Справа № 806/8457/13-а
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/39486/14

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до заступника Міністра оборони
України, прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив з
урахуванням уточнення позовних вимог
визнати неправомірними дії заступника
Міністра оборони України щодо
звільнення позивача з військової
служби з посади прокурора-криміналіста
за скороченням штатів наказом від 7
листопада 2008 року №205 та дії
військового прокурора Центрального
регіону України щодо звільнення
позивача з посади помічника
військового прокурора Житомирського
гарнізону та органів прокуратури
наказом від 12 листопада 2008 року № 33 о/с;
зобов'язати відповідачів внести зміни
до цих наказів, зазначивши датою
звільнення з військової служби - 26
липня 2012 року, датою звільнення з
посади - 14 серпня 2012 року, нарахувати та
виплатити матеріальне і грошове
забезпечення.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня
2014 року позов ОСОБА_1 залишено без
розгляду.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а ухвалу
Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень, позивач
просить скасувати постановлені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та
третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, чинній на час подання
позову до суду, адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим
Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду відповідно до
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України визначено, що
у справах про звільнення працівник
може звернутися до суду із заявою в
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року (справа № 21-389а13),
рішення якого відповідно до положень
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
висловлена наступна правова позиція:
«Ураховуючи те, що перебування особи на
державній службі є однією із форм
реалізації закріпленого у статті 43
Конституції України права на працю, то,
на думку колегії суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України, посилання касаційного
суду на статтю 233 КЗпП як таку, що
врегульовує строки звернення до
адміністративного суду при вирішенні
питання щодо звільнення з публічної
служби, ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального
права».

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, позивач
дізнався про порушення своїх прав в
грудні 2008 року, до суду звернувся в
листопаді 2009 року.

Відповідач наполягав на застосуванні
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України та статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(а.с.31).

З позовної заяви та доданих до неї
матеріалів підстав для поновлення
строку звернення до суду судами
попередніх інстанцій не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України в редакції Закону № 4054-VI від 17
листопада 2011 року адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала

Частиною другою статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, прийшов до
обґрунтованого висновку про залишення
позову без розгляду.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Житомирського
окружного адміністративного суду від 13
травня 2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.