Справа № 818/1638/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.Справа № 818/1638/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
16.07.2014р. по справі № 818/1638/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому"

до Державної податкової інспекції у
м.Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому" (далі - ТОВ "Сумська фірма "Усе
для дому"), звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах
№ від 06.06.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності в
розмірі 30 638,97 коп., у тому числі за
основним платежем - 20 425,98 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 10
212,99 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 16.07.2014р. по
справі № 818/1638/14 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання, призначене на 28.08.2014 року не
прибули.

Представник відповідача надав до суду
заяву про розгляд справи без його
участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
28.08.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що 05.03.1996 між Сумською
міською радою та ТОВ "Сумська фірма "Усе
для дому" укладено договори оренди
земельних ділянок №28 та №29 (а.с.6,7).

Відповідно до умов вказаних договорів
ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому"
отримало в тимчасове користування на 50
років земельні ділянки, які
знаходяться за адресами: м. Суми, вул.
Харківська, 123 та м. Суми, пров. 9-го
Травня, 13.

Договорами передбачено, що орендна
плата на рік становить 1% від грошової
оцінки землі.

ДПІ у м. Сумах проведено камеральну
перевірку даних, задекларованих в
податковій декларації ТОВ "Сумська
фірма "Усе для дому" з плати за землю за
2014 рік.

Результати перевірки оформлені актом
№1808/2205/01555007/83 від 19.05.2014 року (а.с.12-13).

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
висновок про порушення підприємством
позивача приписів пп.288.5.1 п.288.5 ст. 288
Податкового кодексу України.

З посиланням на акт перевірки
№1808/2205/01555007/83 від 19.05.2014 року ДПІ у м.
Суми прийнято податкове повідомлення -
рішення №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання ТОВ "Сумська
фірма "Усе для дому" за платежем орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності на загальну суму
30638,97 грн., у тому числі: за основним
платежем - 20425,98 грн., за штрафними
санкціями - 10212,99 грн. (а.с.14).

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для висновків
про порушення позивачем вимог пп.288.5.1
п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України
та прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення -рішення,
слугував висновок контролюючого
органу, викладений у акті перевірки про
те, що платником податків визначене
податкове зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності за березень 2014
року становить 1 % від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки по
вул. Харківській, 123, м. Суми та по пров.
9-го Травня, 13, м. Суми, що призвело до
заниження податкового зобов'язання по
орендній платі за земельні ділянки
державної та комунальної власності за
березень 2014 року на 20425,98 грн., чим було
порушено вимоги п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288
Податкового кодексу України щодо
визначення мінімального річного
розміру орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності для всіх категорій земель.

За результатами перевірки 06.06.2014 ДПІ у
м. Сумах було прийняте податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" за
платежем орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності на загальну суму 30638,97 грн., у
тому числі: за основним платежем - 20425,98
грн., за штрафними санкціями - 10212,99 грн.
(а.с.14).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.136. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України, орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
оренду землі", оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Статтею 15 вказаного Закону визначено,
що істотною умовою договору оренди
землі є, зокрема, орендна плата із
зазначенням її розміру.

При цьому, відповідно до ст.21 Закону
України "Про оренду землі", орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до п. 288.4
Податкового кодексу, розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

З системного аналізу наведених
правових норм чинного законодавства,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що орендна плата сплачується
виключно в порядку та розмірі,
передбачених договором оренди, питання
щодо встановлення розміру орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У даному випадку на момент укладення
договорів оренди земельної ділянки,
тобто 05.03.1996, вони цілком відповідали
вимогам нормативних актів, що діяли на
той час.

При цьому згідно із ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору оренди земельної
ділянки (включаючи і умову щодо розміру
орендної плати) є обов'язковими для
виконання сторонами.

Таким чином, позивач зобов'язаний
сплачувати орендну плату за
користування земельною ділянкою, що є
предметом вказаних договорів, у
визначеному договорами розмірі, а саме
- в розмірі 1% від нормативної грошової
оцінки землі.

При цьому, слід відмітити, що
орендодавець, власник земельної
ділянки - Сумська міська рада, питання
щодо збільшення орендної плати не
ініціює.

Окремо варто звернути увагу на позицію
Конституційного Суду України,
викладену в пункті 5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 13 травня 1997 року N 1-зп, де
зазначено наступне.

Стаття 58 Конституції України 1996 року
закріплює один з найважливіших
загальновизнаних принципів сучасного
права - закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Це означає, що
вони поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на
конституційному рівні є гарантією
стабільності суспільних відносин, у
тому числі відносин між державою і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого
нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі
поширюється також на Конституцію, яка є
Основним Законом держави (Преамбула
Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається
лише у випадках, коли закони та інші
нормативно-правові акти пом'якшують
або скасовують відповідальність особи
(частина перша статті 58 Конституції
України).

З огляду на наведену позицію
Конституційного Суду України, можна
дійти висновку, що ставки орендної
плати за земельні ділянки, визначені
пп.288.5.1 п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу
України, мають обов'язково
застосовуватись при укладенні
договорів після набрання чинності
наведеними нормами, тобто з 01.01.2011.

Водночас, закріплення в Податковому
кодексі України мінімального та
максимального значення розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
означає те, що орендна плата за такі
земельні ділянки є регульованою
законодавством ціною.

Поряд з цим ані Податковий кодекс
України, ані інші нормативно-правові
акти не закріплюють обов'язок орендаря
автоматично перераховувати орендну
плату (сплачувати її в більшому
розмірі) в разі законодавчої зміни
граничного розміру цієї плати. Тобто,
на переконання суду, особа зобов'язана
буде сплачувати більший розмір
орендної плати лише у випадку внесення
відповідних змін до договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
оренду землі", орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

Згідно із ст.30 Закону України "Про
оренду землі", зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

За правилами ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного
кодексу України у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Проте, Сумська міська рада не
ініціювала процедуру внесення змін до
договорів оренди землі, укладеного з
позивачем в частині визначення
орендної плати у зв'язку з набранням
чинності Податковим кодексом України,
відповідно розмір орендної плати,
визначений договорами, не змінювався.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони
не вносили змін до договорів оренди
землі в частині розміру орендної плати,
додаткові угоди про внесення змін до
договорів оренди земельної ділянки
або судове рішення про зміну вказаних
договорів щодо розміру орендної плати
відсутні, на переконання суду, правових
підстав для сплати більшого розміру
орендної плати, аніж визначеного
умовами договору, у позивача немає, а
тому визначення податковим органом
податкового зобов'язання з орендної
плати за земельні ділянки державної і
комунальної власності в розмірі 30638,97
грн. не ґрунтується на приписах
Податкового кодексу, Закону України
"Про оренду землі" та інших правових
актів, що врегульовують спірні
правовідносини.

Крім того, зазначена правова позиція
кореспондується з висновками,
викладеними в постанові Верховного
Суду України від 11.06.2013, де зазначено, що
хоча зміна розміру земельного податку
згідно із Законом № 309-VІ є підставою
для перегляду встановленого розміру
орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичну зміну умов договору
щодо розміру орендної палати, а відтак
відповідного донарахування ДПІ суми
податкового зобов'язання з орендної
плати із застосуванням штрафних
санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
суперечить вимогам чинного
законодавства, є необґрунтованим та
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16.07.2014р. по
справі № 818/1638/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.