Справа № 820/10599/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 р. Справа № 820/10599/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Великобурлуцького районного
відділу Головного управління МВС
України в Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р.
по справі № 820/10599/14

за позовом ОСОБА_2

до Великобурлуцького районного
відділу Головного управління МВС
України в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Великобурлуцького районного відділу
Головного управління МВС України в
Харківській області , в якому та просив
зобов'язати Великобурлуцький районний
відділ Головного управління МВС
України в Харківській області усунути
допущені порушення прав позивача
шляхом виплати йому компенсації за
невикористану відпустку за 2013 рік та
виплати різниці в посадових окладах за
період роботи з 17.09.12р. по 18.03.14р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 820/10599/14 позов задоволено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р.,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить її скасувати, та прийняти
нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі, просили її
задовольнити з підстав та мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував в
повному обсязі, наполягаючи на
законності та обґрунтованості
постанови суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідача,
представника позивача, перевіривши
постанову суду першої інстанції,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що 18 березня 2014 року
наказом ГУМВС України в Харківській
області №59 о/с позивач звільнений за
ст. 64 п. "Ж" (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України в
запас Збройних сил .

26.03.14р. позивач звернувся до Начальника
Великобурлуцького районного відділу
Головного управління МВС України в
Харківській області з заявою, в якій
просив надати копії наказів про
відпустки за період роботи з 2009 р. по 2014
року та повідомити причини не виплати
компенсації за невикористані
відпустки на період звільнення (а.с. 8).

Згідно відповіді Начальника
Великобурлуцького районного відділу
Головного управління МВС України в
Харківській області від 25.04.14р.
позивачу повідомлено, що за 2013 рік
відпустка не була використана
позивачем.

Позивач 26.03.14р. звернувся із заявою до
Начальника ГУМВСУ в Харківській
області , в якій просив провести
перевірку причин не надання йому
відпустки у 2013 році.

Також 26.03.14р. позивач звернувся з заявою
до Начальника ГУМВС України в
Харківській області, в якій повідомив,
що при звільненні він не отримав
компенсацію за невикористану
відпустку та йому не було виплачено
різницю посадових окладів за тимчасове
виконання обов'язків начальника
сектору карного розшуку
Великобурлуцького РВ ГУМВС України в
Харківській області з 17.09.12р. по 18.03.14р.
та просив повідомити причини не
виплати зазначених коштів.

Листом за №7/С-149 від 28.04.14р. Начальником
ГУМВС України в Харківській області
повідомлено позивачу, що відпустка у 2013
році ОСОБА_2 надана не була, та
компенсація за тимчасове виконання
обов'язків начальника СКР
Великобурлуцького РВ ГУМВС України в
Харківській області не виплачувалась,
оскільки у ході службової перевірки
встановлено, що позивач на посаду
начальника СКР тимчасово не
призначався, а лише розпорядженням
райвідділу на нього було покладено
тимчасове виконання таких обов'язків .

Позивач 20.05.14р. подав скаргу Міністру
внутрішніх справ України, в якій
повідомив, що він виконував обов'язки
начальника карного розшуку
Великобурлуцького РВ ГУМВС України в
Харківській області до 18.03.14р., однак
при звільненні не отримав різницю в
посадових окладах за тимчасове
виконання обов'язків та він не отримав
компенсацію за невикористану
відпустку за 2013 рік, хоча неодноразово
звертався до начальника
Великобурлуцького РВ ГУМВС України в
Харківській області із рапортами про
надання йому відпустки з жовтня 2013р. по
лютий 2014р. , які не були задоволені.

Листом №9/с-35 від 27.06.14р. позивачу надано
відповідь на скаргу, в якій
повідомлено, що виплата оплати праці
здійснена позивачу за посадою, яку він
обіймав, тобто оперуповноваженого СКР
РВ.

Щодо відпустки за 2013 р. роз'яснено, що
начальником Великобурлуцького РВ
ГУМВС України в Харківській області у
порушення ст. 52 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС не було
вжито заходів щодо надання чергової
відпустки, через що начальник підлягає
притягненню до дисциплінарної
відповідальності, але враховуючи сплив
стоку, дисциплінарне стягнення не може
бути накладено.

З приводу доводів відповідача про те,
що ОСОБА_2 пропущено строк на звернення
до суду, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В свою чергу, відповідно до ч. 3
зазначеної статті для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду.

Так, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗУпП) у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів зазначає, що предметом
спору є саме питання щодо здійснення
вірного розрахунку з позивачем при
звільненні по виплаті йому компенсації
за невикористану відпустку та різницю
у посадових окладах, а не правомірність
його звільнення.

Конституційний Суд України в своїх
рішеннях від 15.10.2013 року № 8-рп/2013
(справа № 1-13/2013) та № 9-рп/2013 (справа №
1-18/2013), даючи офіційне тлумачення ст.233
КЗпПУ, підтвердив (ч. 1 резолютивної
частини рішення № 8-рп/2013 (справа №
1-13/2013)), що у разі порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці, не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник мас право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством,..., незалежно від того,
чи було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, висновок суду
першої інстанції про дотримання
позивачем строків звернення до
адміністративного суду є правомірним.

Щодо позовних вимог про виплату
позивачу різниці в посадових окладах
за період роботи з 17.09.12р. по 18.03.14р.,
колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про міліцію" та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України №114
від 29.07.1991р.

Згідно ст. 18 Закону України "Про
міліцію" порядок та умови проходження
служби в міліції регламентується
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

Положення про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджене постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (зі
змінами та доповненнями) визначає
порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 у
період з 17.02.2009 року по 18.03.2014 року
перебував на службі в органах
внутрішніх справ.

Відповідно до розпорядження
Великобурлуцького РВГУ МВС України в
Харківській області № 79 від 17.09.12р.
покладено тимчасове виконання
обов'язків начальника сектору карного
розшуку Великобурлуцького РВГУ МВС
України в Харківській області на
лейтенанта міліції ОСОБА_2,
оперуповноваженого сектору карного
розшуку РВ з 17.09.12р. до особливого
розпорядження (а.с. 7).

Згідно вимог п. 3.1.1.2 Інструкції з
організації обліку кадрів у системі в
МВС України, затвердженої наказом МВС
України 30.12.2005р. № 1276, тимчасове
покладання обов'язків по посаді
здійснюється шляхом видання наказу по
особовому складу.

Пунктом 3.1. цієї ж Інструкції
передбачено, що накази по особовому
складу видаються посадовими особами,
яким надано право присвоювати
спеціальні та військові звання, а також
призначати на посади та звільняти
працівників з органів внутрішніх
справ.

Відповідно до п. б ст.40 Положення «Про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 р. №114, призначення на посади
рядового і начальницького складу
провадиться відповідними начальниками
згідно з номенклатурою посад, що
визначається Міністром внутрішніх
справ відповідно до його компетенції.
При цьому враховується таке:
безперервний строк тимчасового
виконання обов'язків за вакантною
посадою не повинен перевищувати двох
місяців, а за не вакантною - чотирьох
місяців.

При необхідності термінового
заміщення вакантної посади
дозволяється прямому начальникові -
від начальника відділу внутрішніх
справ району, йому рівних і вище, з
дозволу начальника, який користується
правом призначення на цю посаду,
тимчасово призначити особу
начальницького складу на вакантну
посаду на строк не більше одного місяця
(ст.40 Положення №114).

Пунктом 2.2.3. «Інструкції про порядок
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ»
затвердженої наказом МВС 31.12.2007 № 499 та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 (далі -
Інструкція з грошового забезпечення)
передбачено, що особам рядового і
начальницького складу, що обіймають
штатні посади, на яких у встановленому
порядку покладено тимчасове виконання
обов'язків за іншими посадами з вищими
посадовими окладами в тому самому
органі, виплачуються посадові оклади
за посадами, що тимчасово виконуються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідач, вказуючи на те, що наказ по
особовому складу відносно позивача по
тимчасовому покладанню на нього
обов'язків начальника СКР
Великобурлуцького РВГУ МВС України в
Харківській області не видавався, не
заперечує той факт, що ОСОБА_2 на
підставі розпорядження №79 у період з
17.09.12 р. по 18.03.14 р. тимчасово виконував
обов'язки начальника сектору карного
розшуку Великобурлуцького РВ.

Окрім того, відповідач не заперечує
того, що посадовий оклад позивачу
нараховано у період з 17.09.12 р. по 18.03.14 р.
як оперуповноваженому сектору карного
розшуку РВ, оклад якого є нижче за ту
посаду, яку виконував позивач.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
на позивача, в період перебування його
на службі в органах УМВС України на
штатній посаді оперуповноваженого
сектору карного розшуку
Великобурлуцького РВ було покладено
тимчасове виконання обов'язків за
посадою з вищими посадовими окладами в
тому самому органі.

При цьому, колегія суддів не може
визнати належними доводи з приводу
того, що тимчасове виконання обов'язків
покладено на позивача не у
встановленому порядку, оскільки
позивач був допущений до виконання
обов'язків, виконував їх протягом
всього періоду до звільнення,
розпорядження № 79 ніким не
оскаржувалось і не скасовувалось та
було чинним, а отже позивачу за період з
17.09.2012 року по 18.03.2014 року повинен був
виплачуватись посадовий оклад за
посадою, яку він тимчасово виконував.

Що позовних вимог в частині виплати
компенсації за невикористану
відпустку, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно інформації Начальника УФЗБО ГУ
МВС України в Харківській області
№74/3153 від 11.06.14р. позивачу при
звільненні виплачено компенсацію за
невикористану відпустку за 2014 рік,
грошове утримання за 18 днів березня 2014
року, премію за 18 днів березня 2014 року
та матеріальну допомогу для вирішення
соціально - побутових проблем в розмірі
посадового окладу.

При звільненні у позивача залишилась
невикористаною відпустка за 2013 рік, що
не заперечується відповідачем.

Посилаючись на те, що компенсація за
невикористану відпустку за 2013 рік йому
не виплачена при звільненні 18.03.2014 року,
позивач звернувся до суду з вимогою про
зобов'язання відповідача виплатити
вказану компенсацію.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, послався на пункт 56
Положення «Про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» та дійшов
висновку про правомірність заявлених
позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.56 Положення «Про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ» затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.91 № 114 Особам середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, звільненим із органів
внутрішніх справ за віком, через
хворобу, обмежений стан здоров'я чи
скорочення штатів, у році звільнення,
за їх бажанням, надається чергова
відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення.

Особам рядового і начальницького
складу, які звільняються з органів
внутрішніх справ, за невикористану в
році звільнення відпустку
виплачується грошова компенсація
відповідно до законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач при звільненні
у 2014 році мав право звернутись до
відповідача із рапортом про надання
йому відпустки за 2013 рік, а право
отримати компенсацію мав за
невикористану відпустку за 2014 рік (рік
звільнення).

Враховуючи, те що ОСОБА_2 звільнений 18
березня 2014 року, а позовні вимоги ним
заявлені про зобов'язання відповідача
виплатити компенсацію за
невикористану відпустку за 2013 рік,
тобто за невикористану відпустку у
році, що передував року звільнення, то
колегія суддів приходить до висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог про зобов'язання
виплати компенсації за невикористану
відпустку з прийняттям в цій частині
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Великобурлуцького
районного відділу Головного
управління МВС України в Харківській
області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 820/10599/14 - скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
зобов'язання Великобурлуцький
районний відділ Головного управління
МВС України в Харківській області
здійснити виплату ОСОБА_2 компенсації
за невикористану відпустку за 2013 рік з
прийняттям в цій частині про відмову у
задоволенні позову.

В іншій частині Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
08.07.2014р. по справі № 820/10599/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г. Повний
текст постанови виготовлений 08.09.2014 р.