Справа № 810/4722/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Справа №810/4722/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень про коригування
митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі -
позивач, ТОВ «Фоззі-Фуд», Товариство) до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів (далі - відповідач, Митний
орган) про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
митної вартості товарів:

- №100270004/2014/000023/2 від 04.02.2014;

- №100270004/2014/000041/2 від 21.02.2014;

- №100270004/2014/000050/2 від 02.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
митному оформленні товарів, що
ввозились на територію України,
Товариство самостійно визначило їх
митну вартість за основним методом -
ціною договору (контракту), заявило цей
показник в митних деклараціях, до яких
додало документи, що її підтверджують,
та в яких зазначено всі кількісні та
якісні показники товару, що ввозився.
Однак, на думку позивача, Митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товарів,
визначеною за ціною договору
(контракту), та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив, просив відмовити у
його задоволенні. В своїх письмових
запереченнях на адміністративний
позов відповідач зазначив, що при
митному оформленні вартість товарів,
заявлена позивачем, викликала
обґрунтований сумнів. Митним органом
запропоновано Товариству надати низку
додаткових документів, проте такі
вимоги виконані позивачем не в повному
обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд», код за
, зареєстроване як юридична
особа 02.12.2002, запис до ЄДР від 21.01.2005
№0000782.

12.08.2013 між ТОВ «Фоззі-Фуд» (покупець) та
юридичною особою Компанія «Nowaco A/S»,
Данія (продавець) укладено контракт
№343, відповідно до умов якого продавець
продає, а покупець покупає продукцію в
асортименті, кількості, за цінами,
відповідно до інвойсів, які є
невід'ємною частиною контракту. Ціни на
товар встановлюються в інвойсах на
кожну партію товару. Ціна включає в
себе вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
завантаження, розходи з митного
оформлення вантажу у країні покупця.
Загальна сума контракту становить 1 800
000,00 доларів США. Усі ціни за даним
контрактом, а також умови поставок за
умовами CIF Одеса/Іллічівськ, Україна,
відповідно до Incoterms, 2010. Місце доставки
товару - митний пост Київ Західний, м.
Київ, вул. Велика Кільцева, 4. Платежі за
товар здійснюються шляхом грошового
переказу у доларах США на банківський
рахунок продавця через 60 календарних
днів з дати виписки коносаменту.

На підставі зазначеного контракту
позивачем імпортований товар: риба
свіжоморожена морська хек (Argentinean seafrozen
Hake H&G&T/Merluccius hubbsi) торгівельної марки
Pescargen S.A., виробник Pescargen S.A., країна
виробництва Аргентина (AR), код УКТЗЕД
, та риба свіжоморожена морська
нототенія (Seafrozen Nototenia) торгівельної
марки Pesquerias Nores Marin, виробник Pesquerias Nores
Marin, S.L., країна виробництва Іспанія, код
УКТЗЕД , відповідно до інвойсів:

1) №564975 (S-061770) від 13.12.2013 щодо товару риба
свіжоморожена морська хек кількістю
27,9566 тон ціною 1,95 дол. США/кг на суму
54515,37 дол. США;

2) №564977 (S-061773) від 13.12.2013 щодо товару риба
свіжоморожена морська хек кількістю
27,95 тон ціною 1,95 дол. США/кг на суму 54512,25
дол. США;

3) №565459 (S-061770) від 03.01.2014 щодо товару риба
свіжоморожена морська хек кількістю
27,977 тон ціною 1,95 дол. США/кг на суму 54555,55
дол. США;

3) №566146 (S-062399) від 01.02.2014 щодо товару риба
свіжоморожена морська нототенія
кількістю 28,4 тони ціною 1,77 дол. США/кг
на суму 50268,00 дол. США;

4) №566147 (S-062413) від 01.02.2014 щодо товару риба
свіжоморожена морська нототенія
кількістю 28,485 тони ціною 1,75 дол. США/кг
на суму 50268,00 дол. США.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
зазначеного зовнішньоекономічного
контракту, позивачем до Митного органу
подані наступні митні декларації (далі
- МД):

1) відповідно до інвойсів №564975 (S-061770)
від 13.12.2013 та №564977 (S-061773) від 13.12.2013 -
№100270004/2014/339217 від 04.02.2014;

2) відповідно до інвойсу №565459 (S-061770) від
03.01.2014 - №100270004/2014/339491 від 21.02.2014;

3) відповідно до інвойсів №566146 (S-062399)
від 01.02.2014 та №566147 (S-062413) від 01.02.2014 -
№100270004/2014/339943 від 04.04.2014.

Так, до МД №100270004/2014/339217 від 04.02.2014
позивачем подані копії: контракту №343
від 12.08.2013, міжнародної транспортної
накладної (СМR), інвойсів №564975 (S-061770) від
13.12.2013 та №564977 (S-061773) від 13.12.2013,
пакувальних листів від 13.12.2013.

Аналогічні пакети документів були
подані до МД №100270004/2014/339491 від 21.02.2014 та
№100270004/2014/339943 від 04.04.2014.

Митним органом проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення за митними
деклараціями та повідомлено позивача в
електронному вигляді про те, що
відповідно до статті 53 Митного кодексу
України декларанту необхідно подати
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару, а саме: рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг із виконанням умов договору
(угоди, контракту); договір із третіми
особами, пов'язаний з виконанням
договору про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; виписку з
бухгалтерської документації та інші
(за наявності) платежі та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

За результатом розгляду пропозицій
Митного органу про надання додаткових
документів щодо вказаних митних
декларацій, Товариство листом №178 від
04.04.2014 надало додаткові документи, а
саме: копії прайс-листів компанії «Nowaco
A/S» та комерційних пропозицій компанії
«Nowaco A/S», а також повідомило про
неможливість надання на той момент
інших документів.

За результатами опрацювання
зазначених митних декларацій Митним
органом сформовано картки відмови у
митному оформленні (випуску) товарів та
прийняті рішення про коригування
митної вартості товарів, якими
скориговано митну вартість
імпортованого Товариством товару, а
саме:

- №100270004/2014/000023/2 від 04.02.2014, відповідно
до якого заявлена митна вартість
товару (риба свіжоморожена морська хек)
становила 1,95 дол. США/кг, після
коригування - 2,80 дол. США/кг. Графа 33
рішення не заповнена.

- №100270004/2014/000041/2 від 21.02.2014, відповідно
до якого заявлена митна вартість
товару (риба свіжоморожена морська хек)
становила 1,95 дол. США/кг, після
коригування - 2,80 дол. США/кг. Підстава
для коригування відповідно до графи 33
рішення: у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
наданих документах містяться
розбіжності); наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованих товарів призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості;
декларантом не надано додаткові
документи згідно з ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України.

- №100270004/2014/000050/2 від 02.04.2014, відповідно
до якого заявлена митна вартість
товару (риба свіжоморожена морська
нототенія) становила 1,76 дол. США/кг,
після коригування - 1,83 дол. США/кг.
Підстава для коригування відповідно до
графи 33 рішення: митна вартість товарів
не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції):
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів;
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товарів умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України; у митного
органу наявна інформація, яка призвела
до виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості; факти, які
вплинули на коригування - використані
декларантом відомості не підтверджені
документально.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що відповідно до
оскаржуваних рішень митна вартість
товарів визначалася відповідачем за
резервним методом та ґрунтується на
раніше визнаних митним органом
вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання
Товариством подані нові митні
декларації, у яких вказано митну
вартість товару на рівні, визначеному
Митним органом.

Листом №УРБ 10/14-1855 від 23.04.2014 позивач
звернувся до Митного органу із заявою
про визнання митної вартості товарів,
оформлених за МД №100270004/2014/339217 від
04.02.2014 і №100270004/2014/339491 від 21.02.2014, та
скасування рішень про коригування
митної вартості №100270004/2014/000023/2 від
04.02.2014 і №100270004/2014/000041/2 від 21.02.2014, до
якої додав копії виписок з
бухгалтерської документації від 18.04.2014,
платіжних доручень, листа
постачальника щодо неможливості
надання експортної декларації від
10.04.2014.

Листом №5571/1/26-70-63-02 від 07.05.2014 Митний
орган повідомив Товариству про
відсутність підстав для перегляду
оскаржуваних рішень.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами,
суд виходить з наступного.

Відносини, з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012 (далі - Митного кодексу України), а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, серед іншого, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Приведена норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, згідно з якими митний контроль
має передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України,
серед іншого, передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Системний аналіз положень частини
третьої статті 53, частин першої, другої
та п'ятої статті 54, статті 58 Митного
кодексу України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Водночас, право митного органу на
витребування додаткових документів
закон пов'язує з вичерпним переліком
підстав, які стосуються недоліків у
наданих для митного оформлення товарів
основних документах для підтвердження
митної вартості товарів, перелік яких
наведено у частині другій статті 53
Митного кодексу України.

Такими імперативними умовами є
наявність обґрунтованих сумнівів у
правильності зазначеної декларантом
митної вартості товарів та/або
існування обґрунтованих підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що
право витребовувати додаткові
документи не означає безапеляційного
неврахування наданих під час
проведення консультацій документів та
в процедурі підтвердження заявленої
митної вартості товарів, що
декларуються.

З аналізу приведених норм також
вбачається наявність у митного органу
обов'язку зазначити конкретні
обставини, які викликали відповідні
сумніви, причини неможливості
перевірки розрахунку митної вартості
на підставі наданих декларантом
документів, обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності. Крім того, для
витребування доказів на спростування
наявності впливу взаємозв'язку покупця
та продавця на митну вартість
задекларованого товару митниця
зобов'язана обґрунтувати обставини,
які свідчать про ймовірність існування
такого взаємозв'язку.

При цьому, згідно із частиною четвертою
статті 15 Угоди про застосування статті
VII Генеральної угоди про тарифи й
торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди
особи вважаються пов'язаними між собою,
тільки якщо: вони є службовцями або
директорами підприємств один в одного;
вони юридично визнані партнерами по
бізнесу; вони є роботодавцем і
працівником; будь-яка особа
безпосередньо чи опосередковано
володіє, контролює або утримує 5 чи
більше відсотків випущених акцій, що
дають право голосу, або акцій обох з
них; один з них безпосередньо або
опосередковано контролює іншого;
обидва безпосередньо або
опосередковано контролюються третьою
особою; разом вони безпосередньо або
опосередковано контролюють третю
особу; вони є членами однієї й тієї
самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з
одною в бізнесі таким чином, що одна з
них є одноосібним агентом, одноосібним
дистриб'ютором чи одноосібним
концесіонером іншого, як би це не
називалося, уважаються пов'язаними для
цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають
під вказані критерії.

Як вбачається з наявних матеріалів,
витребовуючи у позивача додаткові
документи, відповідач послався на ту
обставину, що наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованого товару, призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Разом з цим, відповідач під час
розгляду справи не повідомив суду
жодних обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості, або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

У даній справі судом також не
встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у статті 58 Митного
кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов
висновку про відсутність у Митного
органу підстав витребовувати
додаткові документи, перелік яких
наведений у частині третій статті 53
Митного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваних рішень
вбачається, що відповідачем не вказано,
яка конкретно інформація є наявною у
митного органу, що призвела до
виникнення обґрунтованого сумнівів у
правильності визначення позивачем
митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної Митним
органом у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
ним митної вартості товару, та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність вимогам частини 2
статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, в порушення приведених вище
норм спірні рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Натомість, у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9
Митного кодексу України.

Більш того, рішення про №100270004/2014/000023/2
від 04.02.2014 не містить відомостей про
підстави його винесення та
застосування резервного методу
визначення митної вартості
імпортованого Товариством товару.

Такі дії відповідача є прямим
порушенням частини сьомої статті 54
Митного кодексу України, відповідно до
якої у разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, судом встановлено, що у
всіх випадках Товариство під час
митного оформлення не подало лише ті
документи, які були відсутні на момент
митного оформлення. Крім того, судом
встановлено, що Товариством у межах
встановленого Митним кодексом України
80-денного строку на виконання вимог
Митного органу по вищезазначеним МД
надані витребувані Митним органом
додаткові документи, в тому числі копії
виписок з бухгалтерської документації,
платіжних доручень про оплату товарів,
які можливо ідентифікувати з
оцінюваними товарами за номерами
інвойсів, виписок по особовому рахунку
Товариства, які підтверджують оплату
ним товару відповідно до умов
вищезазначеного
зовнішньоекономічного контракту.

Частиною другою статті 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що Митний орган не навів
жодного обґрунтованого пояснення та не
надав жодного доказу, які б свідчили
про наявні розбіжності, що не дають
можливість підтвердити числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Також відповідачем не доведено
неможливості застосування основного
методу визначення митної вартості - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

Як встановлено судом, митна вартість
товарів була підтверджена позивачем
всіма необхідними документами,
зазначеними у частини другій статті 53
Митного кодексу України.

Отже, Декларантом для підтвердження
митного оформлення товару було подано
усі документи, які підтверджують
вартість товару та усі складові митної
вартості.

У спірних рішеннях відсутні зазначення
будь-яких розбіжностей у поданих до
митного оформлення додаткових
документах для підтвердження
заявленої митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості товарів не було
підстав для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору.

В оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості товарів не
визначено які саме показники (складові)
митної вартості не підтверджено
документально та викликали сумнів у
Митного органу, та стали причиною
неможливості застосування першого
методу.

Відповідно до пункту 1 Загального
вступного коментарю до Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року
(набула чинності для України 16.05.2008)
первинною основою для митної вартості
за цією Угодою є «контрактна вартість»,
як це визначено в Статті 1 даної Угоди.
Статті від 2 до 7 передбачають методи
визначення митної вартості у випадках,
коли вона не може бути визначена згідно
з положеннями Статті 1.

З наведеного вбачається, що Митний
орган не обґрунтував у своїх рішеннях,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, не
навів обставини, які мали були бути
підтвердженні додатково запитаними
Митним органом документами.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 54
Митного кодексу України у разі якщо під
час проведення митного контролю митний
орган не може аргументовано довести, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, заявлена декларантом
або уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, відповідачем при невизнанні
митної вартості, заявленої
Товариством, та визначенні митної
вартості за іншим, відмінним від
першого, методом, необґрунтовано із
посиланням на надані декларантом
документи, причини неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості, тому митна
вартість повинна бути визнана
автоматично.

Митним органом не доведено
неможливості застосування інших
методів визначення митної вартості,
окрім резервного.

При цьому суд звертає увагу на те, що
відповідно до частини 1 статті 452
Митного кодексу України інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України (Указом Президента
України від 06.04.2011 № 396/2011), у тому числі
і з питань статистики зовнішньої
торгівлі.

Враховуючи наявні у матеріалах справи
відомості Державної служби статистики
України (http://ukrstat.gov.ua/) середня вартість
імпорту товарів за кодом УКТЗЕД 303661200 з
Аргентини за січень-травень 2014 року
складає 2,2455 дол. США/кг., а товару за
кодом 303899000 з Іспанії за січень-травень
2014 року складає 1,7108 дол. США/кг.

Як було зазначено вище, заявлена
позивачем митна вартість товару за
кодом УКТЗЕД 303661200 (хек) становила 1,95
дол. США/кг, а відповідачем визначена
митна вартість товару на рівні 2,80 дол.
США.

В свою чергу, митну вартість товару за
кодом УКТЗЕД 303899000 (нототенія)
позивачем визначено на рівні 1,76 дол.
США/кг, а відповідачем митна вартість
визначена на рівні 1,83 дол. США/кг.

Отже, визначена Митним органом митна
вартість товарів перевищує середню
вартість імпорту цього товару в
Україну у період прийняття
оскаржуваних рішень.

Поряд із цим, з аналізу витягів з
цінової бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби з 02.01.2014 по 02.04.2014 митна
вартість товару на умовах поставки CIF
за кодом УКТЗЕД 303661200 з Аргентини та
кодом 303899000 з Іспанії, вбачається, що
визначена Митним органом митна
вартість приблизно дорівнює середньої
задекларованої імпортерами вартості
товару за УКТЗЕД 303899000 (нототенія), тоді
як митна вартість, визначена Митним
органом, значно перевищує середню
вартість товару за кодом УКТЗЕД 303661200
(хек), а саме визначено на рівні 2,8 дол.
США/кг, тоді як середньою вартістю
імпорту за вказаний період є 1,95 дол.
США/кг.

Таким чином, середня вартість імпорту
аналогічних/подібних товарів цих самих
країн походження є нижчою за визначену
Митним органом і дорівнює або нижче
вартості, заявленої Товариством, на
підставі чого суд дійшов висновку про
наявність у Митного органу можливості
застосувати метод 2а або 2б визначення
митної вартості товарів (за ціною
договору щодо ідентичних або подібних
товарів), проте відповідач цього не
зробив, застосувавши метод 2ґ
(резервний).

Відтак, суд дійшов висновку, що у ході
судового розгляду справи Митним
органом не доведено неможливості
застосування інших методів визначення
митної вартості, окрім резервного.

Поряд із вищевказаним суд зауважує, що
відповідно до опису графи 33 розділу 2
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 №598,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, у
випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу (стаття 64 Кодексу)
зазначаються докладна інформація та
джерела, які використовувалися митним
органом при її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби допускається
тільки при визначенні митної вартості
відповідно до положень статей 59, 60 та 64
Кодексу з обов'язковим зазначенням
номера та дати митної декларації, яка
була взята за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Аналогічна вимога міститься у статті 64
Митного кодексу України, яка визначає
правила та умови застосування
резервного методу для визначення
митної вартості товарів, частиною 2 та
пунктом 7 частини 3 якої передбачено, що
митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях та не може
визначатися на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Водночас, відповідачем в оскаржуваних
рішеннях не вказано раніше визнану
(визначену) митну вартість, що
підтверджує її визначення на підставі
довільної вартості в порушення
вказаних норм Митного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного
кодексу України застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 «Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів», затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в
Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також
вказується про проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методів визначення митної
вартості товарів відповідно до вимог
статей 59 - 61 Кодексу. Результати
проведеної консультації, а також
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до Товариства не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
Митного органу будь-якої спрямованості
на діалог з декларантом з метою
визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішеннях не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

А також, як було зазначено вище, у одній
з декларацій графа 33 не заповнена
взагалі.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів. Так, Верховний
Суд України зазначає, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару він відповідно до
вимог статті 266 Митного кодексу України
зобов'язаний провести процедуру
консультацій, у ході яких мав би дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів (постанови Верховного
Суду України від 14.05.2013 у справі №
21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21- 56а10, від
07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у
справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі №
21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Суд також зауважує, що Митний орган при
здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться у
ЄАІС Держмитслужби України, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті митним органом відповідних
рішень. Та обставина, що у ЄАІС
Держмитслужби України є інформація про
те, що товар, який задекларовано однією
особою, іншими особами задекларований
та розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено
обґрунтованості виникнення сумнівів
щодо достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей та правомірності своїх дій
щодо відмови у визначенні митної
вартості товару за ціною договору та
застосування інших методів, крім
резервного, а також прийняття
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
Митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом та прийняв
оскаржувані рішення, відтак такі
рішення підлягають скасуванню.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів: №100270004/2014/000023/2
від 04 лютого 2014 року, №100270004/2014/000041/2 від
21 лютого 2014 року, №100270004/2014/000050/2 від 02
квітня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» () судовий збір у сумі 255
(двісті п'ятдесят п'ять) грн. 05 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.