Справа № К/9991/69984/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/69984/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправними дій та скасування
вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року, -

встановив:

У грудні 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Роздольненському
районі Автономної Республіки Крим про
визнання протиправними дій та
скасування вимоги про сплату боргу від
26 листопада 2010 року № 389.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує
тим, що відповідачем протиправно
складено вимогу про сплату боргу від 26
листопада 2010 року № 389, оскільки він як
платник єдиного податку не є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10 березня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10 березня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2011 року і прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим подало письмове
заперечення на зазначену касаційну
скаргу, просить таку залишити без
задоволення.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_4 є
фізичною особою-підприємцем,
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування, є платником єдиного
податку, зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим.

Відповідач 26 листопада 2010 року на
підставі статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV) склав вимогу про
сплату боргу № 389 на суму 796,26 гривень,
яка була надіслана фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4

Страхові внески позивачеві нараховані
за період з липня по вересень 2010 року в
розмірі 884,46 гривень, добровільно
сплачені в сумі 88,20 гривень, а
заборгованість позивача зі сплати
страхових внесків за вказаний період
склала 796,26 гривень, що підтверджується
наданим Управлінням Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі
Автономної Республіки Крим
повідомленням-розрахунком.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 11
Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону №
1058-IV визначено, що страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону
№ 1058-IV страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для позивача
є квартал.

Законом України «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 8 липня 2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV
викладено в такій редакції: «Фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески».

Вказаний Закон України «Про внесення
змін до Законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і відповідно зазначені
зміни до підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV
набрали чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV,
відповідно до якої фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачували страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Таким чином, згідно з наведеними
положеннями Закону № 1058-IV позивач
зобов'язаний сплачувати страхові
внески до Пенсійного фонду України у
загальному порядку, незважаючи на те,
що він у спірний період перебував на
спрощеній системі оподаткування та був
платником єдиного податку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач, як фізична
особа-підприємець, яка обрала
особливий спосіб оподаткування, в
спірний період страхові внески до
Пенсійного фонду України сплатив не в
повному обсязі.

Аналіз наведених положень
законодавства дає підстави вважати, що
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим при формуванні вимоги
про сплату боргу від 26 листопада 2010
року № 389 діяло правомірно.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно частини 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
постанова Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року та ухвала
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року прийняті з додержанням норм
права, а доводи касаційної скарги
висновки судів попередніх інстанцій не
спростовують, підстави для призначення
справи до розгляду в судовому
засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10 березня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправними дій та скасування вимоги
- залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.