОСОБА_4 інспекцію ДАБК у Волинській
області про сплату штрафу чи про
оскарження постанови про накладення
штрафу у розмірі 6 800,00 грн. не
повідомляла.

08 жовтня 2012 року до другого відділу ДВС
Луцького міського управління юстиції
надійшла заява інспекції ДАБК у
Волинській області від 02 жовтня 2012 року
№ 36/05-10 щодо примусового виконання
постанови від 19 вересня 2012 року № 834
відповідно до статті 308 КУпАП.

Постановою державного виконавця
другого відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції від 11 жовтня 2012 року
відкрито виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_4 штрафу у
подвійному розмірі (13 600,00 грн.), як це
передбачено статтею 308 КУпАП (а.с.32).

У зв'язку з несплатою, станом на 07
березня 2013 року ОСОБА_4 штрафу,
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
у межах суми боргу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що рішення державного виконавця, на час
їх вчинення (прийняття), винесені на
законних підставах, а державний
виконавець діяв в межах повноважень та
у спосіб, передбачені Законом України
"Про виконавче провадження".

З таким висновкам суду попередніх
інстанцій погоджується і колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно до ст. 5 вказаного Закону, вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Пунктом 6 частини другої статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що постанови
органів (посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом, є виконавчими
документами. Постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох місяців, починаючи з наступного
дня після набрання ними юридичної сили,
якщо інше не передбачено законом, що
визначено пунктом 1 частини першої,
пунктом 3 частини другої статті 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
обов'язок державного виконавця
прийняти виконавчий документ до
виконання і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Як передбачено частиною першою статті
27 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення. Заходами примусового
виконання рішень є звернення стягнення
на кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб. Звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації (частина перша статті 32,
частина перша статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, оскільки оскаржувані рішення
другого відділу Державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Волинської області мають
цілком логічну послідовність і
складаються із ряду фактів, які
безперечно вказують на законність
підстав для їх прийняття.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
попередніх інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 222, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець