Справа № 2а/2506/19333/11
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/2231/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язати вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області звернувся до суду з поданням
про зміну способу та порядку виконання
постанови Деснянського районного суду
міста Чернігова від 28.10.2011 року у справі
№ 2а/2506/19333/11 за позовом ОСОБА_4 до
Управління пенсійного фонду України в
Чернігівській області про визнання
бездіяльності неправомірної та
зобов'язати вчинити певні дії, в якій
просив змінити спосіб і порядок
виконання судового рішення із
зобов'язання виплатити кошти на
стягнення коштів з боржника.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Чернігова від 26 червня 2013 року у
задоволенні заяви було відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відсутні підстави які
роблять виконання судового рішення
неможливим.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
року, з урахуванням ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 березня 2014 року про виправлення
описки, скасовано ухвалу Деснянського
районного суду міста Чернігова від 26
червня 2013 року, подання задоволено, а
саме змінено спосіб виконання
постанови Деснянського районного суду
міста Чернігова від 28.10.2011 року у справі
№ 2а/2506/19333/11 та стягнуто з відповідача
на користь позивача заборгованість з
виплати щомісячної державної
соціальної допомоги у розмірі 236,48 грн.

Суд апеляційної інстанції мотивував
своє рішення тим, що наявні обставини,
що роблять виконання рішення суду
відповідачем неможливим внаслідок
зміни у правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень боржником за
якими є державний орган, яким не
передбачено виконання рішень
зобов'язального характеру, що
унеможливлює виконання даного
рішення. Дана обставина є підставою для
зміни способу виконання судового
рішення.

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що постановлене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що рішення суду апеляційної
інстанції призвело до зміни рішення у
справі № 2а/2506/19333/11 по суті, що
суперечить вимогам КАС України,
Бюджетного Кодексу та Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
другого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 28.10.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26.04.2013 року, у справі № 2а/2506/19333/11
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково - визнано протиправними дії
ГУПФ України в Чернігівській області
по виплаті позивачу надбавки до пенсії
в період з 12.04.2011 року по 22.07.2011 року
включно, в розмірі меншому ніж
встановлено ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
зобов'язано ГУПФ України в
Чернігівській області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_4
щомісячну державну соціальну допомогу
як дитині війни у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за період з
12.04.2011 року по 22.07.2011 року включно з
урахуванням проведених раніше виплат.

Згідно листа № 2446/03 від 30.10.2012 року
Головним Управлінням Пенсійного фонду
України в Чернігівській області
проведено перерахунок пенсії ОСОБА_4
згідно рішення суду, разом з тим
різниця в пенсії в сумі 236,48 грн.
включена у додаткові відомості за
грудень 2011 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступних мотивів.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Як зазначалось вище, постановою
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 28.10.2011 року зобов'язано
відповідача вчинити певні дії.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 28.10.2011 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд першої інстанції
задовольнив.

За таких обставин Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
ухвалення вищевказаної постанови суду
першої інстанції. Крім того, в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що задовольняючи заяву про
зміну способу виконання рішення, суд
апеляційної інстанції не звернув увагу
та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінили
постанову суду першої інстанції по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, для відстрочення, розстрочення
виконання рішення та зміни способу
його виконання є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду першої
інстанції фактично можливе, хоча й за
певних умов, тому відсутні підстави
для зміни способу вказаного рішення.

Крім того, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що «захист
порушеного права у судовому рішенні» і
«спосіб виконання судового рішення» не
є тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що суд апеляційної інстанції,
змінюючи спосіб виконання постанови
суду, фактично змінив її суть.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове судове рішення.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але судом апеляційної
інстанції допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 226 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
суду апеляційної інстанції і залишає в
силі рішення суду першої інстанції, як
скасованого помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 231 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
року у справі № 2-а/2506/19333/11 скасувати, а
ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 26 червня 2013 року в даній
справі залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска