Справа № 826/9165/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 серпня 2014 року № 826/9165/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 доАдміністрації
Державної прикордонної служби України
(відповідач-1), Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
(відповідач-2), Головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України
(відповідач-3)провизнання незаконними
дій, визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Державної прикордонної служби України,
Окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» з вимогами про:

- визнання дій Адміністрації Державної
прикордонної служби України про
прийняття до виконання та контролю
доручення Міністерства внутрішніх
справ України про заборону виїзду з
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспортний документ серії ЕС №731150,
незаконними;

- визнання протиправним та скасування
рішення про відмову в перетинанні
державного кордону України
громадянину України, прийняте
начальником другого відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби
«Бориспіль-1» ст. лейтенантом Сом А.О.
25.06.2014 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
протиправністю дій відповідачів 1 і 2
щодо прийняття до виконання доручення
МВС України про заборону виїзду за межі
України з огляду на відсутність
правових підстав для такої заборони, а
також неправомірністю рішення
начальника другого відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби
«Бориспіль-1» старшого лейтенанта Сом
А.О. про відмову в перетинанні
державного кордону України на підставі
ст.6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в України громадян
України».

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 липня 2014 року відкрито провадження у
справі та призначено судове засідання.
Даною ухвалою, з огляду на визначений
позивачем склад осіб, які приймають
участь у справі, в якості відповідачів
залучено Адміністрацію Державної
прикордонної служби України та Окремий
контрольно-пропускний пункт «Київ».

Беручи до уваги зміст позовних вимог та
зважаючи на думку позивача, ухвалою
суду від 10 липня 2014 року до участі у
справі залучено Головний центр обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України в якості
співвідповідача.

В судовому засіданні позивач і його
представник позовні вимоги підтримали
і просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник Адміністрації Державної
прикордонної служби України проти
позову заперечив, надавши для
приєднання до матеріалів справи
письмові заперечення, в яких стверджує
про безпідставність заявлених до
відповідача-1 вимог з огляду на
відсутність з його боку порушень вимог
законодавства, яким регулюються спірні
правовідносини.

У судовому засіданні представником
ОКПП «Київ» надано письмові
заперечення, в яких останній просить
відмовити у задоволенні вимог позивача
щодо відповідача-2 з огляду на те, що
спірне рішення було прийнято
уповноваженим суб'єктом з урахуванням
обставин, які були передумовою для
винесення такого рішення і з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Представник Головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України у своїх
письмових запереченнях, підтриманих у
судовому засіданні, просив відмовити у
задоволені вимог позивача, ґрунтуючи
свою позицію на тому, що у відповідача-3
не було правових підстав для
неприйняття до виконання доручення МВС
України, а тому дії щодо прийняття до
виконання (уведення інформації про
особу до бази даних) та для невиконання
вказаного доручення з огляду на
положення Закону України «Про державну
прикордонну службу України» і Порядку
надання Державній прикордонній службі
та виконання нею доручень
уповноважених державних органів щодо
осіб, які перетинають державний кордон,
та визнання такими, що втратили
чинність, деяких постанов Кабінету
Міністрів України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.04.2013 року №280.

У зв'язку з неявкою в судове засідання 12
серпня 2014 року належним чином
повідомленого про розгляд справи
представника відповідача-2, яким надано
письмове обґрунтування його позиції по
суті заявлених вимог, а також беручи до
уваги відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, суд на підставі ч.6
ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши наведені в обґрунтування
позову доводи представника позивача, а
також заперечення представників
відповідачів по суті позовних вимог,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов і заперечення,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду і вирішення справи по суті,
суд встановив наступне.

18 червня 2014 року на адресу
Адміністрації Держприкордонслужби
України нарочно було доставлено лист
Міністерства внутрішніх справ України
від 17.06.2014 року №13/2/3-11091 за підписом
заступника Міністра - начальника ГСУ
Сакал В.М. на ім'я першого заступника
Голови Держприкордонслужби, яким
повідомлялось про обрання щодо ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжного заходу у
вигляді застави, а також про складення
у кримінальному провадженні
клопотання про накладення на
підозрюваного ОСОБА_1 додаткових
обов'язків, у тому числі щодо передачі
слідчому паспортів для виїзду за
кордон з метою недопущення його виїзду
за межі території України. На 16.06.2014
року підозрюваного ОСОБА_1 було
викликано з метою взяття участі у
судовому розгляді зазначеного
клопотання, однак останній на виклик не
з'явився. У зв'язку з викладеним МВС
України просила вжити заходів щодо
недопущення виїзду за межі території
України підозрюваного ОСОБА_1

Згідно пункту 148 Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.11.2011р. №1242 (далі - Типова
інструкція №1242) доставка документів до
установи здійснюється, як правило, з
використанням засобів поштового
зв'язку і електрозв'язку, а також
кур'єрською та фельд'єгерською службою.
Фельд'єгерською службою доставляється
спеціальна кореспонденція.

Лист МВС України від 17.06.2014 року за
№13/2/3-11091 був прийнятий службовими
особами управління контролю та
документального забезпечення
Адміністрації Держприкордонслужби під
розписку в реєстрі №1397, копія якого
надана представником відповідача-1 для
приєднання до матеріалів справи, та у
зв'язку з відсутністю помилок в
оформлені документа, які згідно п.п.151,
152 Типової інструкції №1242
унеможливлюють його виконання або
дають підстави для повернення листа
відправникові, у відповідності до
вимог п.п.82, 149 та 152 Типової інструкції
№1242 був зареєстрований в службі
діловодства Адміністрації
Держприкордонслужби за допомогою
автоматизованої системи реєстрації
документа за вх.№2383/0/2-14 від 18.06.2014р.

У зв'язку з тим, що вказаний лист МВС був
адресований першому заступнику Голови
Державної прикордонної служби України
генерал-полковнику Шишоліну П.А., він
був переданий службою діловодства
Адміністрації Держприкордонслужби на
розгляд вказаній особі.

З огляду на зміст листа МВС України від
17.06.2014 року за №13/2/3-11091, а також зважаючи
на те, що визначене у листі питання не
віднесено до компетенції
Адміністрації Держприкордонслужби,
він був переданий через управління
контролю та документального
забезпечення Адміністрації
Держприкордонслужби до Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
на адресу якого відповідно до положень
Порядку надання Державній
прикордонній службі та виконання нею
доручень уповноважених державних
органів щодо осіб, які перетинають
державний кордон, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.04.2013р. №280 (далі по тексту - Порядок
№280) та Положення про Головний центр
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
затвердженого наказом Адміністрації
Держприкордонслужби від 30.09.2011р. №754
(надалі - Положення №754) надсилаються
доручення уповноважених державних
органів.

Так, Порядок №280 визначає механізм
надання Держприкордонслужбі та
виконання нею доручень уповноважених
державних органів - правоохоронних,
розвідувальних органів та ДМС щодо
осіб, які перетинають державний кордон
(далі - доручення).

Згідно пункту 4 Порядку №280, доручення
надсилаються на адресу органу
Держприкордонслужби, визначеного
Адміністрацією Держприкордонслужби.

Відповідно до змісту пунктів 1, 2
Положення №754 Головний центр обробки
спеціальної інформації (далі - Головний
центр) є органом забезпеченням
Державної прикордонної служби України
та призначений для обробки з
використанням систем прикордонного
контролю інформації, зокрема, про осіб,
яким за мотивованим письмовим рішенням
суду, постанови прокурора та
правоохоронних органів не
дозволяється в'їзд в Україну або
тимчасово обмежено право виїзду з
України (п.п.3 п.2 Положення №754) та про
іншу інформацію у вигляді
документованих або публічно
оголошених даних, які зберігаються,
використовуються, поширюються та
зберігаються у Державній прикордонній
службі (спеціальна інформація) з метою
своєчасного, достовірного та
функціонально повного
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів та
підрозділів Державної прикордонної
служби України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або тимчасово обмежено право
виїзду з України, у тому числі
відповідно до доручень правоохоронних
органів, розшуку в пунктах пропуску
через державний кордон осіб, які
переховуються від органів дізнання,
слідства та суду, ухиляються від
відбуття кримінальних покарань,
посилення контролю за додержанням
правил в'їзду, виїзду, перебування в
Україні іноземців та осіб без
громадянства.

Пунктом 6 Положення №754 встановлено, що
управління контролю та
документального забезпечення
Міжнародного правового департаменту
Адміністрації Держприкордонслужби
передає до Головного центру вхідну
кореспонденцію (листи, запити, заяви,
факси, телеграми, звернення, доручення,
повідомлення, постанови, судові
рішення та інше) для розгляду в межах
повноважень Головного центру в
порядку, визначеному Інструкцією з
діловодства в Державній прикордонній
службі України.

Згідно пункту 5 Порядку №280,
уповноважені державні органи можуть
надавати доручення щодо:

- заборони в'їзду в Україну іноземців та
осіб без громадянства протягом строку,
встановленого уповноваженим державним
органом;

- заборони виїзду з України осіб, яких
за рішенням слідчого судді, суду
тимчасово обмежено у праві виїзду з
України, у тому числі тих, до яких
застосовано запобіжний захід,
передбачений Кримінальним
процесуальним кодексом України, за
умовами якого передбачено таке
обмеження;

- розшуку в пунктах пропуску через
державний кордон осіб, оголошених у
розшук відповідно до Кримінального
процесуального кодексу України;

- інформування про факт перетинання
державного кордону особами, стосовно
яких уповноваженими державними
органами проводяться
оперативно-розшукові,
контррозвідувальні або розвідувальні
заходи;

- огляду (із залученням у разі потреби
службових осіб митних органів, що
використовують власні технічні та
спеціальні засоби) транспортних
засобів, на яких прямують особи, та
вантажів, що ними переміщуються через
державний кордон, з метою недопущення
його незаконного перетинання особами,
а також незаконного переміщення
предметів і речовин, заборонених до
вивезення і ввезення в Україну або щодо
яких встановлено спеціальний порядок
переміщення через державний кордон;
виявлення викрадених транспортних
засобів;

- додаткового вивчення питання щодо
наявності законних підстав для
перетинання державного кордону
особами.

Відповідно абзацу 2 пункту 6 Порядку №280
доручення оформляються на бланку за
формою згідно з додатком за підписом
Міністра внутрішніх справ або його
заступників, уповноважених Міністром
начальників структурних підрозділів
апарату МВС або їх заступників,
начальників головних управлінь,
управлінь МВС в Автономній Республіці
Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі, на транспорті або їх
заступників.

У відповідності до вимог, визначених в
пункті 8 Порядку №280, доручення, що
надається згідно з абзацами другим -
четвертим пункту 5 цього Порядку,
надсилається разом із завіреною в
установленому порядку копією
постанови, винесеної посадовою особою
відповідного уповноваженого
державного органу, або рішення
слідчого судді, суду.

У дорученні його ініціатором
зазначаються такі відомості про особу:

- громадянство (підданство);

- прізвище, ім'я (імена) та по батькові
(за наявності) особи в називному
відмінку (для громадян України -
українською мовою, для громадян
Російської Федерації та Республіки
Білорусь - російською мовою з
дублюванням латиницею, для інших
іноземців та осіб без громадянства -
латиницею);

- дата народження (день, місяць, рік);

- стать;

- місце проживання;

- серія та номер паспортного документа,
коли і ким виданий.

Згідно пункту 11 Порядку №280, у разі
виникнення потреби у терміновому
виконанні доручення його зміст може
передаватися телеграмою або
телефаксом з обов'язковим подальшим
поданням протягом трьох діб органу
Держприкордонслужби оригіналу
доручення.

Доручення, що надійшли до органу
Держприкордонслужби, беруться ним на
контроль не пізніше наступного дня
після їх надходження (п.12 Порядку №280).

Відповідно до пункту 14 Порядку №280
орган Держприкордонслужби не приймає
доручення до виконання у разі, коли:

- воно не стосується питань, зазначених
у пункті 5 цього Порядку;

- його виконання призведе до порушення
вимог законодавства та прав людини;

- до доручення про заборону в'їзду в
Україну іноземців та осіб без
громадянства не додано копії
відповідної постанови, винесеної
посадовою особою уповноваженого
державного органу;

- до доручення про заборону виїзду з
України не додано копії рішення
слідчого судді, суду;

- до доручення про розшук у пунктах
пропуску осіб, оголошених у розшук
відповідно до Кримінального
процесуального кодексу України, не
додано копії ухвали суду чи постанови
слідчого або прокурора;

- відомості про особу не зазначені у
повному обсязі;

- не зазначено спосіб інформування
уповноваженого державного органу чи
його посадової особи про хід виконання
доручення;

- доручення надійшло за підписом
посадової особи, не зазначеної у
пунктах 6 і 7 цього Порядку, або без
погодження з МЗС відповідно до пункту 10
цього Порядку.

Забороняється відмовляти у виконанні
доручень з підстав, не передбачених цим
пунктом.

Аналіз наведених вище положень дають
підстави для висновку, що в пункті 11
Порядку №280 визначено спеціальний
порядок прийняття до виконання
доручення, яке потребує негайного
реагування з подальшим отриманням
(витребуванням) оригіналу доручення,
оформленого у відповідності до пункту
14 цього ж Порядку.

Враховуючи, що лист №13/2/3-11091 від 17.06.2014р.
був підписаний уповноваженою
посадовою особою Міністерства
внутрішніх справ України та містив
зміст доручення щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, він був, на думку суду,
правомірно розцінений Головним
центром як доручення уповноваженого
державного органу, направленого у
відповідності до положень, закріплених
у пункті 11 Порядку №280, оскільки містив
інформацію, що передбачала термінове
реагування органів
Держприкордонслужби.

З огляду на наведене, колегія
погоджується з доводами відповідачів
щодо відсутності правових підстав для
відмови у прийнятті до виконання листа
МВС України №13/2/3-11091 від 17.06.2014р., який
містив зміст доручення, що потребувало
оперативного реагування.

Посилання позивача на незаконність дій
Адміністрації Держприкордонслужби та
Головного центру щодо прийняття до
виконання листа МВС України №13/2/3-11091
від 17.06.2014р. з огляду на відсутність в
додатках до нього копії рішення
слідчого судді (суду), а також у зв'язку
з тим, що вказаний лист МВС України
містив неправдиву інформацію щодо
наявності такого судового рішення
станом на день складення листа,
оскільки строк дії покладених на
ОСОБА_1 ухвалою Печерського районного
суду міста Києва від 25.04.2014 року у
справі №757/10053/14-к процесуальних
обов'язків, в тому числі і щодо заборони
виїзду за кордон, закінчився 19 травня
2014 року не можуть бути визнані судом як
беззаперечні свідчення про
незаконність дій відповідачів,
оскільки станом на час прийняття до
виконання доручення МВС України у
органів Держприкордонслужби була
відсутня інформація щодо наведених
позивачем обставин.

При цьому, суд вважає за доцільне
зазначити, що ні Положенням про
Адміністрацію Державної прикордонної
служби України, затвердженим Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№399/2011, ні Положенням про Головний
центр обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
зазначеним органам не надано
повноважень щодо перевірки наявності
правових підстав наданих для виконання
документів, в тому числі і доручень, які
передбачають спеціальний порядок
виконання.

Відповідно до статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону
України встановлено, що виключно
законами України визначаються
організація і діяльність органів
виконавчої влади, основи державної
служби, організації державної
статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не
передбачає право центральних органів
виконавчої влади застосовувати
аналогію права або закону при
вирішенні будь-яких питань, що належать
до їх компетенції, а вимагає діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на повідомлені учасниками
процесу обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи, колегія не вбачає підстав для
задоволення вимог позивача про
визнання незаконними дій
Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
про прийняття до виконання та контролю
доручення Міністерства внутрішніх
справ України про заборону виїзду з
України ОСОБА_1.

Під час розгляду справи судом також
було встановлено, що у зв'язку з
надходженням листа від МВС України
№13/2/3-11091 від 17.06.2014р., до якого не було
додано завіреної в установленому
порядку копії постанови, винесеної
посадовою особою відповідного
уповноваженого державного органу, або
рішення слідчого судді, суду, Головним
центром направлено на ім'я заступника
Міністра - начальника Головного
слідчого управління Міністерства
внутрішніх справ України Сакал В.М.
запит вих.№0.254-4843/0/6-14 від 20.06.2014 року з
проханням в найкоротший термін
надіслати на адресу Адміністрації
Держприкордонслужби копію рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 25.04.2014 року.

У відповідності до пункту 17 Порядку
№280, виконання доручень здійснюється в
пунктах пропуску через державний
кордон уповноваженими службовими
особами Держприкордонслужби під час
проведення перевірки документів осіб
на право в'їзду в Україну або виїзду з
України.

Пунктом 8 частини 1 статті 19 Закону
України «Про Державну прикордонну
службу України» на
Держприкордонслужбу відповідно до
визначених законом завдань покладено
обов'язок по запобіганню та
недопущенню перетинання державного
кордону України особами, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів.

Під час здійснення прикордонного
контролю 25 червня 2014 року в пункті
пропуску для повітряного сполучення
«Бориспіль» пасажирів рейсу №775
сполучення «Київ-Тель-Авів»
прикордонним нарядом «Перевірка
документів» було виявлено громадянина
України ОСОБА_1, стосовно якого
відбулось спрацювання оперативних баз
даних Держприкордонслужби України та
наявне доручення уповноваженого
органу «Заборона виїзду з України».

Пунктом 20 Порядку №280 передбачено, що у
разі відмови особі у перетинанні
державного кордону у зв'язку з
виконанням доручення, наданого згідно
з абзацами другим - третім пункту 5
цього Порядку, уповноваженою службовою
особою підрозділу охорони державного
кордону оформляється відповідно до
статті 14 Закону України «Про
прикордонний контроль» рішення про
відмову у перетинанні державного
кордону.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про прикордонний контроль»
громадянину України, якому відмовлено
у пропуску через державний кордон при
виїзді з України у зв'язку з
відсутністю документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, транзиту,
в передбачених законодавством
випадках або у зв'язку з наявністю
однієї з підстав для тимчасового
обмеження його у праві виїзду за
кордон, визначених статтею 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
відмовляється у перетинанні
державного кордону лише за
обґрунтованим рішенням уповноваженої
службової особи підрозділу охорони
державного кордону із зазначенням
причин відмови.

Таке рішення набирає чинності
невідкладно. Рішення про відмову у
перетинанні державного кордону
оформляється у двох примірниках.

Форма рішення про відмову у
перетинанні державного кордону
встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону.

Особа, якій відмовлено у перетинанні
державного кордону, має право
оскаржити відповідне рішення згідно із
Законом України «Про звернення
громадян» або до суду. Оскарження
зазначеного рішення не зупиняє його
дії. Оскаржене рішення може бути
скасовано чи змінено начальником
органу охорони державного кордону або
скасовано та визнано нечинним судом.

З огляду на наявність в оперативній
базі станом на 25 червня 2014 року
інформації щодо встановлення
тимчасової заборони ОСОБА_1 у
перетинанні державного кордону у
зв'язку з виконанням доручення, старшим
зміни прикордонних нарядів старшим
лейтенантом Сом А.О. у відповідності з
вимогами Законів України «Про Державну
прикордонну службу України» та «Про
прикордонний контроль», а також
Порядку №280 прийнято рішення про
відмову в перетинанні державного
України, другий примірник якого
вручено позивачу.

Жодних доказів на спростування
викладених у поданні МВС України
обставин, та які б підтверджували
відсутність підстав для обмеження
виїзду за межі України, позивачем під
час перетинання державного кордону
25.06.2014 року не надано.

З огляду на наведене, колегія не вбачає
підстав для визнання протиправним
рішення про відмову в перетинанні
державного кордону України
громадянину України, прийняте
начальником другого відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби
«Бориспіль-1» ст. лейтенантом Сом А.О.
25.06.2014 року.

Оскільки представник позивача в
судовому засіданні наполягав на
задоволені вимог позивача про
скасування вказаного рішення саме з
підстав неправомірності його
винесення, дані позовні вимоги
задоволенню також не підлягають з
огляду на викладені вище висновки суду.

Як було встановлено в судовому
засіданні, на запит Головного центру за
вих.№0.254-4843/0/6-14 від 20.06.2014 року щодо
надання копії рішення Печерського
районного суду міста Києва від 25.04.2014
року від ініціатора доручення надійшло
письмове повідомлення датоване 25
червня 2014 року з №13/2/3-11722
(зареєстровано в Адміністрації
Держприкордонслужби 26.06.2014 року за
№2488/0/2-14), яким МВС України повідомило
про відсутність станом на день надання
цієї відповіді судових рішень, які
обмежують виїзд підозрюваного ОСОБА_1
за межі території України.

Згідно п.16 Порядку №280 доручення
достроково знімається з контролю
органом Держприкордонслужби у разі
надходження повідомлення про його
відкликання за підписом посадової
особи, яка підписала доручення, або
посадової особи вищого рівня,
зазначеної у пунктах 6 і 7 цього Порядку.

На виконання цього повідомлення
Головним центром у відповідності до
пункту 16 Порядку №280 була вилучена із
бази даних Державної прикордонної
служби України 27 червня 2014 року
інформація про обмеження права виїзду
ОСОБА_1 за межі України.

У зв'язку з чим, суд констатує
відсутність фактів порушень
відповідачами прав позивача станом на
день постановлення даного рішення у
справі.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом під час розгляду справи не
встановлено фактів порушення
відповідачем зазначених критеріїв, а
тому колегія вважає, що відповідачі при
вчиненні спірних дій щодо прийняття до
виконання листа МВС України №13/2/3-11091
від 17.06.2014р., в якому викладено зміст
доручення, що потребувало термінового
реагування, а також при винесені
спірного рішення від 25.06.2014 року про
відмову в перетинанні державного
кордону України громадянину України,
діяли на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою ці повноваження надано,
обґрунтовано, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно та своєчасно.

Відповідно до п.4 ч.3 ст129 Конституції
України та ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи
відповідачі, як суб'єкти владних
повноважень, довели правомірність
своїх дій та рішення.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані позивачем та
відповідачами докази в контексті
наведених вище вимог законодавства,
суд дійшов висновку про недоведеність
позивачем протиправності дій
Адміністрації Держприкордонслужби та
Головного центру та неправомірності
рішення Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»,
відповідність яких вимогам
законодавства встановлена під час
розгляду справи. З огляду на зазначене,
позовні вимоги позивача визнаються
судом необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до Адміністрації Державної
прикордонної служби України, Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
та Головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України про
визнання незаконними дій, визнання
протиправним та скасування рішення -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.А. Добрівська

Судді:
О.В. Дегтярьова

В.П. Катющенко