Справа № 810/3275/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3275/14
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Ганечко
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Києві апеляційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, про визнання протиправною і
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року позов задоволено.

Визнано протиправною та
скасовано вимогу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
08.05.2014 № Ф-90-25.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований
Іізичною особою-підприємцем
Богуславською районною державною
адміністрацією Київської області.

Згідно зі свідоцтв НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, позивач є платником єдиного
податку.

Відповідно до пенсійного
посвідчення Серії НОМЕР_3, виданого
26.11.2008, позивач отримує пенсію за віком.

08.05.2014 відповідачем прийнято
оскаржувальну вимогу № Ф-90-25 про сплату
недоїмки по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 11145,33 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.1 Закону
України № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини
першої статті 4 Закону № 2464-VI «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою
статті 4 Закону № 2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.
Разом з тим, відповідно до абзацу 1
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Відтак, пенсія за віком може бути
надана особі, яка не досягла пенсійного
віку, встановленого Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Відповідно до наявної в
матеріалах справи копії посвідчення
серії НОМЕР_4, позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції вірно зазначив, що
позивач має право вийти на пенсію
раніше, ніж встановлено в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшов на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, що і
зазначається у її пенсійному
посвідченні

Згідно з частиною четвертою
статті 4 Закону № 2464-VI, необхідними
умовами для звільнення від сплати
єдиного внеску, є та обставина, що особа
обрала спрощену систему оподаткування
і є пенсіонером за віком або інвалідом
та отримує відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Також, суд першої інстанції вірно
звернув увагу, що знижений граничний
вік виходу на пенсію осіб, які
підпадають під дію Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", не є
підставою для висновку про виплату
пенсії позивачу з інших підстав і він є
пенсіонером в розумінні визначення
поняття "пенсіонер", яке наведено у
Законі України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А тому на позивача, як на
пенсіонера, у розумінні норм
наведеного Закону, поширюються
положення частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Крім того, суд першої інстанції
зазначає, що відповідно до частини
сьомої статті 1 Закону України 07.07.2011
№3609-VІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", статтю 4
Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни, відповідно до частини
першої розділу II Прикінцевих та
перехідних положень Закону України №
3609-VI набули чинності з дня, наступного
за днем його опублікування, а саме з
06.08.2011, тому нарахування сум щодо сплати
єдиного внеску починаючи з серпня 2011
року є неправомірним.

Також, судом першої інстанції
вірно зазначено, що посилання
відповідача на ухвали Вищого
адміністративного суду України,
зокрема, на ухвалу від 14.01.2014 у справі
№ К/800/33413/13, не приймаються до
уваги, оскільки в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
20.09.2012 № К/9991/45538/12, від 09.10.2012 № К/9991/49213/12,
14.02.2013 № К/9991/78530/12 і від 30.05.2013 №
К/9991/74042/12, суд касаційної інстанції
дійшов протилежного висновку про
безпідставність посилання Пенсійного
фонду на те, що до фізичної особи
підприємця, яка не досягла 60-річного
віку не може бути застосовано
положення частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» у
зв'язку з тим, що вказана норма не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, а передбачає звільнення від
сплати внеску всіх пенсіонерів за
віком.

Крім того, у вказаних ухвалах, суд
касаційної інстанції зазначив, що
вимоги частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах,
на підставі статті 13 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність посилання відповідача
на те, що до позивача не може бути
застосовано положення ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування", оскільки позивач не
досягнув 60-річного віку, тому що
вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску виключно всіх пенсіонерів за
віком. Також, законодавець зазначеною
нормою не виключає осіб, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах, тобто
зазначений перелік обставин є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач, як фізична особа-підприємець,
що є пенсіонером за віком, який
зареєстрований платником єдиного
податку, не повинен сплачувати єдиний
внесок, у зв'язку з чим вимога про
сплату боргу від 08 травня 2014 року № Ф
90-25 є незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача в апеляційній
скарзі на норми законодавства, які не
відносяться до фактичних обставин
справи, та не можуть застосовуватись в
даному випадку. Доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення, в зв'язку з чим,
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159, 160, 162, 197, 198, 200,
205, 206, 211, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.