Справа № 2а-3367/10/1970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Справа № 65448/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу комунального підприємства
Кременецької міської ради
«Міськводгосп» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
в справі за позовом Державної
інспекції з контролю за цінами в
Тернопільській області до
комунального підприємства
Кременецької міської ради
«Міськводгосп» про стягнення
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін,

В С Т А Н О В И
В :

У жовтні 2010 року Державна інспекція з
контролю за цінами в Тернопільській
області звернулася до суду з позовом до
комунального підприємства
Кременецької міської ради
«Міськводгосп» про стягнення
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін.

Позивач просив стягнути з відповідача
в дохід державного бюджету 6968,00 грн.
необґрунтовано отримання виручки
внаслідок порушення державної
дисципліни цін та штрафні санкції в
розмірі 13936,00 грн., а всього - 20904,00 грн.

Посилався на те, що КП «Міськводгосп»
протягом листопада 2009 року - серпня 2010
року безпідставно застосувало тариф
при наданні послуг з водопостачання в
гуртожитках трьох навчальних закладів
м. Кременці для бюджетних організацій,
в той час, як такий тариф повинен був
застосовуватися для населення. При
цьому, внаслідок підвищення цін
безпідставно отримав виручку на суму
6968,00 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
позов задоволено та стягнуто з
комунального підприємства
Кременецької міської ради
«Міськводгосп» в дохід Державного
бюджету 20904,00 грн. економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін,
з яких 6968,00 грн. необґрунтовано
одержаної виручки та 13936,00 грн. штрафу.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило комунальне підприємство
Кременецької міської ради
«Міськводгосп», яке в апеляційній
скарзі просить її скасувати та
прийняти нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції безпідставно
прийшов до висновку про необхідність
застосування тарифу для населення при
наданні послуг з водопостачання в
гуртожитках навчальних закладів,
внаслідок чого помилково задовольнив
позов.

Представник відповідача подав суду
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Інші особи, які беруть участь в справі,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що Державною
інспекцією з контролю за цінами в
Тернопільській області було проведено
планову перевірку комунального
підприємства Кременецької міської
ради «Міськводгосп» з питань
дотримання цін на житлово-комунальні
послуги згідно Законів України «Про
ціни і ціноутворення», «Про
житлово-комунальні послуги» та Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

З акту зазначеної перевірки № 000309 від
9.09.2010 року видно, що в період з 1.11.2009
року по 1.08.2010 року за послуги з
водопостачання та водовідведення для
мешканців гуртожитків Кременецького
медичного училища ім. А. Річинського,
Кременецького обласного
гуманітарно-педагогічного інституту
ім. Т. Шевченка та ПТУ № 6 відповідач
стягував оплату за тарифами для
бюджетних організацій, зокрема за
водопостачання 6,84 за 1 куб. м та
водовідведення 4,66 грн. за 1 куб. м, в той
час, як оплата повинна мати місце за
тарифами для населення, тобто
відповідно 6,25 грн. та 4,25 грн. за 1 куб. м.
Внаслідок цього, як вважав
контролюючий орган, підприємство
отримало необґрунтовану виручку на
суму 6968,00 грн.

За результатами перевірки позивачем
було прийнято рішення від 14.092010 року
про застосування економічних санкцій
до відповідача на суму 20904,00 грн., а
оскільки претензія про сплату коштів
була залишена без задоволення, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
безпідставно застосував тарифи по
оплаті послуг з водопостачання та
водовідведення для бюджетних
організацій, неправомірно не
застосував таких тарифів, встановлених
для населення, внаслідок чого
зобов'язаний сплатити економічні
санкції за порушення державної
дисципліни цін.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції з такими висновками суду
погодитися не може.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про ціни і ціноутворення" та Положення
про Державну інспекцію з контролю за
цінами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
грудня 2000 року № 1819 на Державну
інспекцію з контролю за цінами
покладені контрольно-наглядові
функції з питань додержання
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, підприємствами,
установами та організаціями вимог щодо
формування, встановлення та
застосування цін і тарифів.

Статтею 6 Закону України "Про ціни і
ціноутворення" передбачено, що в
народному господарстві застосовуються
вільні ціни і тарифи, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи.
Згідно ст.8 зазначеного Закону державне
регулювання цін і тарифів здійснюється
шляхом встановлення: державних
фіксованих цін (тарифів); граничних
рівнів цін (тарифів) або граничних
відхилень від державних фіксованих цін
і тарифів та іншими методами, введеними
Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 цього Закону встановлено, що
Кабінет Міністрів України: забезпечує
здійснення в республіці державної
політики цін; визначає перелік
продукції, товарів і послуг, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи
на які затверджуються відповідними
органами державного управління, крім
сфери телекомунікацій; визначає
повноваження органів державного
управління в галузі встановлення і
застосування цін (тарифів), а також із
контролю за цінами (тарифами).

Правове регулювання ціноутворення в
Україні здійснюється на підставі
Закону України "Про ціни і
ціноутворення" та інших актів
законодавства, що видаються відповідно
до нього.

Відповідно до розділу 6 постанови Ради
Міністрів Української РСР від 03.06.1986
року № 208 «Про затвердження Примірного
положення про гуртожитки» громадяни,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Згідно ст.7 ч.1 п. 2, 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
встановлення (затвердження)
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги віднесено до повноважень
органів місцевого самоврядування,
затвердження цін/тарифів здійснюється
на підставі розрахунків економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
цих послуг, виконаних виробниками цих
послуг, в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Рішенням виконавчого комітету
Кременецької міської ради №125 від
27.08.2009 року «Про затвердження тарифів
на послуги водопостачання та
водовідведення» встановлено тарифи та
визнано їх як базові для розрахунків за
надані послуги з водопостачання та
водовідведення згідно Додатку №1.

Відповідно до п.п.4 п.8 Переліку платних
послуг, які можуть надаватися
державними навчальними закладами,
затвердженого постановою КМУ № 38 від
20.01.1997 року, державні навчальні заклади
мають право надавати платні послуги
щодо проживання в гуртожитках
навчальних закладів.

Як встановлено в справі, мешканцям
гуртожитків, які знаходиться на
балансі відповідних навчальних
закладів, за послуги водопостачання
нараховувалась плата за тарифами, як
для бюджетних установ згідно
виставлених рахунків-фактур
відповідача, який здійснював
відповідні послуги на підставі
укладених договорі в навчальними
закладами.

Такі рахунки відповідач направляв
навчальним закладам як бюджетним
організаціям, які були сторонами
договорів, а не населенню, тимчасово
проживаючому в гуртожитках в зв'язку з
навчанням.

Після отримання від мешканців
гуртожитку плати за комунальні послуги
та електроенергію навчальні заклади
перераховували її постачальнику
послуг. Отже, вказані кошти є
транзитними для таких закладів.

Оскільки розрахунки за
водопостачання та водовідведення
приміщень, в тому числі і гуртожитків,
проводилися безпосередньо навчальними
закладами, на балансах яких
знаходяться гуртожитки, то плата
мешканцями гуртожитку за надані
послуги правомірно здійснювалась за
тарифами, визначеними для бюджетних
установ.

В зв'язку з цим доводи відповідача в
частині того, що в гуртожитках, де
проживають учні та студенти, є
виробничі приміщення, класи, майстерні,
їдальні, в них не проживають сім'ї, що не
дозволяє справляти плату за
водопостачання та водовідведення за
тарифом для населення, є
обгрунтованими.

Згідно вимог п. 1.4 Інструкції про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
фінансів України від 3 грудня 2001 року №
298/519, підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Оскільки нарахування та оплата
вартості послуг по водопостачанню та
водовідведенню за період з 1.11.2009 року
по 1.08.2010 року обґрунтовано проводилась
відповідачем згідно договорів про
подачу води та приймання стічних вод з
навчальними закладами, з застосуванням
тарифу для бюджетних організацій,
підстав для стягнення застосованих до
відповідача економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін, не
має.

Суд першої інстанції вирішив справу з
порушенням норм матеріального права, в
зв'язку з чим оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в позові з
наведених підстав.

Аналогічною є судова практика по
вирішенню подібних спорів (ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 8.05.2012 року в справі № К/9991/7589/11).

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства Кременецької міської
ради «Міськводгосп» задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
в справі № 2а-/0370/1486/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позивачу
в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський