Справа № 814/1797/14
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1797/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України)

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі міста
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Приватного Миколаївського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Миколаївтурист"
до Державної податкової інспекції у
Центральному районі міста Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне Миколаївське обласне
акціонерне товариство по туризму та
екскурсіях "Миколаївтурист" звернулося
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі міста Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
податкового повідомлення - рішення №
від 28 січня 2014 року.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду 29 липня 2014 року
адміністративний позов Приватного
Миколаївського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Миколаївтурист" задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області № від 28 січня 2014 року.

В апеляційній скарзі Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
встановив, що з 24 грудня 2013 року по 30
грудня 2013 року відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з податку на додану
вартість за період серпень 2011 року,
квітень, червень, вересень 2012 року,
липень 2013 року з податку на прибуток за
II-IV квартали 2011 року та 2012 рік по
взаємовідносинам з контрагентом -
постачальником Приватного
підприємства «ФОРВАРД ФУДС» та
контрагентами - покупцями.

11 січня 2014 року за результатами
перевірки відповідачем було складено
акт № 10/14-03-22-08/02659223, у висновках якого
зазначено, що позивачем порушено п.185.1,
ст. 185, п. 187.1, ст..187, п.188.1, ст.. 188, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 ПК України.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28
січня 2014 року відповідно до якого
збільшено суму податкового
зобов'язання для позивача з податку на
додану вартість у розмірі 16 706 грн. 00
коп. та штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 4 176 грн. 50 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення адміністративного позову,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 01
травня 2013 року між позивачем та ПП
«ФОРВАРД ФУДС» укладено договір
поставки № 2.

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем до матеріалів
справи надані: податкова накладна № 44
від 23 липня 2013 року - на загальну суму
коштів, що підлягає сплаті - 78 894 грн. 59
коп., з них 3 149 грн. 10 коп. ПДВ, віднесено
до податкового кредиту 13 149 грн. 10 коп.;
податкова накладна № 45 від 26 липня 2013
року - загальна сума коштів, що підлягає
сплаті - 50 422 грн. 57 коп., з них 8 403 грн. 76
коп. ПДВ, віднесено до податкового
кредиту 3 556 грн. 58 коп., оскільки в
подальшому частина товарів була
використана в неоподатковуваних
операціях, зокрема, на харчування
дітей, а інша частина - в
оподатковуваних; видаткові накладні
№РН-0000044 від 23 липня 2013 pоку, №РН -0000045
від 26 липня 2013 року; подорожній лист
вантажного автомобіля серії ААК з 13
липня 2013 року по 31 липня 2013 pоку;
оборотно-сальдова відомость по
рахунку 6311.

Крім того, на підтвердження
використання придбаного товару у
господарській діяльності позивач
надав відомості з використання
продуктів по харчоблоку за видатковими
накладними № PH-0000044 від 23 липня 2013 pоку,
№РН-0000045 від 26 липня 2013 року та
видатковими вимогами на видачу
продуктів відпочиваючим, (серед яких
були в тому числі дорослі): №53 від 23
липня 2013 року №54 від 24 липня 2013 року №53,
55 від 25 липня 2013 року №56, 57 від 26 липня
2013року, №58, 54, 56 від 27 липня 2013 pоку, №59
від 28 липня 2013 року №59,60 від 29 липня 2013
pоку, №60,62, 66 від 30 липня 2013 pоку, №62 від 31
липня 2013 pоку, №63,72 від 01 серпня 2013 pоку,
№64 від 02 серпня 2013 pоку, №65 від 03 серпня
2013 pоку, №66, 73 від 04 серпня 2013 pоку, №67, 77
від 05 серпня 2013року, №68 від 06 серпня
2013року, № 69 від 07 вересня 2013 pоку, №70 від
08 серпня 2013 pоку, №71 від 09 серпня 2013 pоку,
№72 від 10 серпня 2013 pоку, №73 від 11 серпня
2013 pоку, № 74 від 12 серпня 2013року, №75 від
13 серпня 2013 pоку, №76 від 14 серпня 2013 pоку,
№77 від 15 серпня 2013 pоку, №78 від 16 серпня
2013 року.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пп. "а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

Зміст наведених норм свідчить про те,
що наявність господарських операцій з
придбання товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом
першої інстанції, обставини щодо
фактичності здійснення господарських
операцій з придбання позивачем товару
у ПП «ФОРВАРД ФУДС» , на які позивач як
платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
ПДВ до податкового кредиту,
відповідачем спростовані не були, а
вказані вище первинні документи, були
надані підприємством та досліджені
органом доходів і зборів під час
проведення документальної невиїзної
перевірки позивача.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Обставини, які слугували фактичною
підставою для визначення позивачу
податкових зобов'язань згідно спірних
податкових повідомлень-рішень,
знаходяться поза межами вище наведених
вимог Податкового Кодексу України.

Між тим, отримані позивачем документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки, подорожні листи та
інш.), на які в тому числі послався суд
першої інстанції, дають підстави для
висновку про сплату позивачем сум
податку в ціні придбання послуг свому
безпосередньому постачальнику, який
видав йому податкові накладні, маючи
статус платника податку на додану
вартість, а тому оцінка судом першої
інстанції обставин та матеріалів
справи відповідає правильному
застосуванню норм Податкового кодексу
України, яким встановлено порядок та
підстави формування податкового
кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності формування позивачем
у спірний період податкового кредиту
за рахунок сум податку на додану
вартість, згідно податкових накладних,
виписаних вказаним контрагентом, з
посиланням на неможливість проведення
зустрічної перевірки, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
податковий орган невірно ставить
правомірність та реальність
господарських правовідносин позивача
в залежність від результатів
фінансово-господарської діяльності
його контрагентів та висновків щодо
неможливості перевірки таких
контрагентів, з огляду на
індивідуальний характер юридичної
відповідальності особи, встановлений
статтею 61 Конституції України.

Між іншим, колегія суддів звертає увагу
на те, що діючим податковим
законодавством не пов'язане право
платника на податковий кредит з
фактичним знаходженням його
контрагента за юридичною адресою,
натомість податкові органи не вправі
тлумачити поняття добросовісності
платника як таке, що породжує у
останнього додаткові обов'язки, не
передбачені чинним законодавством,
зокрема, перевіряти наявність
постачальника зі місцем реєстрації та
наявність у контрагента технічного
персоналу, основних засобів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки вони є ідентичними висновкам
акту перевірки, яким судом першої
інстанції, з урахуванням матеріалів та
обставин справи, було надано належну
правову оцінку.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують. За
таких обставин апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198;
ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: