Справа № 754/12867/14-а
Суддя: Колегаєва С. В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/615/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.09.2014 року Деснянський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Колегаєвої С.В.

при секретарі - Буцко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва, третя
особа: Відкрите Акціонерне Товариство
«Київське будівельне управління
теплових мереж» про визнання дій
протиправними та зобов"язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва про визнання дій протиправними
та зобов"язання вчинити певні дії,
мотивуючи свої вимоги тим, що він
працював з 01.01.1994 року по 31.05.2005 року в
ВАТ «Київське будівельне управління
теплових мереж» на посаді
«електрозварювальник ручного
зварювання», а тому звернувся до
відповідача із заявою про призначення
йому пенсії за віком на пільгових
умовах, але листом від 12.06.2014 року йому
було в цьому відмовлено. На підставі
викладеного він вимушений звернутися
до суду з даним позовом, в якому просить
визнати неправомірною відмову
відповідача щодо призначення йому
пенсії за віком на пільгових умовах за
списком №2, зобов"язати відповідача
призначити та виплатити йому пенсію за
віком на пільгових умовах за списком
№2, відповідно до вимог ст. 13 Закону "Про
пенсійне забезпечення", з 14.05.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала позовні
вимоги, просила їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача - Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва в судовому
засіданні позов не визнала, проти його
задоволення заперечувала.

Представник третьої особи ВАТ
«Київське будівельне управління
теплових мереж» - в судовому засіданні
просила винести постанову на розсуд
суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін у справі, вивчивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи стороні відповідача необхідно
довести правомірність своїх дій та
бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 працював на посаді
«електрозварник ручного зварювання» з
10.01.1994 р. по 31.05.2005 р. та має загальний
трудовий стаж електрозварника 11 років 4
місяці 22 дні.

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за Списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджу вальним
Кабінетом Міністрів України і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років та 6 місяців на
зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням
пенсійного віку, передбаченого ст.. 12.
Закону, на 1 рік за кожні 2 роки і 6
місяців такої роботи чоловікам.

Позивач 14.05.2014 р. звернувся до
відповідача із заявою про призначення
відповідної пенсії за віком по списку
№2.

Однак відповідач своїм листом від
12.06.2014 року відмовив позивачу у
призначенні пільгової пенсії. Відмова
аргументована відсутністю атестації
робочого місця електрозварювальника
ручного зварювання.

Проте, в судовому засіданні було
встановлено, що посада
«електрозварювальник ручної зварки»
передбачена Списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників зі
шкідливими та важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№162 від 11.03.1994 р., Постановою Кабінету
Міністрів України №36 від 16 квітня 2003
року.

Згідно Закону України «Про
пенсійне забезпечення», основним
документом , що підтверджує стаж роботи
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 1 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№637 (далі Постанова №637) основним
документом, що підтверджує стаж роботи
є трудова книжка.

Пунктом 20 Постанови №637
передбачено, що у тих випадках, коли в
трудовій книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників (додаток №5).

Як вбачається з трудової книжки
позивача, останній працював на посаді
електрозварника ручного зварювання
(запис №9-13).

Як свідчить уточнююча довідка №42
від 06.05.2014 року, та №73 від 31.05.2005 р.
видана ПАТ «Київське будівельне
управління теплових мереж»
(правонаступник організації, де
працював позивач), позивач з 10.01.1994р. по
31.05.2005 р. працював електрозварником
ручного зварювання повний робочий
день, інших робіт не виконував.
Конкретною, шовною, точковою, стиковою
зваркою не займався. Дана довідка
видана на підставі наказів по ВАТ «КБУ
Теплових мереж», особових рахунків на
зарплату, особової картки Т-2, наказів
про проведення атестації робочих місць
№46 від 02.07.1995 р. та №59 від 11.08.2000р.

05.08.2013 року Позивач звернувся до
ВАТ «Київське будівельне управління
теплових мереж» з заявою про отримання
пільгової довідки та інших документів,
для оформлення пенсії (копія
додається).

ВАТ «Київське будівельне
управління теплових мереж» надало
пільгову довідку №42 та довідку №25,
якою повідомив про відсутність
Державної експертизи умов праці по
результатах експертизи якості
атестації робочих місць в 1995 та 2000 р.

Відповідно до п. 3 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній (далі
Порядку) за відсутності трудової
книжки, а також у випадках, коли в
трудовій книжці відсутні необхідні
записи або містяться неправильні чи
неточні записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

Період роботи Позивача на посаді
електрозварника ручної сварки з 10.01.1994
р. по 31.05.2005 р. зі шкідливими умовами
праці в ВАТ «КБУ теплових мереж»
підтверджують наступні документи:

- Наказ №2 від 06.01.1994 р., згідно
якого Позивач 10.01.1994р. переведений
«Електрозварником ручної сварки 4-го
розряду».

- Наказ №35 від 05.05.1995р., згідно
якого Позивачу 03.05.1995р. присвоєно п'ятий
розряд «електрозварника ручної
сварки».

- Наказ №44 від 15.06.1995 р., згідно з
яким за підсумками результатів
атестації робочих місць, Наказом по
підприємству затверджено перелік
професій зайнятість яких, дає право на
пенсію по старості на пільгових умовах
згідно списку №2.

- Карти умов праці електрозварника
ручної зварки за 1995 р. з підтвердженням
шкідливих умов праці та зазначенням
Списку №2.

- Наказ №13-к від 1999 р., згідно якого
Позивачу надавалась відпустка 35 днів (4
дні за шкідливі умови праці).

- Наказ №40 від 2000 р., згідно з яким
Позивачу надано відпустку тривалістю 35
днів (4 дні за шкідливі умови праці).

- Наказ №41 від 2000 р. про проведення
атестації робочого місця.

- Карти умов праці електрозварника
ручної зварки за 1995 р. з підтвердженням
шкідливих умов праці та зазначенням
Списку №2.

- Наказ №15-к від 2001 р., згідно якого
Позивачу надавалась відпустка 35 днів (4
дні за шкідливі умови праці).

- Наказ №29-к від 30.05.2005 р., згідно з
яким позивач 31.05.2005 р. звільнений по
переводу в ТОВ «Київське будівельне
управління теплових мереж».

Отже, Відповідач протиправно не
зарахував до пільгового стажу роботи,
період роботи позивача
електрозварником ручного зварювання з
10.01.1994 р. по 31.05.2005 р.

Відповідно п.1,2 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 442, атестація робочих місць за
умовами праці проводиться на
підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності і
господарювання, де технологічний
процес. Використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих і небезпечних
виробничих факторі, що можуть
несприятливо впливати на стан здоров'я
працюючих, а також на їхніх нащадків як
тепер, так і у майбутньому.

Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівником у галузі реалізації прав
на здорові та безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Частиною 2 п.4 зазначеного порядку
встановлено, що відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства, організації. Таким чином,
законодавцем покладено обов'язок
проведення атестації робочих місць
громадян, їх конституційного права на
соціальний захист щодо вирішення
питання надання пенсій за віком на
пільгових умовах відповідно до ст..13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Стаття 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлює, що пенсія
призначається з дня звернення за
пенсією.

14.05.2014 року, як свідчать матеріали
справи, позивач звернувся до
відповідача із заявою про призначення
йому пільгової пенсії за Списком №2.

Таким чином пільгова пенсія повинна
бути призначена позивачу з 14.05.2014 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, в тому числі, органів
державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 46 Конституції України
передбачає, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що доводи
позивача про неправомірність дій
відповідача в частині відмови в
призначенні йому пенсії за віком на
пільгових умовах, є законними та
обгрунтованими з підстав, наведених
вище.

Відповідно до частини 2 статті 3
Конституції - права і свободи людини та
їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов"язком держави.

Статтею 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції є
нормами прямої дії. Звернення до суду
для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується.

Відповідно до положень стаття 21
Конституції права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Стаття 64 Конституції передбачає,
що конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Керуючись вимогами ч. 2 ст. 9 КАС
України суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов"язковаість яких надана Верховною
Радою України.

Частина 4 статті 9 КАС України
передбачає, що на адміністративні суди
покладено обов"язок у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов"язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вище юридичну силу.

Суд також приймає до уваги, зокрема,
рішення Конституційного Суду України
"У справі за конституційним поданням
Президента України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
Постанови Верховної Ради України "Про
чинність Закону України "Про Рахункову
палату", офіційного тлумачення
положень частини 2 статті 150
Конституції України, а також частини 2
статті 70 Закону України "Про
Конституційний Суд України" стосовно
порядку виконання рішень
Конституційного Суду України (справа
про порядок виконання рішень
конституційного Суду України
№15-рп/2000)". Конституційний Суд України,
зокрема, зазначає, що органи державної
влади, орган Автономної Республіки
Крим, органи місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації,
посадові та службові особи, громадяни
та їх об'єднання, іноземці, особи без
громадянства повинні утримуватись від
застосування чи використання правових
актів або їх положень, визнаних
неконституційними. Незалежно від того,
наявні чи відсутні в рішеннях,
висновках Конституційного Суду
України приписи щодо порядку їх
виконання, відповідні закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
визнані за цими рішеннями
неконституційними, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Конституційний суд України в
мотивувальній частині зазначає, що
частина 2 статті 152 Конституції України
закріплює принцип, за яким закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. За цим
принципом закони, інші правові акти
мають юридичну силу до визнання їх
неконституційними окремим рішенням
органу конституційного контролю.

Прояв зазначеного правового змісту дії
рішення Конституційного Суду України у
часі був покладений у пункт 3
резолютивної частини цього рішення.

Таким чином, враховуючи особливість
юридичних наслідків визнання
неконституційним нормативно-правового
акту (яка проявляється в тому, що не
підлягають застосуванню як такі, що
втратили чинність з ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність) суд вважає,
що рішення Конституційного Суду
України зворотної дії у часі не мають і
не можуть у зв'язку з цим бути
поширеними на правовідносини, які мали
місце на час дії відповідної правової
норми, до дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про її
неконституційність.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд
вважає, що дії суб'єктів владних
повноважень, які були вчинені у
відповідності до вимог законів, інших
правових актів або їх окремих положень,
до моменту визнання останніх
неконституційними, є законними і
такими, що відповідають вимогам
частини 2 статті 19 Конституції України.

Таким чином суд вважає, що відмова
відповідача у призначенні позивачу
пенсії за віком на пільгових умовах не
є правомірним, тобто таким, що
відповідає нормам законів України та
конституції України, як основного
закону держави.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України судові витрати по справі суд
відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 2, 18, 71, 93, 94, 104, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про пенсійне забезпечення",
рішеннями Європейського Суду з прав
людини, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва щодо
призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на
пільгових умовах за списком №2.

Зобов"язати Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за
віком на пільгових умовах за списком
№2, починаючи з 14 травня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: