Справа № 809/2534/14
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 809/2534/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шумея М.В.

секретаря Третяк В.Р.

за участю: представника позивача Геник
Г.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, вул. Б.
Хмельницького 3,м.Коломия, Коломийський
район, Івано-Франківська область,78200 до
Обслуговуючого кооперативу
"Аметист", вул. Петлюри, 63,м. Коломия,
Коломийський район, Івано-Франківська
область,78200 про стягнення
заборгованості в сумі 8527,33 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2014 року Коломийська об`єднана
Державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до
обслуговуючого кооперативу "Аметист"
(надалі - відповідач) про стягнення
податкового боргу в сумі 8527,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення вимог частини 1
статті 67 Конституції України,
підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16,
пунктів 57.1, 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України, не погашено в повному
обсязі самостійно визначені податкові
зобов'язання із орендної плати за землю
станом на день подання позову в
загальному розмірі 8527,33 грн., які
являються податковим боргом
відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав наведених в позовній заяві та
пояснила, що податковий борг
відповідача з орендної плати за землю,
є грошовим зобов'язанням відповідача,
яке самостійно ним визначене, і в силу
пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу
України не підлягає оскарженню, а тому
підлягає стягненню до державного
бюджету.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час та
місце судового засідання. На адресу
суду повернулася поштова
кореспонденція, з відміткою "за
зазначеною адресою не знаходиться", яка
відправлялася відповідачу за адресою
зазначеною у витязі з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців - 78200, вул.
Петлюри, 63 м. Коломия, Івано-Франківська
область.

Згідно частини 4 статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються:
юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином. З огляду на вказане
відповідача належним чином
повідомлено про дату, час та місце
судового засідання у справі за позовом
Коломийської об`єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-франківській області до
обслуговуючого кооперативу "Аметист"
про стягнення податкового боргу в сумі
8527,33 грн. та про можливість подання
заперечення проти адміністративного
позову.

За змістом частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції Закону від 17.11.2011 року)
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 та частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши і оцінивши наявні в
матеріалах справи письмові докази,
судом встановлено наступне.

Обслуговуючий кооператив "Аметист" як
юридична особа зареєстроване 09.04.2006
року. Даний факт підтверджується
копією витягу з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 10-14).

Відповідач взятий на облік
Коломийською об`єднанню Державною
податковою інспекцією як платник
податків і зборів.

Суд зазначає, що правовідносини з
приводу предмету адміністративного
позову між позивачем та відповідачем
врегульовані нормами Конституції
України та положеннями Податкового
кодексу України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного
Кодексу визначено, що платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Плата за землю (в тому числі орендна
плата за землю), яка є предметом
стягнення за даним адміністративним
позовом, відповідно до підпункту 9.1.10.
пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу
України належать до
загальнодержавного податків і зборів
(обов'язкові платежі).

Відповідач згідно підпункту 269.1.2.
пункту 269.1 статті 269 Податкового
кодексу України являється платником
орендної плати за землю.

З приводу заборгованості по орендній
платі за землю, яка виникла у
результаті самостійно задекларованої
до сплати суми податкового
зобов'язання згідно декларації, суд
зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.147. пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
плата за землю - загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності.

Згідно положень пункту 54.1 статті 54 та
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України, якими встановлено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 286.2. статті 286 коментованого
Кодексу визначено, що платники плати за
землю (крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій.

Положеннями пунктів 287.3, 287.4 статті 287 та
пункту 288.1 статі 288 Податкового кодексу
України встановлено, що податкове
зобов'язання щодо плати за землю,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за
землю, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Із матеріалів справи судом
встановлено, що відповідачем у
відповідності до вимог пункту 286.2
статті 286 Податкового кодексу України
подано податкову декларацію з орендної
плати за земельну ділянку за 2013 рік, в
якій відповідачем самостійно
розраховано розмір вказаних
зобов'язань помісячно (а.с. 5) та подано
податкову декларацію з орендної плати
за земельну ділянку за 2014 рік, в якій
відповідачем самостійно розраховано
розмір вказаних зобов'язань помісячно
(а.с. 6). Самостійно визначені
зобов'язання відповідач в повному
обсязі не виконав та не сплатив до
бюджету і на момент розгляду справи
податковий борг з орендної плати за
земельну ділянку становить 8527,33 грн.

За змістом пункту 56.11 статті 56
Податкового кодексу України не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

З огляду на вказане самостійно
визначене відповідачем зобов'язання із
орендної плати за землю на загальну
суму 8527,33 грн., яке несплачене ним у
строки встановлені Кодексом, являються
узгодженою заборгованістю
обслуговуючого кооперативу "Аметист".

Положення підпункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України
визначають, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція щодо
скерування податкових вимог до 01.01.2011
року була відображена у підпункті 6.2.1.
пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Як вбачається з матеріалів справи
Коломийською об`єднаною державною
податковою інспекцією надсилалася
відповідачу податкова вимога форми "Ю"
за №547 від 01.08.2011 року, яка отримана
відповідачем 01.08.2011 року, про що
свідчить відповідний запис на корінці
такої вимоги (а.с. 7). Відповідач
податкову вимогу не оскаржував у строк
передбачений законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Податковий борг відповідача
підтверджується податковими
деклараціями з орендної плати за
земельні ділянки за 2013 рік та 2014 рік,
корінцем податкової вимоги форми "Ю" за
№547 від 01.08.2011 року, розрахунком суми,
який складено на підставі облікової
картки платника податків (а.с. 8-9).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що самостійно обраховане податкове
зобов'язання відповідача, визначене
ним в податковій декларації орендної
плати за земельну ділянку в загальному
розмірі 8527,33 грн. являється податковим
боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини.

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового
кодексу України визначено заходи щодо
погашення податкового боргу платника
податків, відповідно до вимог яких
стягнення коштів у рахунок погашення
такого боргу здійснюється за рішенням
суду з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, та за рахунок готівки, що
належить такому платнику податків.

Враховуючи те, що відповідачем не
сплачено грошове зобов'язання у
терміни визначені Податковим кодексом
України, то суд зазначає підставним
звернення податкового органу до суду
із позовом на стягнення 8527,33 грн. у
спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4
статті 95 вказаного Кодексу.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
погасити вказану суму податкового
боргу. Наявність такого обов'язку у
відповідача є визначальною для
вирішення такого спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане суд дійшов
переконання про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов таким що
підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу
"Аметист" на користь держави 8527 (вісім
тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 33
коп. з рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника та за рахунок
готівкових коштів, що належать
платнику у рахунок погашення
податкового боргу.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Шумей М.В.

Постанова складена в повному обсязі
18.08.2014 року.