Справа № 806/3128/14
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"01" жовтня 2014 р.
Справа № 806/3128/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Кратюк А. О. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "29" липня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті, Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_4, про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом та просить визнати
протиправним і скасувати наказ голови
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті №348-УП/п/6 від 18
червня 2014 року про його звільнення з
посади начальника Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області з 20 червня 2014 року, поновити
його на посаді та стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу по день
ухвалення судом рішення про поновлення
на роботі. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що він наказом
№348-УП/п/6 20 червня 2014 року був
звільнений з посади начальника
Управління Укртрансінспекції у
Житомирській області за угодою сторін
згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Однак даний
наказ вважає протиправним з тих
підстав, що дата звільнення з
роботодавцем не узгоджувалась, під час
звільнення він перебував на лікуванні,
та наміру звільнятись взагалі не мав.

29.07.2014 року представник позивача
звернулась до суду із заявою про
відмову від позову в частині стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Ухвалою від 29 липня 2014 року
Житомирський окружний
адміністративний суд провадження у
справі в частині стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу закрив,
прийнявши відмову позивача від позову.

Житомирський окружний
адміністративний суд постановою від 29
липня 2014 року позовні вимоги
задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті № 348-УП/п/6 від 18
червня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з
посади начальника Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області.

Поновив ОСОБА_3 на посаді начальника
Управління Укртрансінспекції у
Житомирській області з 20 червня 2014
року.

Постанову суду в частині поновлення на
посаді допустив до негайного
виконання.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Державна інспекція України
з безпеки на наземному транспорті
звернулась до суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з"ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків
обставинам справи, просить постанову
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, відповідач зазначає, що ним
були дотримані норми чинного
законодавства при звільненні з роботи
позивача; припинення трудового
договору за угодою сторін може бути
здійснено в будь - який час і незалежно
від обставин, які спонукали сторони
прийти до цього. Пункт 1 частини першої
статті 36 КЗпПУ не передбачає ніяких
обмежень стосовно звільнення
працівника під час тимчасової
непрацездатності. Жодного спонукання
та застосування тиску із метою подання
позивачем заяви на звільнення
відповідачем не чинилось і це не
підтверджено належними та допустимими
доказами. Між Головою
Укртрансінспекції та позивачем 18
червня 2014 року в кабінеті голови
відбулась усна домовленість про дату
звільнення.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
враховуючи таке.

Суд першої інстанції встановив, що з 10
серпня 2012 року згідно наказу № 262-УП/6
ОСОБА_3 працював на посаді начальника
Управління Укртрансінспекції у
Житомирській області (а. с. 5).

Наказом від 18 червня 2014 року №348-УП/п/6
його було звільнено з вказаної посади
за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП
України з 20 червня 2014 року. Підставою
для винесення даного наказу стала
заява ОСОБА_3 (а. с. 30, 31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
позивача було відсутнє волевиявлення
щодо звільнення з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, оскільки між
позивачем та відповідачем не було
досягнуто згоди з основних умов угоди
про припинення трудового договору за п.
1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, зокрема, не визначено та не
погоджено строк припинення трудового
договору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Так, статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Відповідно до положень частини першої
статті 21 Кодексу законів про працю
України трудовий договір укладається
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України підставою припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 слід мати на
увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 Кодексу законів про працю України
(за згодою сторін) договір припиняється
в строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, якщо не було
домовленості сторін про цю підставу
припинення трудового договору. В
останньому випадку звільнення
вважається проведеним з ініціативи
працівника (ст. 38 Кодексу законів про
працю України).

Таким чином, основними умовами угоди
про припинення трудового договору за п.
1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, щодо яких сторони трудового
договору повинні дійти згоди, є
підстава припинення трудового
договору та строк, з якого договір
припиняється. Визначення ж дати
звільнення за згодою сторін є
обов'язковою умовою такого звільнення,
оскільки сприяє свідомому
волевиявленню працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України. Відсутність належного
волевиявлення не дає підстав вважати
наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України (за угодою сторін).

Отже, суд першої інстанції правильно
вказав, що працівник не може бути
звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП за
угодою сторін, якщо у однієї із сторін
відсутня воля (спрямованість дій) і
бажання припиняти трудові
правовідносини, вона не дає згоди на
припинення трудового договору за цим
пунктом та не було досягнуто
домовленості про дату звільнення.

В матеріалах справи міститься заява
позивача про звільнення його із
займаної посади за згодою сторін
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, в якій
відсутня узгоджена дата такого
звільнення, а також відсутня дата
підписання заяви (а. с. 30).

У вказаній заяві міститься резолюція
"звільнити з 20.06.2014 р." та підпис
уповноваженої особи.

В судовому засіданні апеляційного
адміністративного суду представник
позивача пояснила, що позивач дійсно
написав дану заяву 18 березня 2014 року на
прохання керівництва Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті в зв"язку із
напруженою ситуацією в країні. Проте, у
позивача не було мети звільнятися з
роботи, а тому ніяких дій, які б
свідчили про досягнення угоди про
звільнення він не вчиняв, дату
звільнення не узгоджував, не
знайомився з наказом про звільнення;
ніяких інших усних домовленостей з
керівництвом щодо звільнення з посади
він також не досягав; наказ про
звільнення з посади отримав поштою
після звернення з позовом до суду.

Враховуючи, що заява позивача не
містить дати звільнення (тобто
фактично дата звільнення не була
узгоджена з роботодавцем), то колегія
суддів вважає, що у даному випадку
відсутнє волевиявлення позивача щодо
звільнення з підстав, передбачений п. 1
ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про те, що між Головою
Укртрансінспекції та позивачем
відбулась усна домовленість про дату
звільнення, про що свідчить резолюція
голови Укртрансінспекції «звільнити з
20.06.2014 року», то колегія суддів їх
відхиляє як безпідставні, оскільки
резолюція свідчить лише про особисте
волевиявлення відповідача звільнити
ОСОБА_3 саме з цієї дати, що не може бути
підставою для звільнення позивача на
підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що про
відсутність волевиявлення позивача
щодо його звільнення на підставі п.1 ч.1
ст.36 КЗпП свідчить його відмова в
ознайомленні і отриманні наказу
Укртрансінспекції № 348-УП/п/6 від
18.06.2014р., трудової книжки та листа
Укртрансінспекції № 1775/04/16-14 від 18.06.2014
р., відмова здати службове посвідчення
(а. с. 24, 27).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що сторонами спору не було досягнуто
згоди щодо припинення трудового
договору та не узгоджено дату
звільнення. Відсутність узгодження
дати звільнення позбавляло права
відповідача на звільнення позивача
ОСОБА_3 в порядку п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП
України, а тому суд першої інстанції
правомірно визнав протиправним та
скасував наказ відповідача про
звільнення позивача з посади та
поновив його на посаді з дня
звільнення.

Постанова суду першої інстанції
прийнята з повним дослідженням всіх
матеріалів справи та з дотриманням
норм чинного законодавства, а тому її
слід залишити без змін. Доводи
апеляційної скарги спростовуються
матеріалами справи та викладеним вище.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "29" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "02" жовтня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3-5- відповідачам: Державна інспекція
України з безпеки на наземному
транспорті пр-т.Перемоги,14,м.Київ 135,01135
Управління Укртрансінспекції у
Житомирській області вул.
Театральна,17/20,м.Житомир,10014;
представнику Укртрансінспекції
ОСОБА_5

6-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_3

7 - представнику позивача ОСОБА_6
АДРЕСА_1

,