Справа № 2а-3881/10
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/76010/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 17 грудня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27
жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача. Просив
визнати незаконними дії відповідача
щодо нарахування та виплати йому
пільгової пенсії без повного
зарахування пільгового стажу;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Золотоніському районі
Черкаської області здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням:
загального трудового стажу
визначеного ч. 3 ст. 15 Договору між
Урядом України та Урядом Естонської
Республіки «Про співробітництво в
галузі соціального забезпечення» від
20 лютого 1997 року, ратифікованого 4
листопада 1997 року (Закон України №
615/97-ВР) з 1 січня 1992 року по 15 грудня 1994
року та пільгового стажу за Списком № 1
згідно ст. 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з 15 вересня 1967
року по 1 січня 1992 року; розмір пенсії
розраховувати за 60 календарних місяців
з 14 грудня 1989 року по 15 грудня 1994 року;
виплатити йому недоплачену суму
пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач при призначенні пенсії
протиправно не зарахував до його
пільгового стажу весь період служби в
Збройних Силах СРСР та роботу на
Таллінському заводі залізобетонних
виробів (Естонська Республіка) з 1
січня 1991 року по 15 грудня 1994 року.

Постановою Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 17 грудня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2011 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з 9 жовтня 2002
року перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області, та отримує пенсію відповідно
до п. «а» ст. 13, ст. 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», виходячи із
загального стажу його роботи - 22 роки 8
місяців та пільгового стажу роботи,
який дає право на призначення вказаної
пенсії - 6 років 5 місяців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що згідно статей 15, 16 Договору між
Урядом України та Урядом Естонської
Республіки про співробітництво в
галузі соціального забезпечення від 20
лютого 1997 року, ратифікованого Законом
України № 615/97-ВР від 4 листопада 1997
року, пенсія призначена позивачу з
урахуванням стажу, набутого на
території України, а за страховий стаж,
набутий на території Естонії, пенсія
має призначатися позивачу Естонською
стороною після досягнення ним
пенсійного віку за законодавством
Естонії.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про загальнообовязкове державне
пенсійне страхування» якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про пенсійне
забезпечення, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Питання соціального забезпечення осіб,
а також членів їхніх сімей, на яких
поширювалось або поширюється
законодавство України чи Естонської
Республіки в галузі соціального
забезпечення, в тому числі щодо
призначення пенсії за віком,
врегульовані Договором між Урядом
України і Урядом Естонської Республіки
про співробітництво в галузі
соціального забезпечення від 20 лютого
1997 року, ратифікованим Законом України
№ 615/97-ВР від 4 листопада 1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного
Договору для встановлення права на
пенсію, зумовлену накопиченням
періодів страхування, в цілях
підсумовування періодів зараховуються
періоди страхування, накопичені
відповідно до законодавства обох
Сторін, за умови, що вони не співпадають
повністю або частково в часі.

Згідно ст. 16 цього ж Договору, якщо
право на пенсію згідно з
законодавством Сторін виникає тільки в
результаті підсумовування періодів
страхування, набутих згідно із
законодавством обох Сторін, розмір
пенсії кожна Сторона обчислює і
виплачує відповідно до страхового
стажу, набутого на її території.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо безпідставності вимог
про зарахування до пільгового стажу
період роботи позивача на Таллінському
заводі залізобетонних виробів
(Естонська Республіка) з 1 січня 1991 року
по 15 грудня 1994 року.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції - без змін.

Питання про скасування рішення суду
першої інстанції не вирішується,
оскільки вказане рішення скасовано
постановою суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 17 грудня 2010 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк