Справа № 825/1843/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1843/14
інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Чернігівській
області до Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернігівській області, державного
інспектора праці Черняк Тетяни
Юріївни, державного інспектора праці
Кульбако Олександра Петровича, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору: ОСОБА_6, про визнання
дій неправомірними та скасування
припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області
звернулася до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області,
державного інспектора праці Черняк
Тетяни Юріївни, державного інспектора
праці Кульбако Олександра Петровича
про визнання неправомірним та
скасування наказу № 43 від 07 травня 2014
року; визнання неправомірним та
скасування направлення № 539 від 07
травня 2014 року; визнання неправомірним
та скасування акту перевірки № 25-01-013/0505
від 16 травня 2014 року; визнання
неправомірним та скасування припису №
25-01-013/0505-0511; визнання дій державного
інспектора праці Черняк Т.Ю.,
державного інспектора праці Кульбако
О.П. Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернігівській області неправомірними
(з урахуванням клопотання про
доповнення позовних вимог).

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі звернення ОСОБА_7 від 29 квітня
2014 року, зареєстрованого в
Територіальній державній інспекції з
питань праці у Чернігівській області 30
квітня 2014 року, та погодження Держпраці
України № 87/22-14/02-14 від 05 травня 2014 року,
07 травня 2014 року начальником
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області
Позняк Л.В. видано наказ № 43 про
проведення позапланових перевірок у
травні 2014 року та видано направлення на
проведення перевірки суб'єкта
господарювання № 539 від 07 травня 2014
року.

На підставі наказу та направлення на
проведення перевірки суб'єкта
господарювання, державними
інспекторами праці Черняк Т.Ю. та
Кульбако О.П. Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернігівській області проведено
позапланову перевірку Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області на предмет
додержання вимог законодавства з
питань праці, про що складено акт
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 25-01-013/0505.

Під час проведення перевірки
інспекцією встановлено порушення
позивачем: ст. 116 КЗпП України - згідно з
наказом Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів № 9-к
від 13 січня 2014 року ОСОБА_7 звільнено
від виконання обов'язків заступника
начальника Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Чернігівській
області - начальника відділу контролю у
сфері внутрішньої торгівлі, послуг,
реклами та розгляду звернень з 31
травня 2013 року за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України, однак, при
звільненні виплата всіх сум, що
належать йому від організації, не
нарахована та не проведена в день
звільнення; ст. 30 Закону України «Про
оплату праці» - на момент проведення
перевірки головний спеціаліст сектору
бухгалтерського обліку та звітності
ОСОБА_9 не внесла в коригуючий табель
обліку робочого часу за травень 2013 року
достовірної інформації у зв'язку з
перенесенням дати звільнення ОСОБА_7; ч.
2 ст. 30 Закону України «Про оплату
праці» - недостовірний облік робочого
часу та бухгалтерський облік витрат на
оплату праці. Так, ОСОБА_7 у зверненні
від 12 травня 2014 року стверджував, що
йому з 08 травня 2013 року по 31 травня 2013
року постійно створювались перешкоди
потрапляння на своє робоче місце до
приміщення КП «Діловий центр» для
виконання своїх обов'язків. На запит
від 16 травня 2014 року вих. № 2097/03-2
директору КП «Діловий центр»
повідомлено, що 07 травня 2013 року
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області
направлений лист на їх адресу «Про
обмеження доступу до приміщення
Інспекції» та повідомлено, що даний
лист направлявся тільки відносно
звільненого ОСОБА_7 З пояснень
головного спеціаліста сектору
бухгалтерського обліку та звітності
ОСОБА_9 на ім'я начальника
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області
Позняк Л.В. від 08 травня 2014 року
встановлено, що після 07 травня 2013 року
ОСОБА_7 на роботі не був присутній, у
зв'язку з чим в коригуючому табелі
проставлено позначку «і». Але
документально доказів про причини
відсутності ОСОБА_7 на роботі у період з
08 травня 2013 року по 31 травня 2013 року не
встановлено, а саме: відсутні докази,
які підтверджують факт, де саме
перебував ОСОБА_7 з 08 травня 2013 року по 31
травня 2013 року та чи дійсно він не був
на роботі в зазначений період, відсутні
пояснення ОСОБА_7 на момент 31 травня 2013
року, де саме він перебував.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем прийнято припис №
25-01-013/0505-0511 від 16 травня 2014 року, яким
приписано: привести у відповідність
табель обліку робочого часу за травень
2013 року у відповідності до вимог
статті 30 Закону України «Про оплату
праці»; провести остаточний розрахунок
з ОСОБА_7 по день звільнення 31 травня 2013
року.

Не погоджуючись з такими діями
відповідачів та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
державний нагляд (контроль) -
діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», державний нагляд
(контроль) здійснюється за місцем
провадження господарської діяльності
суб'єкта господарювання або його
відокремлених підрозділів, або у
приміщенні органу державного нагляду
(контролю) у випадках, передбачених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону,
підставами для здійснення
позапланових заходів є: подання
суб'єктом господарювання письмової
заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням; виявлення
та підтвердження недостовірності
даних, заявлених у документах
обов'язкової звітності, поданих
суб'єктом господарювання; перевірка
виконання суб'єктом господарювання
приписів, розпоряджень або інших
розпорядчих документів щодо усунення
порушень вимог законодавства, виданих
за результатами проведення планових
заходів органом державного нагляду
(контролю); звернення фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства.
Позаплановий захід у цьому разі
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення; неподання у
встановлений термін суб'єктом
господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів; настання аварії,
смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання, що було пов'язано з
діяльністю суб'єкта господарювання.

Під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 7 вказаного Закону,
для здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає наказ, який має
містити найменування суб'єкта
господарювання, щодо якого буде
здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
затвердженого наказом Міністерства
соціальної політики України № 390 від 02
липня 2012 року, право проведення
перевірок мають посадові особи
Держпраці України та її територіальних
органів, які відповідно до своїх
посадових обов'язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці (далі - Інспектор).

Згідно з п. 3 вказаного Порядку,
інспектор може проводити планові та
позапланові перевірки, які можуть
здійснюватися за місцем провадження
господарської діяльності суб'єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Планові перевірки проводяться з
періодичністю, яка визначається
відповідно до Критеріїв, за якими
оцінюється ступінь ризику від
провадження господарської діяльності
суб'єктами господарювання у частині
додержання вимог законодавства про
працю та визначається періодичність
здійснення планових заходів
державного нагляду (контролю),
наведених у додатку до постанови
Кабінету Міністрів України від 17
листопада 2010 року № 1059.

Позапланова перевірка проводиться
незалежно від кількості раніше
проведених перевірок за наявності
підстав, визначених Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктами господарювання
вимог законодавства про працю та
загальнобов'язкове державне соціальне
страхування здійснюються за наявності
згоди Держпраці України на їх
проведення. Інспекторам забороняється
виступати посередниками, арбітрами чи
експертами під час розгляду трудових
спорів.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнобов'язкове державне соціальне
страхування вносяться приписи про
усунення виявлених порушень,
вживаються заходи щодо притягнення до
відповідальності винних осіб згідно із
вимогами чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів № 152-к
від 26 квітня 2013 року припинено державну
службу з ОСОБА_7 з 07 травня 2013 року та на
підставі зазначеного наказу
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області №
30-к від 07 травня 2014 року видано
аналогічний наказ, яким ОСОБА_7
звільнено з роботи з 07 травня 2013 року.

На підставі розрахункового листка
ОСОБА_7 за травень 2013 року проведено
розрахунок при звільненні, та заявки на
видачу готівки та перерахування коштів
на вкладні рахунки від 07 травня 2013 року,
перераховано 08 травня 2014 року ОСОБА_7 на
картковий рахунок 1264,38 грн.

На виконання постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року по справі №
825/2181/13-а, згідно з наказом Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів № 9-к від 13 січня 2014
року, ОСОБА_7 звільнено від виконання
обов'язків заступника начальника
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області 31
травня 2013 року за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України.

Крім того, в наказі № 9-к від 13 січня 2014
року зазначено, що Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Чернігівській області необхідно
провести остаточний розрахунок при
звільненні ОСОБА_7, внести зміни до
табелю обліку робочого часу у зв'язку з
перенесенням дати звільнення ОСОБА_7, у
трудовій книжці ОСОБА_7 зробити
відповідний запис, скасувати наказ
Держспоживінспекції України № 152-к від
26 квітня 2013 року.

21 січня 2014 року Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у
Чернігівській області винесено наказ
№ 04-к про звільнення ОСОБА_7 з 31 травня
2013 року.

За змістом ст. 116 КЗпП України
визначено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про
оплату праці», при кожній виплаті
заробітної плати роботодавець повинен
повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: а) загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; б) розміри і підстави
відрахувань із заробітної плати; в)
сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити
достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський
облік витрат на оплату праці у
встановленому порядку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, на момент проведення
перевірки в коригуючий табель обліку
робочого часу не було внесено
достовірної інформації за травень 2013
року у зв'язку з перенесенням дати
звільнення ОСОБА_7, та не надано доказів
нарахування та виплати ОСОБА_7 всіх сум,
що належать йому до виплати в день
звільнення - 31 травня 2013 року.

З приводу посилань позивача в
апеляційній скарзі на окремі недоліки
оскаржуваних документів, колегія
суддів зазначає, що окремий недолік
документа сам по собі не може бути
безумовною підставою для його
скасування, оскільки не може бути
скасоване законне та обґрунтоване
рішення суб'єкта владних повноважень з
одних лише формальних підстав.

Що стосується позовної вимоги про
визнання неправомірним та скасування
акту перевірки № 25-01-013/0505 від 16 травня
2014 року, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до приписів ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом розгляду по суті в
порядку адміністративного судочинства
є не будь-які рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, а лише ті, що породжують
права та обов'язки учасників спірних
правовідносин.

У свою чергу, висновки, викладені в акті
перевірки, складеному за результатом
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, не є предметом
оскарження в адміністративному суді,
оскільки містять лише інформацію про
виявлені контролюючим органом
порушення законодавства та не
створюють правових наслідків для
позивача.

Тому висновки, викладені в акті
перевірки, є лише відображенням
фактичних дій посадових осіб
відповідача та їх особистої думки, а
тому не створюють жодних правових
наслідків. Відповідно, акти перевірки
не порушують права осіб, які
перевіряються, безвідносно до змісту
таких актів, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог щодо протиправності висновків
акту перевірки.

Зі змісту викладеного слідує, що дії з
оформлення результатів перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у формі акту
перевірки є по суті виконанням
службовими особами своїх обов'язків, а
самі по собі висновки вказаного акту не
створюють відносин владного
підпорядкування, що є необхідною
ознакою публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 23 січня 2014 року у
справі № К/800/30711/13, постанові Вищого
адміністративного суду України від 27
листопада 2013 року у справі № К/800/12884/13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права. та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів під час розгляду справи
керується постановою Верховного Суду
України від 10 вересня 2013 року у справі
№ 21-237а13, прийнятою за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, в якій зазначено, що
обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті перевірки, не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків.

Таким чином, акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу, а тому оцінка
акта, в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час прийняття
наказу № 43 від 07 травня 2014 року,
направлення № 539 від 07 травня 2014 року,
вчинення дій щодо проведення
позапланової перевірки додержання
законодавства з питань праці,
оформлення її результатів у формі акту,
прийняття на основі висновків акта
перевірки припису № 25-01-013/0505-0511, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України, Законом України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»,
Порядком проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів, затвердженим
наказом Міністерства соціальної
політики України № 390 від 02 липня 2012
року.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
оскаржуваних наказу, направлення,
припису, вчинення дій щодо проведення
позапланової перевірки додержання
законодавства з питань праці,
оформлення її результатів у формі акту,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи документами та
наведеними законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла до висновку, що позовні
вимоги Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області,
державного інспектора праці Черняк
Тетяни Юріївни, державного інспектора
праці Кульбако Олександра Петровича
про визнання дій неправомірними та
скасування припису є необґрунтованими
та не засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.