Справа № 826/5641/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5641/14
інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терра-М»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терра-М»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Терра-М» звернулося
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ та № від 11 листопада 2013
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
червня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у період з 08 жовтня 2013 року
по 14 жовтня 2013 року Державною
податковою інспекцією у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві відповідно до наказу № 654 від
02 жовтня 2013 року проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терра-М» з питань
правильності нарахування, повноти та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку на додану вартість в частині
нарахування податкового кредиту з ПДВ
та податку на прибуток по фінансово -
господарським взаємовідносинам з ТОВ
«Торгівельна компанія «Віват» за
грудень 2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт №
1032/26-53-22-04-21/33123786 від 21 жовтня 2013 року, в
якому встановлено порушення позивачем:
п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, у
результаті чого встановлено завищене
від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток на
104 189,00 грн. та заниження податку на
прибуток до сплати за перевіряємий
період на 254 962,00 грн., та порушення п.п.
198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, у
результаті чого встановлено заниження
до сплати податку на додану вартість за
грудень 2012 року на суму 263 659,00 грн.

11 листопада 2013 року на підставі
висновків акту перевірки відповідачем
прийнято податкові повідомлення -
рішення: № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 395 489,00 грн. у тому числі за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 131 830,00 грн., № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
382 443,00 грн., у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на 127
481,00 грн. та № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
грудень 2012 року на 104 189,00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 01
грудня 2012 року між позивачем (покупець)
та ТОВ «Торгівельна компанія «Віват»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 486, за змістом якого
продавець зобов'язується продати
покупцю товар у кількості та якості, що
відповідають умовам договору, згідно
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору.

На підтвердження реальності
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Торгівельна
компанія «Віват» позивачем надано
копії: договору, специфікації до нього,
видаткових накладних, податкових
накладних та акту приймання - передачі
векселя від 28 грудня 2012 року.

Крім того, у матеріалах справи наявні:
копія договору оренди частини нежилого
приміщення № 5/12 від 01 листопада 2012 року
та копія реєстру накладних
відвантаження торгового обладнання з
ТОВ «Гарт - С» на ТОВ «ТК «Віват».

Згідно з актом ДПІ у Бабушкінському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Дніпропетровську №
347/153/37006594 від 12 червня 2013 року,
встановлено, що операції ТОВ «ТК
«Віват» не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
відповідних виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
на підтвердження настання реальних
наслідків укладеного договору не
надано до суду копії
товарно-транспортних накладних, які б
свідчили про фактичне переміщення та
передачу товару від продавця до
покупця.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку встановлено, що
первинні документи складаються на
бланках типових форм, затверджених
Міністерством статистики України, а
також на бланках спеціальних форм,
затверджених міністерствами та
відомствами України.

Таким чином, єдиною підставою
документального підтвердження спірних
сум валових витрат мають бути належним
чином складені та підписані
повноважними особами первинні
документи в розумінні наведених норм
законодавства.

З метою підтвердження реальності
господарських операцій, що мали місце з
його контрагентами, позивачем надано
до суду першої інстанції копії
відповідних первинних документів, а
саме: договору, специфікації до нього,
видаткових накладних, податкових
накладних та акту приймання - передачі
векселя.

Між тим, колегія суддів зазначає, що
окремі з наданих документів не
відповідають вказаним вище
обов'язковим вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, зокрема:
специфікація до договору, податкові
накладні та акт приймання - передачі
векселя не містять відомостей про
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, наведені документи із
зазначеними вище недоліками, колегія
суддів не вважає первинними
документами в розумінні положень
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів констатує відсутність
належного документального
підтвердження виконання зазначених
господарських зобов'язань між
позивачем та його контрагентом, у
зв'язку з чим не вбачається за можливе
визначити зв'язок наданих послуг
позивачу з господарською діяльністю
підприємства.

Крім того, Типові форми єдиної
первинної транспортної документації,
зокрема товарно-транспортної
накладної та подорожнього листа,
затверджені спільним Наказом
Мінтрансу України, Мінстату України
«Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля» № 488/346 від 29 грудня 1995 року,
чинним на час виникнення спірних
правовідносин, та введені в дію з 01
січня 1996 року.

Відповідно до п. 2 зазначеного Наказу,
застосування вказаних форм первинного
обліку всіма суб'єктами господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим.

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14 жовтня 1997 року,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ,
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбутковування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу і обліку виконаної
роботи.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
транспортної документації,
застосування якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим.

Колегія суддів зазначає, що
відсутність товарно-транспортних
накладних може бути свідченням
відсутності факту поставки товару, що,
у свою чергу, може вказувати на
фіктивність відповідної господарської
операції.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З огляду на вищевказане, враховуючи
відсутність документів, які б могли
достовірно свідчити про фактичне
отримання позивачем вищевказаних
товарів: належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних, із
всіма необхідними реквізитами, які б
засвідчували фактичну передачу товару
та фактичне перевезення
товарно-матеріальних цінностей, місця
поставки або інші документи щодо
реальності та товарності проведених
операцій, з яких можливо було б
встановити місця відвантаження товару,
осіб, які здійснювали приймання та
відвантаження цього товару, колегія
суддів дійшла висновку про
непідтвердження реальності проведення
господарських операцій позивача з його
контрагентом, тобто про відсутність
операцій, які можуть бути об'єктом
оподаткування ПДВ та податком на
прибуток.

Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази колегія суддів
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції з постачання
товарів фактично не мали реального
характеру, постачання товарів (надання
послуг) оформлене лише документально
та не спрямоване на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
укладеним договором купівлі-продажу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терра-М»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
необґрунтованими та не засновані на
нормах права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терра-М»
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 червня 2014 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 29
вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.