Справа № 820/13934/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.Справа № 820/13934/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 820/13934/14

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

24 липня 2014 року, позивач - ОСОБА_2
звернулася до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
(надалі по тексту - ГУДМС України в
Харківській області, відповідач), в
якому просила суд : визнати
протиправною бездіяльність Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
щодо здійснення обміну посвідки на
постійне проживання в Україні, серія
НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку
із досягненням 45-річного віку,
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області здійснити обмін
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, її посвідки на
постійне проживання в Україні, серія
НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням
45-річного віку.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
06.08.2014 року по справі № 820/13934/14
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії -
задоволено.

Визнано протиправною
бездіяльність Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області щодо здійснення
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні, серія НОМЕР_2, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: 61000,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1),
у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області здійснити обмін
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання:
61000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -
НОМЕР_1), її посвідки на постійне
проживання в Україні, серія НОМЕР_2, у
зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Стягнуто з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
61000, АДРЕСА_1, судові витрати у розмірі 73,
08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Відповідач не погодившись із
постановою суду першої інстанції подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2 у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст.ст.9, 71, 86, 159 КАС України.
Вказує на те. що відповідач запобігаючи
можливому незаконному перебуванню на
території України позивача, тимчасово
відмовив в здійсненні обміну посвідки
та залишив на зберігання заяву
позивача та усі додану до неї документи
до того часу, коли Слідче управління ГУ
МВС України в Харківській області
поверне особисту справу ОСОБА_2, а тому
в задоволенні позову слід відмовити.

В судове засідання представник
відповідача не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином з
дотриманням вимог ст.35 КАС України, про
причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення вимог
апеляційної скарги заперечував, просив
суд апеляційної інстанції їх
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, як законне
та обґрунтоване.

В обґрунтування своїх заперечень
представник позивач зазначив, що
ОСОБА_2 звернулася у встановленому
законодавством України порядку до
відповідача із заявою з проханням
обміняти бланк посвідки на постійне
проживання в Україні у зв'язку з
досягненням 45-річного віку. Однак, в
порушення вимог діючого законодавства
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області не здійснило дій
щодо обміну посвідки, чим фактично
безпідставно відмовило позивачу у
зміні посвідки на постійне проживання
у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
позивача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач - громадянка
В'єтнаму ОСОБА_2, 20.07.1963р.н., була
документована посвідкою на постійне
проживання в Україні серії ХР номер 12845
від 24.03.2005 року. В даній посвідці також
міститься відмітка про місце
реєстрації позивача. (а.с.10).

04.07.2014 року представник позивача
звернувся із заявою до начальника
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, щодо обміну
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні у зв'язку з досягненням
ОСОБА_2 45-річного віку. (а.с. 8-9).

Листом №12200 від 10.07.2014 року ГУ ДМС
України в Харківській області
представника позивача повідомлено про
неможливість розглянути питання щодо
обміну бланку посвідки, посилаючись на
те, що особисту справу позивача
вилучено співробітниками УБЗПТЛ ГУМВС
України в Харківській області на
підставі постанови СУ ГУМВС в
Харківській області про здійснення
виїмки (кримінальна справа №18090089).
Також, повідомлено про необхідність
з'явитися ОСОБА_2 до слідчого СУ ГУМВС
України в Харківській області. (а.с.18).

Отже, станом на день розгляду справи в
суді, заява представника позивача щодо
обміну бланку посвідки залишається
нерозглянутою відповідачем, обмін
бланку посвідки не здійснений.

Не погодившись з такою бездіяльністю
відповідача позивач звернулася до суду
з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості та правомірності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено. що спірні
відносини у справі склалися внаслідок
невчинення відповідачем дій щодо
розгляду заяви позивача про обмін
посвідки на постійне проживання у
зв'язку з досягненням ОСОБА_2 45-річного
віку.

Згідно зі ст.26 Конституції України,
іноземці та особи без громадянства, які
знаходяться в Україні на законних
підставах користуються тими ж правами
та свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного
Закону, імміграція - це прибуття в
Україну чи залишення в Україні у
встановленому законом порядку
іноземців та осіб без громадянства на
постійне проживання; іммігрант -
іноземець чи особа без громадянства,
який отримав дозвіл на імміграцію і
прибув в Україну на постійне
проживання, або, перебуваючи в Україні
на законних підставах, отримав дозвіл
на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання; імміграційна віза
позначка у паспортному документі, що
засвідчує право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Положеннями статті 12 Закону України
"Про імміграцію" передбачено, що дозвіл
на імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих
Положень Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Суд першої інстанції встановлено та не
спростовано відповідачем у справі, що
при наданні позивачу посвідки на
постійне проживання в Україні Відділ
УГІРФО ГУМВС України в Харківській
області проводив перевірку підстав
залишення на постійне проживання в
Україні позивача, підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію в
Україну не виявив та надав позивачу
посвідку на постійне проживання в
Україні.

Відповідно до Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 визначено, що
цей Порядок визначає механізм
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання (далі по тексту -
Порядок № 251).

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку (п. 9 Порядку № 251).

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку № 251).

Видача посвідки має бути здійснена
протягом семи днів ( п.11 Порядку №251).

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

У відповідності до пункту 17 Порядку №251
рішення про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що відповідачем фактично не
розглянуто заяву позивача від 04.07.2014
року та не прийнято рішення по суті
питання щодо обміну (відмови) позивачу
бланку посвідки на постійне місце
проживання в Україні у зв'язку з
досягненням 45-річного віку.

При цьому, будь - яких зауважень щодо
поданої заяви та доданих до неї
документів, відповідачем не наведено.

Посилання відповідача на неможливість
розглянути питання щодо обміну бланку
посвідки, з огляду на те, що особисту
справу позивача вилучено
співробітниками УБЗПТЛ ГУМВС України в
Харківській області на підставі
постанови СУ ГУМВС в Харківській
області про здійснення виїмки
(кримінальна справа №18090089) не є
підставою у розумінні ст.12 Закону
України "Про імміграцію" та Порядку № 251
для відмови або залишенні без розгляду
заяви позивача про обмін посвідки.

Приписами статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

З'ясувавши обставини спірних
правовідносин і перевіривши їх
доказами, які містяться в матеріалах
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що суб'єктом владних повноважень не
наведено жодних правових підстав, з
якими законодавцем визначено перелік
законних підстав для прийняття рішення
про відмову проведення обміну бланку
посвідки на постійне проживання в
Україні, а викладені ним в
обґрунтування обставини є пасивною
поведінкою суб'єкта владних
повноважень, яка пов'язана з
невиконанням останнім дій, які повинні
були і могли бути вчинені в силу
покладених на відповідача посадових
обов'язків і згідно з чинним
законодавством України, що в свою чергу
несе негативний вплив на реалізацію
прав, свобод та інтересів позивача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те. що
відповідачем допущена протиправна
бездіяльність при розгляді заяви
представника позивача щодо обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні у зв'язку із досягненням ним
45-річного віку.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача про неможливість
проведення дій щодо обміну бланку
посвідки відповідно до заяви позивача,
оскільки підстави, на яких отримувався
дозвіл на імміграцію позивачем не є
дійсними та слід скасувати дозвіл на
імміграцію гр. ОСОБА_2 як такій, що немає
підстав законно знаходитися на
території України, з огляду на таке.

Юридична обставина, з якою закон
пов'язує виникнення певних прав особи
зворотної дії не має. Фактична
підстава, на яку посилається
відповідач, мала існувати на момент
первісного рішення про надання дозволу
на імміграцію позивача та видачу
посвідки. Наступне припинення дії
дозволу на проживання в межах України у
відношенні третьої особи (в даному
випадку чоловіку позивача) не є
обставиною, що на підставі ст. 12 Закону
№2491-ІІІ може бути покладена
відповідачем в основу рішення про
відмову здійснити обмін бланку
посвідки.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За приписами ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач правомірність своєї
поведінки у спірних відносинах
належним чином не довів, що є підставою
для задоволення позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті рішення у
справі суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 820/13934/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Русанова В.Б. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 30.09.2014 р.