Справа № 2-а-7002/11
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р. Справа № 2-а-7002/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від
29.04.2011р. по справі № 2-а-7002/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 29.04.2011р. позовні
вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії УПФУ в
Московському районі м. Харкова та
зобов'язано відповідача починаючи з
01.04.2011 року здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії , як інваліду 3 групи
відповідно до ст. 50,54,67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та
встановити основну пенсію в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком
встановленого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування »та додаткову в розмірі 50%
мінімальних пенсій за віком та
проводити відповідні виплати.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова за період з 01.04.2011 року
встановити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
як інваліду 3 групи в розмірі 200 %
мінімальної пенсії за віком та
провести необхідні виплати відповідно
до ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів
війни , гарантії їх соціального
захисту».

Відповідач не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Постанови
Кабінету Міністрів України "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремих категоріям".

Відповідач зазначив, що основна та
додаткова пенсія позивачу призначена
згідно діючого законодавства.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова та отримує пенсію як інвалід 3-ї
групи 1 категорії по захворюванню,
пов'язаному з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на перерахунок та
виплату пенсії відповідно до ст.ст.50,54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням підвищення до пенсії як
інваліду 3 групи в розмірі 200%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 4 статті 13 Закону
України «Про статус і статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» .

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України від 28.02.1991 року №796 "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (надалі по тексту Закон №
796).

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 06.06.1996 р. в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у редакції Закону України
від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами ІIІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами, при
розмірі пенсії позивачеві
застосуванню підлягають ст. ст.50,54
Закону України №796.

Зі ст.ст.50, 54 Закону №796 випливає, що під
час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю за основу їх
нарахування береться розмір
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону №796, яка
набрала чинності 31.10.2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Прожитковий мінімум визначається
Законом України " Про Державний бюджет
України".

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивач має право на
підвищення пенсії, призначеної
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" на підвищення
пенсії на 200% мінімальної пенсії за
віком як інваліду війни ІІІ групи
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", виходячи з
наступного.

Приписами ч. 4 статті 13 Закону України
«Про статус і статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
редакції, чинній до 01.01.2006 року,
передбачено що інвалідам війни ІII
групи пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються на 200
процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05.10.2005 р. частину четверту
статті 13, яка набрала чинності з 01.01.2006
року, викладено в такій редакції:

«Інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність».

Таким чином, до 01.01.2006 відповідач мав би
підвищити позивачу як інваліду війни
IІІ групи пенсію або щомісячне довічне
грошове утримання чи державну
соціальну допомогу, що виплачується
замість пенсії на 200 відсотків
мінімальної пенсії за віком, а з 01.01.2006
підвищення до пенсії позивачу як
інваліду війни 3 групи підлягає виплаті
відповідно до зазначеної норми, тобто у
розмірі 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Крім того, слід
зазначити, що право на одержання пенсії
в розмірах визначених особам, яким
встановлено 3 групу інвалідності,
позивач набув у 2009 році, тобто після
внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", а тому відповідач
діючи в межах повноважень, встановив
розмір пенсії позивачу відповідно до
діючого на момент призначення
законодавства України.

Отже, у позивача відсутнє право на
перерахунок підвищення до пенсії в
розмірі 200 процентів мінімальної
пенсії за віком за ч. 4 статті 13 Закону
України «Про статус і статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та підлягає скасуванню з прийняттям
нової .

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 29.04.2011 року по справі№
2-а-7002/11 - скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова встановити ОСОБА_1 за період з
01.04.2011 року підвищення до пенсії як
інваліду 3 групи в розмірі 200%
мінімальної пенсії за віком та
провести необхідні виплати відповідно
до ч. 4 статті 13 Закону України «Про
статус і статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» з
прийняттям в цій частині нової
постанови про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В іншій частині постанову Московського
районного суду м. Харкова від 29.04.2011
року 2-а-7002/11 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.