Справа № 810/5260/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року 810/5260/14

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 11 год. 45
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г. ,

при секретарі судового засідання
Васковець М.С., за участю представників
сторін, розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 36793, 05 грн

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідно до
змісту статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21 березня 1991
року № 875-ХІІ зі змінами та
доповненнями, для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Керівники
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у разі незабезпечення
виконання нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів, неподання
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Відповідно до статті 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів" підприємства (об'єднання),
установи і організації, в тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбачений
статтею 19 Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається у розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичної особі, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Позивач зазначає, що у 2013 році
відповідач на підставі наведених
положень чинного законодавства та
згідно Звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
відповідача від 26.02.2014 р. мав
працевлаштувати 2 інвалідів, а
працевлаштував лише одного.

Отже, оскільки у відповідача не було
створено 1 робоче місце для інваліда,
якого, відповідно не працевлаштовано,
то згідно до статті 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів" у відповідача утворилася
заборгованість по
адміністративно-господарським
санкціям за невиконання нормативу по
створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
35323 грн. 53 коп. та пені за порушення
строків сплати зазначеної суми
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1469 грн. 52 коп., що разом
складає 36793, 05грн.

У судовому засіданні представник
позивача Яковчук Я.М. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі. підтвердив
обставини. викладені у позовній заяві,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача Будник О.К. у
судовому засіданні позов не визнав, з
підстав, зазначених у письмових
запереченнях на позов, просив суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши представників сторін, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як встановлено судом, 26 лютого 2014 року
відповідачем до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подано звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік форми №10-ПІ, згідно якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу у 2013
році на підприємстві відповідача
становила 51 осіб. Кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідачем відповідно до статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
становить - 2 особи, Однак на
підприємстві працевлаштовані 1 особу,
якій встановлено інвалідність.

На підставі вказаного звіту Київським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
накладено на відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у загальному розмірі 36793, 05 грн.

Так, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Липовецький
елеватор» є юридичною особою,
зареєстроване 6 вересня 2004 року.

Правові засади соціальної захищеності
інвалідів в Україні, що гарантують їм
рівні з усіма іншими громадянами
можливості для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями і
інтересами, визначаються Законом
України №875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
(Закон №875-ХІІ).

Відповідно до вимог статті 17 цього
Закону з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.
Відмова в укладенні трудового договору
з мотивів інвалідності не
допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

За нормами частини першої статті 4
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
держава створює правові, економічні,
політичні, соціально-побутові та
соціально-психологічні умови для
задоволення потреб інвалідів у
відновленні здоров'я, матеріального
забезпечення, посильній трудовій та
громадській діяльності.

За приписами частини першої статті 18
Закон №875-ХІІ забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Положеннями частини третьої цієї ж
статті встановлено обов'язок
підприємства, що використовує найману
працю виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Як закріплено частиною третьою статті
18-1 згаданого Закону державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

За правилами частини дев'ятої статті 19
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

За положеннями частин першої та другої
вказаної статті Закону «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4 відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік.

Статтею 20 Закону «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено обов'язок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачувати відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 №420 «Про затвердження форм
звітності та інструкцій щодо їх
заповнення» формою звітності про
наявність вакантних місць на
підприємстві є форма № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», яка подається
підприємствами у разі потреби до
державної служби зайнятості. Згідно з
приписами Інструкції щодо заповнення
форм звітності №3-ПН, затвердженої
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420, ця форма
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
праці.

Тобто, за своїм змістом звіт за формою
3-ПН є актом інформування органів
працевлаштування про створені на
підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

Як встановлено у судовому засіданні, на
виконання вказаних вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 19
Закону № 875-ХІІ, наказом директора ТОВ
«Липовецький елеватор» від 02.01.2013 р. №
38, на підприємстві створено чотири
робочих місця для працевлаштування
інвалідів, а саме: слюсар, машиніст
зернових
навантажувально-розвантажувальних
машин (робітниці зернових складів) -2
чоловіка, та вагар.

Оскільки на дату створення нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, тобто станом на 02 січня 2013
рік середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становила 100 осіб, тому норматив в
кількості створених чотирьох робочих
місць для працевлаштування інвалідів
повністю відповідає вимогам,
встановленим ч. 1 і ч. 2 ст. 19 Закону №
875-ХІІ.

Водночас, станом на 01 липня 2013 року
кількість штатних працівників ТОВ
«Липовецький елеватор» становила 6
(шість) осіб.

Відповідно до ч. 1 пункту 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70
(надалі - Порядок № 70), звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

На виконання вимог ч. 1 п. 2 Порядку № 70,
відповідачем було подано до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік від 20.02.2014 р. за
формою 10-ПІ, яка затверджена Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 42 від 10.02.2007 р.
(надалі - Звіт за формою 10-ПІ).

В даному звіті чітко зазначено, що на
підприємстві в 2013 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 51 особу, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 1 особа, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 2
особи.

Разом зі Звітом за формою 10- ПІ
відповідач направив на адресу позивача
Лист вих. №12 від 20.02.2014р., в якому
повідомив, що станом на 31.12.2013р. на
підприємстві ТОВ «Липовецький
елеватор» кількість штатних
працівників складає 3 (три) особи.

Частина 3 пункту 2 Порядку № 70 зазначає,
що інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації, як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Виконуючи вимоги ч. 3 п. 2 Порядку № 70,
відповідачем протягом січня - червня
місяців 2013 року до
Києво-Святошинського районного центру
зайнятості наступні звіти за формою №
3-ПН: від 04.01.2013 p., 05.02.2013 p., 06.03.2013 p., 03.04.2013
p., 13.05.2013 p., 06.06.2013p.

Факт подання усіх звітів за формою №
3-ПН до Липовецького районного центру
зайнятості та Києво-Святошинського
районного центру зайнятості доводять
відповідні відмітки про їх прийняття,
проставлені останніми. Копії вказаних
звітів наявні в матеріалах справи.

При цьому, відповідно до Інструкції
щодо заповнення форми звітності № 3-ПН
«Звіт про наявність вакансій»,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19 грудня 2005 p. N 420, ТОВ «Липовецький
елеватор» у вказаних Звітах за формою
№ 3-ПН надавав інформацію про кількість
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, зокрема в
даних звітах було зазначено два
вакантних (вільних) робочих місця, з
описанням їхніх характеристик, на які
можливе працевлаштування інвалідів, а
саме: Машиніст зернових
навантажувально-розвантажувальних
машин (робітниці зернових складів) - код
професії 8273,2 - 2 особи.

Судом встановлено, що у відповідача
протягом січня - червня 2013 року
фактично працювало два інваліди, а
саме: ОСОБА_5, інвалід III групи, Довідка
серії 10 ААА, № 663758 від 11.03.2011p., посада
вагар. що підтверджується витягом з
наказу про прийняття на роботу № З -К
від 01.05.2004 p.; ОСОБА_6, інвалід III групи,
Довідка серії 10 ААА, № 692198 від 22.11.2011 p.,
посада слюсар, що підтверджується
наказом № 147-К від 01.07.2011 р.

За весь час подання вказаних вище
Звітів за формою 3-ПН, тобто протягом
січня - червня 2013 року, від
Києво-Святошинського районного центру
зайнятості не було направлено жодного
інваліда для працевлаштування на ТОВ
«Липовецький елеватор».

Як встановлено у судовому засіданні, у
червні 2014 року ТОВ «Липовецький
елеватор» звільнило більшість своїх
працівників згідно поданих ними заяв, у
зв'язку з переведенням на роботу до
іншого підприємства і станом на 01 липня
2013 року кількість штатних працівників
ТОВ "Липовецький елеватор" становила 6
осіб, що підтверджується штатним
розкладом ТОВ «Липовецький елеватор»,
введеним в дію Наказом Директора №
222-К/І від 01.07.2013 року.

Відповідно до положень частини 1 статті
19 № 875-ХІІ, для підприємств, установ,
організацій , у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно п. 1 Порядку № 70, зазначений
порядок визначає процедуру подання
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, що використовують
найману працю, в яких за основним
місцем роботи працює вісім і більше
осіб, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів та інформації про наявність
вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів - центру
зайнятості.

Судом встановлено, що у 2013 році,
населення, яке відноситься до такої
соціальної категорії як інваліди, що
мешкає в с. Софіївська Борщагівка,
Києво-Святошинський р-ну, Київської
області й інших сусідніх населених
пунктах своїх намірів працювати у
відповідача не заявляло.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи
письмові докази такі, як щомісячні
протягом січня - червня 2013 року звіти
про наявність вакансій за формою № 3-ПН
та наказ директора ТОВ «Липовецький
елеватор» № 38 від 02.01.2013 р. про
створення по підприємству робочих
місця для працевлаштування інвалідів,
суд дійшов висновку, що відповідач,
відповідно до ч. 1 і 3 ст. 18, ч. 1 та ч. 2 ст. 19
Закону № 875-ХІІ, самостійно
розраховував та створив (установив)
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до передбаченого Законом № 875-ХІІ
нормативу, забезпечував організацію та
працевлаштування останніх, а також
надавав державній службі зайнятості
інформацію для організації
працевлаштування інвалідів та
звітував Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування останніх; вжив всіх
залежних від нього заходів по
організації та працевлаштування
інвалідів, шляхом здійснення
розрахунку та створення робочих місць
для останніх, що підтверджується
відповідними наданими письмовими
доказами.

Також, судом враховано, що відповідач
не подавав протягом липня - грудня 2013
року до Києво-Святошинського районного
центру зайнятості звіти за формою 3-ПН
оскільки станом на 01 липня 2014 року
кількість штатних працівників ТОВ
«Липовецький елеватор» становила 6
осіб. Тобто, кількість штатних
працівників ТОВ «Липовецький
елеватор» протягом липня - грудня 2014
року була меншою ніж передбачено
Законом № 875-ХІІ та Порядком №70 для
обов'язкового створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
обов'язкового подання щомісячних
звітів за формою 3-ПН.

Крім того, суд зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком або ж збором (обов'язковим
платежем), і розцінює їх як захід впливу
до правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

За правилами статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
При цьому учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Аналіз викладених обставин справи
свідчить про те, що товариством
«Липовецький елеватор» було вжито усіх
залежних від нього заходів для
забезпечення створення відповідних
робочих місць і працевлаштування
інвалідів.

Суд звертає увагу, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування, тому у
діях відповідача відсутній склад
правопорушення, унаслідок чого на
нього не може бути покладена
відповідальність за відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись, за відмову
інвалідів, направлених на
працевлаштування, від роботи, а також
за не направлення уповноваженими
органами необхідної кількості
інвалідів для працевлаштування,
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження відповідача
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись на створені робочі
місця.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Доказів, які спростовують доводи
відповідача. позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Як встановлює стаття 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України. Відповідач не надав
суду доказів понесення ним судових
витрат, тому підстави для присудження
на його користь судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені позову Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 36793, 05 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 25 вересня 2014 р.