Справа № 826/6430/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6430/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг про скасування
розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(далі - Позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг (далі -
Відповідач) про скасування
розпорядження №1047 від 10.04.2014 року «Про
застосування заходу впливу до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування» в
частині: п.1 резолютивної частини щодо
припису усунути порушення
законодавства про фінансові послуги в
частині п.п.4 - 7, 9, 12, 16 - 17 та п.2
резолютивної частини щодо вжиття
заходів для недопущення в подальшому
порушень законодавства про фінансові
послуги в частині п.п. 7, 10, 13,
посилаючись на його протиправність та
необґрунтованість.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 червня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Позивача та заперечення
представника Відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, мотивував
своє рішення тим, що оскаржуване
розпорядження суб»єкта владних
повноважень є законним та
обґрунтованим, оскільки:

в порушення ч.3 ст.16 Закону України «Про
страхування» та п.1.14 Ліцензійних умов
провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 15.09.2003
року №805/8126 Позивачем укладалися
договори страхування не у
відповідності до правил страхування та
не виконувалися вимоги законодавства в
сфері регулювання фінансової
діяльності протягом дії ліцензії, а
ставки агентської винагороди
страховим агентам перевищують
нормативи витрат на ведення справи
згідно Правил страхування;

перевищено норматив витрат на ведення
страхової справи, чим порушено абз.2 п.1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про удосконалення механізму
державного регулювання тарифів в сфері
страхування» від 04.06.1994 року №358;

поворотна фінансова допомога, що
надавалася Позивачем, за своєю
цивільно-правовою природою є позикою -
фінансовою послугою, яку останній не
мав права здійснювати відповідно вимог
страхового законодавства, чим порушено
ч.8 ст.2 Закону України «Про
страхування», п.2.11 розд.2 Ліцензійних
умов провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 15.09.2003
року №805/8126, ч.2 ст.5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»;

договори добровільного медичного
страхування та добровільного
страхування здоров'я на випадок
хвороби від 30.09.2013 року №084МС/13К та від
09.10.2013 року №107МС/13 корп, строк дії яких
не закінчився, в порушення ст.3 Закону
України «Про страхування» не містять
підписів застрахованих осіб, які
свідчать про їх згоду на здійснення
страхування;

договір обов'язкового страхування
нерухомого майна (нерухомості), що є
предметом іпотеки від ризиків
випадкового знищення, випадкового
пошкодження або псування від 02.06.2013
року №499ои/13п та у договір
добровільного страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 17.06.2013 року
№1203/005707 в порушення ч.4 ст.16 Закону
України «Про страхування» не містить
страховий тариф;

договори страхування в порушення ч.3
ст.16 Закону України «Про страхування»
укладені не у відповідності з
Правилами страхування та пункту 1.14
Ліцензійних умов в частині невиконання
Страховиком вимог, установлених
законодавством України у сфері
регулювання страхової діяльності
протягом дії ліцензії;

в порушення ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» Відповідачем здійснювалося
визначення розміру відшкодування
витрат, пов'язаних із пошкодженням
транспортного засобу, не у
відповідності з порядком, встановленим
законодавством.

Проте, колегія суддів частково не
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
Відповідачем проведено планову виїзну
перевірку Позивача, за результатами
якої 18.02.2014 року складено акт №141/13-15/13/7
про правопорушення останнім вимог
законодавства про фінансові послуги.

10.04.2014 року контролюючим органом
прийнято оскаржуване розпорядження
№1047 про застосування до Позивача
заходу впливу та приписано усунути
порушення законодавства про фінансові
послуги, зокрема, зазначені в п.1
резолютивної частини щодо припису
усунути порушення законодавства про
фінансові послуги в частині п.п.4 - 7, 9, 12,
16 - 17, та п.2 резолютивної частини щодо
вжиття заходів для недопущення в
подальшому порушень законодавства про
фінансові послуги в частині п.п. 7, 10, 13.

Згідно п.10 ч.1 ст.28 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у межах своєї
компетенції у разі порушення
законодавства про фінансові послуги,
нормативно-правових актів
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, застосовує заходи
впливу та накладає адміністративні
стягнення.

Відповідно ст.39 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
у разі порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, застосовує заходи впливу
відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, обирає та
застосовує заходи впливу на основі
аналізу даних та інформації стосовно
порушення, враховуючи наслідки
порушення та наслідки застосування
таких заходів.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг»передбачено, що
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, може застосовувати
такі заходи впливу, зокрема,
зобов'язати порушника вжити заходів
для усунення порушення.

Відносини у сфері страхування і
спрямований на створення ринку
страхових послуг, посилення страхового
захисту майнових інтересів
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб регулюються Законом
України «Про страхування».

Так, положеннями статті 1 Закону
України «Про страхування» визначено,
що страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Згідно приписів ст.2 вказаного Закону
страховиками, які мають право
здійснювати страхову діяльність на
території України, є:

фінансові установи, які створені у
формі акціонерних, повних, командитних
товариств або товариств з додатковою
відповідальністю згідно із Законом
України «Про господарські товариства»,
з урахуванням того, що учасників кожної
з таких фінансових установ повинно
бути не менше трьох, та інших
особливостей, передбачених цим
Законом, а також одержали у
встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності;

зареєстровані Уповноваженим органом
відповідно до цього Закону та
законодавства України постійні
представництва у формі філій іноземних
страхових компаній, які також одержали
у встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності.

Страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України
(ч.1 ст.3 Закону України «Про
страхування»).

Статтею 12 Закону України «Про
страхування» встановлено, що
перестрахування - страхування одним
страховиком (цедентом,
перестрахувальником) на визначених
договором умовах ризику виконання
частини своїх обов'язків перед
страхувальником у іншого страховика
(перестраховика) резидента або
нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Перестрахування у страховика
(перестраховика) нерезидента
здійснюється згідно з вимогами та в
порядку, встановленими Кабінетом
Міністрів України.

Договори перестрахування підлягають
реєстрації в порядку, затвердженому
Уповноваженим органом.

Так згідно акту виконаних робіт від
21.03.2013 року №DRP0000270 за договором
доручення від 02.01.2013 року №108п-13дт
страховий агент ТОВ «Фін Дніпро»
отримав агентську винагороду на таких
умовах: дата оплати страхової премії -
20.03.2013 року; розмір фактично отриманої
на рахунок Страховика страхової премії
- 1 394 141,76 грн; ставка винагороди
страхового агента - 70%; та норматив
витрат на ведення справи відповідно до
Правил - 40% та дата оплати страхової
премії - 21.03.2013 року; розмір фактично
отриманої на рахунок Страховика
страхової премії - 0,02 грн; ставка
винагороди страхового агента - 50%; та
норматив витрат на ведення справи
відповідно до Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 17.06.2013 року №СNT898643 за
договором доручення від 02.01.2013 року
№108п-13дт страховий агент ТОВ «Фін
Дніпро» отримав агентську винагороду
на таких умовах: дата оплати страхової
премії - 12.06.2013 року; розмір фактично
отриманої на рахунок Страховика
страхової премії - 1 000 000,00 грн; ставка
винагороди страхового агента - 70%; та
норматив витрат на ведення справи
відповідно до Правил - 40% та дата оплати
страхової премії - 17.06.2013 року; розмір
фактично отриманої на рахунок
Страховика страхової премії - 394 141,76
грн; ставка винагороди страхового
агента - 50%; та норматив витрат на
ведення справи відповідно до Правил -
40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 09.09.2013 року №СNT901996 за
договором доручення від 02.01.2013 року
№108п-13дт страховий агент ТОВ «Фін
Дніпро» отримав агентську винагороду
на таких умовах: дата оплати страхової
премії - 18.09.2013 року; розмір фактично
отриманої на рахунок Страховика
страхової премії - 1 394 141,76 грн; ставка
винагороди страхового агента - 70%; та
норматив витрат на ведення справи
відповідно до Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 16.03.2013 року №ZAPa001979 за
договором доручення від 01.03.2013 року
№121П-13зп страховий агент ФОП ОСОБА_2
отримав агентську винагороду на таких
умовах: дата оплати страхової премії -
15.03.2013 року; розмір фактично отриманої
на рахунок Страховика страхової премії
- 185 460,16 грн; ставка винагороди
страхового агента - 65%; та норматив
витрат на ведення справи відповідно до
Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 15.07.2012 року №СNT6886065 за
договором доручення від 01.07.2012 року
№007-ч/12к (оу) страховий агент ФОП ОСОБА_3
отримав агентську винагороду на таких
умовах: дата оплати страхової премії -
01.07.2012 року; розмір фактично отриманої
на рахунок Страховика страхової премії
- 28 678,39 грн; ставка винагороди
страхового агента - 46%; та норматив
витрат на ведення справи відповідно до
Правил - 40% та дата оплати страхової
премії - 01.07.2012р.; розмір фактично
отриманої на рахунок Страховика
страхової премії - 88 312,85 грн; ставка
винагороди страхового агента - 54,6%; та
норматив витрат на ведення справи
відповідно до Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 31.07.2012 року №СNT900476 за
договором доручення від 23.11.2012 року
№23/11 страховий агент ТОВ «АВТ Баварія»
отримав агентську винагороду на таких
умовах: дата оплати страхової премії -
31.07.2012 року; розмір фактично отриманої
на рахунок Страховика страхової премії
- 74 311,86 грн; ставка винагороди
страхового агента - 40,3%; та норматив
витрат на ведення справи відповідно до
Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 01.09.2012 року №ZAPa001310 за
договором доручення від 30.07.2012р.
№059-П/123П страховий агент СПД ОСОБА_4
отримав агентську винагороду на таких
умовах: дата оплати страхової премії -
23.08.2012 року; розмір фактично отриманої
на рахунок Страховика страхової премії
- 135 881,00 грн; ставка винагороди
страхового агента - 55%; та норматив
витрат на ведення справи відповідно до
Правил - 40%.

Відповідно акту виконаних
робіт від 31.10.2012р. №SIM0266110 за договором
доручення від 04.01.2013р. №6/11 страховий
агент ФОП ОСОБА_5 отримав агентську
винагороду на таких умовах: дата оплати
страхової премії - 31.10.2012 року; розмір
фактично отриманої на рахунок
Страховика страхової премії - 93 766,50 грн;
ставка винагороди страхового агента -
60%; та норматив витрат на ведення справи
відповідно до Правил - 40%.

Згідно п.5 оскаржуваного
розпорядження при перевірці актів
виконаних робіт, по яких здійснювалися
виплати комісійних винагород з
обов'язкових видів страхування,
виявлено перевищення максимальних
розмірів комісійних винагород, які
виплачувалися страховим агентам
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, зокрема по
обов'язковому страхуванню цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, що є
порушенням абз.2 п.1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про удосконалення
механізму державного регулювання
тарифів у сфері страхування» від 04.06.1994
року №358, в частині по обов'язковому
страхуванню цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів більше 20%.

Відповідно п.4 ч.1 ст.37 Закону
України «Про страхування» Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг має право: видавати приписи
страховикам про усунення виявлених
порушень вимог законодавства про
страхову діяльність, а у разі їх
невиконання зупиняти чи обмежувати дію
ліцензій цих страховиків до усунення
виявлених порушень або приймати
рішення про відкликання ліцензій та
виключення з державного реєстру
страховиків (перестраховиків).

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України
«Про страхування» визначено, що
страхова діяльність в Україні може
провадитися за участю страхових
посередників. Страховими
посередниками можуть бути страхові або
перестрахові брокери, страхові агенти.

Посередницька діяльність страхових та
перестрахових брокерів у страхуванні
та перестрахуванні здійснюється як
виключний вид діяльності і може
включати консультування,
експертно-інформаційні послуги,
роботу, пов'язану з підготовкою,
укладанням та виконанням (супроводом)
договорів страхування
(перестрахування), в тому числі щодо
врегулювання збитків у частині
одержання та перерахування страхових
платежів, страхових виплат та
страхових відшкодувань за угодою
відповідно із страхувальником або
перестрахувальником, інші
посередницькі послуги у страхуванні та
перестрахуванні за переліком,
встановленим Уповноваженим органом.

Передбачені ч.2.ст.15 Закону
України «Про страхування» дії
спрямовані на забезпечення договору
страхування.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про законність та
обгрунтованість оскаржуваного
розпорядження контролюючого органу в
частині п.1 його резолютивної частини
щодо припису усунути порушення
законодавства про фінансові послуги в
частині п.п.4, 5.

Що стосується позовних вимог про
скасування п.1 резолютивної частини
оскаржуваного розпорядження щодо
припису усунути порушення
законодавства про фінансові послуги в
частині п.п.6, 7, 9, 12, 16 - 17 та п.2 щодо
вжиття заходів для недопущення в
подальшому порушень законодавства про
фінансові послуги в частині п.п. 7, 10, 13,
то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно бухгалтерської довідки за
період з 01.06.2012 року по 16.12.2013 року
Позивачем надавалися безвідсоткові
поворотні фінансові позики, частина з
яких не повернута.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.5 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також, якщо
це прямо передбачено законом,
фізичними особами - підприємцями.

Виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Надавати фінансові кредити за рахунок
залучених коштів має право на підставі
відповідної ліцензії лише кредитна
установа.

Частиною 1 статті 1046 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За змістом ст.69 Господарського Кодексу
України питання щодо поліпшення умов
праці, життя і здоров'я, гарантії
обов'язкового медичного страхування
працівників підприємства та їх сімей, а
також інші питання соціального
розвитку вирішуються трудовим
колективом за участі власника або
уповноваженого ним органу відповідно
до законодавства, установчих
документів підприємства, колективного
договору. Підприємство самостійно
встановлює для своїх працівників
додаткові відпустки, скорочений
робочий день та інші пільги, а також має
право заохочувати працівників інших
підприємств, установ, організацій, які
його обслуговують.

Згідно п.19.10 Статуту Позивача
товариство може встановлювати для
своїх працівників додаткові відпустки,
скорочений робочий день та інші
додаткові соціальні пільги.

Наказом Позивача від 01.10.2013 року №348-О
затверджено типові форми:

договору про надання безвідсоткової
поворотної позики з працівником АТ «СК
«АХА Страхування» (Додаток №1 до
Наказу);

акту про надання безвідсоткової
поворотної позики (Додаток №2 до
Наказу);

повідомлення АТ «СК «АХА Страхування»
Позичальнику про дострокове
припинення додавору (Додаток №3 до
Наказу);

політику про надання позик (Додаток №4
до Наказу);

форму листа погодження (Додаток №5 до
Наказу).

Додатком №4 до вказаного Наказу є
Положення про видачу позик, зі змісту
якого вбачається, що воно є внутрішнім
документом Позивача та визначає
порядок і процедуру прийняття рішення
про видачу безвідсоткових позик
співробітниками компанії та вказані
позики є частиною системи заохочення
співробітників компанії (розділи 1, 2
вказаного Положення) (а.с.157-158).

З довідки від 25.02.2014 року №794/18
вбачається, що за договорами надання
безвідсоткових поворотних фінансових
позик Позивачем не отримувалися
грошові кошти у вигляді відсотків за
користування позикою або пеня (штрафні
санкції).

Таким чином, договорами про надання
безвідсоткової поворотної позики,
укладеними між Позивачем та його
працівниками, оплатність надання таких
позик не передбачена.

Згідно ч.8 ст.2 Закону України «Про
страхування» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) предметом
безпосередньої діяльності страховика
може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що поворотна фінансова
послуга - сума коштів, що надійшла
платнику податків у користування за
договором, який не передбачає
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій у вигляді
плати за користування такими, коштами,
та є обов'язковою для повернення.

Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Отже, Позивачем своїм працівникам
надавалися саме безвідсоткові
поворотні фінансові послуги, які за
своєю природою не є фінансовими
послугами в розумінні ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», оскільки не
спричиняли отримання прибутку.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
оскаржуваного розпорядження в частині
порушення Позивачем вимог
законодавства в сфері фінансових
послуг.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.3 Закону
України «Про страхування»
страхувальники можуть укладати із
страховиками договори про страхування
третіх осіб (застрахованих осіб) лише
за їх згодою, крім випадків,
передбачених чинним законодавством.
Застраховані особи можуть набувати
прав і обов'язків страхувальника
згідно з договором страхування.

Таким чином, обов»язковою умовою
для укладення страхувальниками
договорів страхування третіх осіб є
згода останніх.

30.09.2013 року між Позивачем (Страховик) та
ПАТ «Імперіал Тобакко Продакшн
Україна» (Страхувальник) укладено
договір добровільного медичного
страхування та добровільного
страхування здоров»я на випадок
хвороби.

09.10.2013 року укладено договір
добровільного медичного страхування
та добровільного страхування здоров»я
на випадок хвороби між Позивачем
(Страховик) та ПАТ «Банк Руский
Стандарт» (Страхувальник).

Предметом вказаних договорів є
страхування майнових інтересів
Страхувальника, що не суперечать
законодавству та пов»язані із
здоров»ям та працездатністю
застрахованих осіб, тобто його
працівників.

Зазначені договори підписані
сторонами - Страховиком та
Страхувальником.

Наявності підписів застрахованих осіб
реквізитами цих договорів не
передбачено.

Крім того, обов»язок отримання такої
згоди від застрахованих покладено саме
на Страхувальника, а не на Страховика.

Положеннями чинного законодавства не
встановлено, яким саме документом має
бути засвідчено згоду застрахованого
на здійснення відносно нього
страхування.

Як зазначає апелянт, заяви про згоду
застрахованих співробітників
Страхувальників отримано до початку
страхового покриття.

Вказані заяви знаходяться у
Страхувальників, оскільки належать до
внутрішніх документів вказаних
товариств.

Відповідач, в свою чергу, з метою
з»ясування наявності згоди
застрахованих осіб на здійснення
відносно них страхування, до
Страхувальників із відповідними
запитами не звертався.

З огляду на вказане колегія
суддів не погоджується із висновком
суду першої інстанції про
правомірність твердження Відповідача
щодо порушення Позивачем ст.3 Закону
України «Про страхування» в частині
відсутності підписів застрахованих
осіб, які б свідчили про їх згоду на
здійснення страхування.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 04.06.1994 року №358 «Про
удосконалення механізму державного
регулювання тарифів у сфері
страхування» установлено, що
розрахунки тарифів у сфері
обов'язкового страхування провадяться
із застосуванням нормативу витрат
на

ведення страхової справи як складової
частини тарифу.

Норматив витрат на ведення страхової
справи не повинен перевищувати:

з обов'язкового державного
страхування - 6 відсотків розміру
тарифу;

з інших видів обов'язкового
страхування:

обов'язкового особистого страхування -
15 відсотків;

обов'язкового страхування майна та
відповідальності - 20 відсотків.

Отже, висновок суду першої
інстанції про те, в договорі
обов'язкового страхування нерухомого
майна (нерухомості), що є предметом
іпотеки від ризиків випадкового
знищення, випадкового пошкодження або
псування від 02.06.2013 року №499ои/13п та у
договорі добровільного страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів від
17.06.2013 № 1203/005707 відсутній страховий
тариф, є помилковим, оскільки витрати
на

ведення страхової справи є його
складовою частиною.

Позивачем за період 01.06.2012 по 16.12.2013
укладено 116 992 договори страхування
осіб, які виїжджають за кордон, серед
них 55 494, які діяли станом на момент
проведення перевірки.

Умови зазначених договорів
передбачають страхування за
Програмами страхування осіб, які
виїжджають за кордон: Програма
страхування «С», Програма страхування
«G» та Програма страхування «Р».

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про
страхування» добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Відповідно п.1.2 Правил добровільного
страхування медичних витрат №019
Програма страхування - це перелік
послуг згідно з договором страхування,
що бкдкть організовані та/або оплачені
Застрахованій особі при виникненні
страхового випадку.

Крім того, в п.3.7 вказаних Правил
зазначено, що конкретний перелік
програм, зміст кожної програми та обсяг
витрат, що відшкодовуються
Страховиком, зазначаються в Договорі
страхування.

Наказом №229-О від 15.07.2013 року відповідно
Правил добровільного страхування
медичних витрат №019 Позивачем
затверджено «Інструкцію «Trevel» 2013», яка
в розділі ІІ містить «Програми
страхування»: «Classic (C)», «Gold (G)», «Platinum
(P)».

Програма страхування, яку пропонується
обрати Страхувальнику, відображається
в договорі страхування.

Також Додаток №1 до «Інструкції «Trevel»
2013» містить перелік послуг, страхових
ризиків, лімітів відповідальності
страховика по кожній із запропонованих
програм: «Classic (C)», «Gold (G)», «Platinum (P)».

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про те, що договори
страхування укладені Позивачем із
особами, які виїжджали за кордон
відповідно Правил добровільного
страхування медичних витрат №019.

25.06.2011 року між Позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стікон» укладено
договір (поліс) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/5879130.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 03.04.2012 року подали
Позивачу заяву про виплату страхового
відшкодування у зв'язку з настанням
12.09.2011 року події, що має ознаки
страхового випадку, внаслідок якої
пошкоджено транспортний засіб «MITSUBISHI
OUTLANDER», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Крім того, вказаними особами подано
копії передбачених положеннями ст.35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» документів.

Позивачем складено
калькуляцію/висновок від 21.10.2011 року
№в03057, відповідно якого вартість
матеріального збитку внаслідок
пошкодження вказаного транспортного
засобу складає

5 882, 85 грн.

Відповідно затверджених Позивачем
страхових актів від 13.12.2013 року
№2011/V/OMTPL05352/VESKO44051 та від 13.12.2013 року
№2011/V/OMTPLO44055 сума страхових
відшкодувань ОСОБА_10 та ОСОБА_11
становить 2 686,42 грн кожному, яке
виплачено Позивачем згідно платіжних
доручень від 30.12.2013 року №81481 та №81483.

Згідно ст.5 Закон України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
суб'єктами оціночної діяльності є:

суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, які отримали
повноваження на здійснення оціночної
діяльності в процесі виконання функцій
з управління та розпорядження
державним майном та (або) майном, що є у
комунальній власності, та у складі яких
працюють оцінювачі.

Разом з тим, частиною 1 статті 25 Закону
України «Про страхування» передбачено,
що здійснення страхових виплат і
виплата страхового відшкодування
проводиться страховиком згідно з
договором страхування на підставі
заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Згідно ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому

законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того

власника чи законного користувача
транспортного засобу, який керував
транспортним засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на

стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Положеннями ст.34 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страховик
зобов'язаний протягом двох робочих
днів з дня отримання повідомлення про
настання події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі

здійснити запити щодо отримання
відомостей, необхідних для
своєчасного здійснення страхового
відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня
отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або
до місцезнаходження пошкодженого
майна для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків
страховиком та МТСБУ залучаються їх
працівники.

Страховиком, МТСБУ та потерпілими
також можуть залучатися аварійні
комісари, експерти або юридичні
особи, у штаті яких є аварійні комісари
чи експерти.

Отже, направлений на місце
настання страхового випадку
страховиком його представник
(працівник) має право визначати розмір
спричиненого збитку.

Положеннями ст.36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страховик (у
випадках, передбачених статтею 41
цього Закону, - МТСБУ), керуючись
нормами цього Закону, приймає
вмотивоване рішення про здійснення
страхового відшкодування

(регламентної виплати) або про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).
Рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
приймається у зв'язку з визнанням
майнових вимог заявника або на
підставі

рішення суду, у разі якщо спір про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду

обмежується зазначеною страховою
сумою.

У разі оформлення документів про
дорожньо-транспортну пригоду без
участі уповноважених на те працівників
відповідних підрозділів МВС України
розмір страхової виплати за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, не може
перевищувати максимальних розмірів,
затверджених Уповноваженим органом за
поданням МТСБУ.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів
з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою,
яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну

пригоду, але не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування зобов'язаний, серед
іншого, у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо
відшкодування витрат на проведення
відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди,
оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик
має право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Таким чином, колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що Позивач здійснював
визначення розміру відшкодування
витрат, пов'язаних із пошкодженням
транспортного засобу, не маючи при
цьому відповідних повноважень,
оскільки нормами чинного
законодавства Позивачу надано право
визначати розмір завданих збитків та
здійснювати виплату страхового
відшкодування без проведення
експертизи якщо між страховиком і
потерпілим досягнуто згоду про розмір
страхового відшкодування.

Крім того, підлягають
задоволенню позовні вимоги щодо
скасування п.2 резолютивної частини
оскаржуваного розпорядження щодо
вжиття заходів для недопущення в
подальшому порушень законодавства про
фінансові послуги в частині п.7, 10, 13 з
огляду на наступне.

Оскаржуваним розпорядженням
контролюючого органу Позивачу
приписано вжити заходи для недопущення
в подальшому порушень законодавства
про фінансові послуги, зазначених в
п.п.7, 10, 13 констатуючої частини
розпорядження, та повідомити про
виконання з наданням підтверджуючих
документів у термін до 15.05.2014 року.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів дійшла висновку про
протиправність п.2 резолютивної
частини оскаржуваного розпорядження,
оскільки підстави вважати, що
Позивачем в подальшому будуть допущені
вказані порушення законодавства про
фінансові послуги, відсутні.

Як вже зазначалося вище, наіональна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, може застосовувати такі заходи
впливу, зокрема, зобов'язати порушника
вжити заходів для усунення порушення
(п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»).

Отже, твердження суду першої інстанції
про те, що п.2 оскаржуваного
розпорядження не є заходом впливу, а є
інформаційним написом, застереженням
для Позивача не вчиняти в подальшому
правопорушення по договорах
страхування, строк дії яких закінчився,
протирічить положенням чинного
законодавства.

Разом з тим, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що оскаржуване розпорядження
підписане повноважною посадовою
особою, оскільки розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 05.04.2014
року №331-р саме на ОСОБА_12 тимчасово
покладено виконання обов»язків Голови
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

За приписами ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про,
зокрема, визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду, суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

За ч.1 ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови було неповно
з`ясовано обставини справи та порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
постанову суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо скасування: п.1 резолютивної
частини оскаржуваного розпорядження
щодо усунення порушення законодавства
про фінансові послуги в частині п.п.6, 7,
9, 12, 16, 17; та п.2 щодо вжиття заходів для
недопущення в подальшому порушень
законодавства про фінансові послуги в
частині п.7, 10, 13 скасувати та прийняти в
цій частині нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 червня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо скасування: п.1 резолютивної
частини розпорядження Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг №1047 від 10.04.2014 року «Про
застосування заходу впливу до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
щодо усунення порушення законодавства
про фінансові послуги в частині п.п.6, 7,
9, 12, 16, 17; та п.2 щодо вжиття заходів для
недопущення в подальшому порушень
законодавства про фінансові послуги в
частині п.7, 10, 13 скасувати та прийняти в
цій частині нову постанову наступного
змісту.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати п.1
резолютивної частини розпорядження
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг №1047 від 10.04.2014 року
«Про застосування заходу впливу до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
щодо усунення порушення законодавства
про фінансові послуги в частині п.п.6, 7,
9, 12, 16, 17.

Визнати протиправним та скасувати п.2
резолютивної частини розпорядження
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг №1047 від 10.04.2014 року
«Про застосування заходу впливу до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
щодо вжиття заходів для недопущення в
подальшому порушень законодавства про
фінансові послуги в частині п.7, 10, 13.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Постанова складена в повному обсязі 29
вересня 2014 року.

Головуючий суддя

Твердохліб В.А.

Судді:

Троян Н.М.

Костюк Л.О.