Справа № 2а-/0370/2456/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.
Справа № 126895/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Первинної профспілкової
організації відкритого акціонерного
товариства «Луцький картонно -
руберойдовий комбінат» на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2011 року у справі за позовом Первинної
профспілкової організації відкритого
акціонерного товариства «Луцький
картонно - руберойдовий комбінат» до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
скасування вимоги про сплату боргу та
рішення про результати розгляду заяви
щодо узгодження вимоги про сплату
боргу,-

В С Т А Н О В
И Л А:

01.09.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про оскарження Вимоги
№1121-У управління Пенсійного фонду
України у м. Луцьку та рішення про
результати розгляду заяви про
узгодження вимоги про сплату боргу
№5461/03-26 від 16.08.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
09.08.2011 року на адресу ППО ВАТ «Луцький
КРК» надійшла вимога про сплату боргу
за платежем єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування №Ю-1121-У від 04.08.2011 року, з
якою підприємство не погоджується.
10.08.2011 року позивачем на адресу УПФ
України в м. Луцьку надіслано заяву про
узгодження вимоги в якій зазначено, що
термін перерахування єдиного внеску ще
не настав, проте 22.08.2011 року їм надійшло
рішення від 16.08.2011 року за результатами
розгляду заяви, яка залишена без
задоволення, а вимога про сплату боргу,
- без змін. З висновками в рішенні, про
те, що єдиний внесок повинен бути
перерахований до страховика в
десятиденний термін з дня отримання
оскаржуваної вимоги, тобто без виплати
заробітної плати, товариство не
погоджується. Вважає, що відповідно до
статті 9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» платники податків під час
кожної виплати заробітної плати, на
суми якої нараховується єдиний внесок,
одночасно з видачею зазначених сум
зобов'язані сплачувати нарахований на
ці виплати єдиний внесок. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням коштів на оплату праці, у
тому числі в безготівковій чи
натуральній формі. Проте, заробітна
плата, на яку нарахований єдиний внесок
штатним працівникам з травня 2010 року по
червень 2011 року не виплачена. Крім того,
зазначає, що сума заборгованості по
заробітній платі, що вказана у
прийнятих УПФ України в м. Луцьку
звітах в установах банку профспілкою
не отримана. Так як заробітна плата не
виплачена, тому і підстав для
перерахування єдиного внеску наперед
немає.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та постановити
ухвалу, якою задовольнити позовну
заяву.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що судом першої інстанції не взято
до уваги положення абзацу 2 п.8 ст.9 та
абзацу 2 п.12 ст.9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», які прямо встановлюють
порядок обчислення і сплати єдиного
внеску, та безпосередню залежність
сплати страхових внесків від фактично
виплаченої заробітної плати.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувані рішення прийняті в
межах повноважень Пенсійного органу та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
юридичною особою, зареєстрованою в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Луцьку як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
пенсійне страхування» (далі - Закон
України № 2464-VI) та Інструкцією про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010, № 21-5 (далі
-Інструкція №21-5) визначено, що позивач,
як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний внесок
в установлені строки та в повному
обсязі.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як випливає із ч.1 ст.4 згаданого Закону
платниками єдиного внеску є
роботодавці підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до ст.6 Закону України № 2464-VI
платник єдиного внеску зобов'язаний,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики. Пункт 1 частини 1
статті 7 Закону України № 2464-УІ єдиний
внесок нараховується, зокрема, для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно з ч.5 ст.7 Закону України № 2464-VІ
єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Частина 12 статті 9 Закону України №
2464-VІ передбачає, що єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

В частині 2 та 8 статті 9 вищеназваного
Закону передбачено, що обчислення
єдиного внеску здійснюється на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок. Платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Частина 12 статті 9 Закону України №
2464-VІ передбачає, що єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 4.9. Інстукції 21-5,
обчислення єдиного внеску органами
Пенсійного фонду здійснюється на
підставі актів перевірки правильності
нарахування та сплати єдиного
соціального внеску, звітності, що
подається платниками до органів
Пенсійного фонду, актів звірок з
податковими органами про нараховані
суми доходу, що підлягає оподаткуванню
податком на доходи фізичних осіб,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму виплат (доходу), на
які нараховується єдиний внесок.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
за січень-березень, травень, червень 2011
року до УПФ України в м.Луцьку
подавались звіти про суми нарахованої
заробітної плати (грошового
забезпечення, доходу, допомоги,
компенсації) та суми нарахованого
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
органів Пенсійного фонду України, які
досліджені в судовому засіданні суду
першої інстанції та відповідно до яких
є недоїмка по єдиному внеску. Разом з
цим, з оглянутої картки особового
рахунку страхувальника юридичної
особи ППО ВАТ «Луцький КРК» вбачається,
що за позивачем перед Пенсійним фондом
заборгованість зі сплати єдиного
внеску становить 6707,08 грн.

Пунктом 6.3 Інструкції №21-5 передбачено,
що органи Пенсійного фонду надсилають
платникам вимогу про сплату недоїмки в
таких випадках, зокрема, якщо платник
має на кінець звітного базового
періоду недоїмку зі сплати єдиного
внеску, а згідно пункту 6.4 цієї ж
Інструкції вимога про сплату боргу
формується на підставі актів
документальних перевірок, актів звірок
з органами податкової служби, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників за формою
згідно з додатком 4 до цієї Інструкції
(для платника - юридичної особи).

Таким чином, заборгованість позивача
по сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування станом на 31.07.2011 року
складає 7607,08 грн., про що відповідачем
04.08.2011 року було сформовано вимогу
№Ю-1121-У про сплату боргу за платежем
єдиного, яка позивачем отримана 09.08.2011
року, що вбачається з відмітки позивача
на самій вимозі (а.с.6).

Пунктами 6.5 та 6.6 Інстукції №21-5
передбачено, що протягом десяти
робочих днів із дня одержання вимоги
про сплату недоїмки платник
зобов'язаний сплатити зазначені у
вимозі суми недоїмки, штрафів та пені. У
разі незгоди з розрахунком суми боргу,
зазначеної у вимозі про сплату
недоїмки, платник узгоджує її з
органами Пенсійного фонду у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
України, а у разі неузгодження вимоги
із органами Пенсійного фонду - має
право на оскарження вимоги в судовому
порядку. Про оскарження вимоги до суду
платник зобов'язаний письмово
повідомити протягом десяти робочих
днів орган Пенсійного фонду, який
направив вимогу.

Судом встановлено, що позивач 10.08.2011
року звернувся до УПФ України в м.
Луцьку із заявою про узгодження вимоги
№Ю-1121-У від 04.08.2011 року про сплату
недоїмки.

Дана заява відповідачем була
розглянута, про що 16.08.2011 року прийнято
рішення за вихідним №5461/03-26, і
відповідно до якого вимога про сплату
боргу залишена без змін, а заява
страхувальника без задоволення. В
судді першої встановлено, що рішення
про результати розгляду заяви про
узгодження вимоги позивачем отримано
22.08.2011 року.

Що стосується твердження позивача про
те, що строк сплати єдиного внеску в
сумі 7607,08 грн. не настав, так як
заробітна плата працівникам хоча
нараховувалась, але фактично не
виплачена у зв'язку з відсутністю
коштів на рахунку їх організації, а
єдиний внесок перераховуються
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на заробітну
плату, то він не заслуговує на увагу
суду і спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами. Положення цієї
статті поширюються лише на тих
платників, які відповідно до цього
Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Первинної
профспілкової організації відкритого
акціонерного товариства «Луцький
картонно - руберойдовий комбінат»
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2011 року у справі №2а-0370/2456/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний