Справа № 2а-816/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року Справа №
9104/110019/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
29 липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Боршівської сільської ради,
ОСОБА_2 треті особи управління
Держкомзему в Перемишлянському районі,
центр державного земельного кадастру в
Перемишлянському районі,
Перемишлянська державна нотаріальна
контора про визнання незаконним
рішення зобов'язання до вчинення дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Боршівської сільської ради, третьої
особи ОСОБА_2, управління Держкомзему в
Перемишлянському районі, центру
державного земельного кадастру в
Перемишлянському районі,
Перемишлянської державної
нотаріальної контори в якому просив
визнати рішення № 196 ХІХ-ї сесії V-го
скликання Боршівської сільської ради
від 28 квітня 2009 року «Про розгляд
звернення-вимоги гр.ОСОБА_1» -
незаконним, зобов'язати сільську раду
затвердити та встановити тверді межові
знаки (дерев'яні кілки довжиною 0.50 м
кожний) між його господарством по
АДРЕСА_1, та господарством третьої
особи - ОСОБА_2, що по АДРЕСА_2
Перемишлянського району на віддалі не
більше одного метра від господарської
будівлі - стайні ОСОБА_2 по всій довжині
їх земельних ділянок, визнати
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом ВМІ №665438 від 31 липня 2009
року, видане ОСОБА_2 - недійсним та
визнати Державний акт Серії ЛВ №509 від
16 жовтня 1997 року на право власності на
земельну ділянку площею 0.2459 га, виданий
ОСОБА_3, жительці села Боршів
Перемишлянського району недійсним.

Ухвалою Перемишлянського
районного суду Львівської області від
15 квітня 2011 року провадження у справі в
частині позовних вимог щодо визнання
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом ВМІ №665438 від 31 липня 2009
року, видане ОСОБА_2 - недійсним та
визнання Державного акту Серії ЛВ №509
від 16 жовтня 1997 року на право власності
на земельну ділянку площею 0.2459 га,
виданий ОСОБА_3, жительці села Боршів
Перемишлянського району недійсним -
закрито.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 липня 2011
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції при прийнятті
постанови безпідставно не врахував
його порушених прав та інтересів на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 села
Боршів, що перебуває в його законному
користуванні, оскільки в оскаржуваному
рішенні сесії сільської ради № 196 від 28
квітня 2009 року «Про розгляд
звернення-вимоги гр.ОСОБА_1» не
зазначено: між якими саме земельними
ділянками (землекористувачами)
затверджено межу по фактичному стану, в
якому саме місці села Боршів
затверджено межу, тобто місце
розташування земельних ділянок,
розділених вказаною межею, які саме
площі земельних ділянок вказано на
акті-абрисі, що додається до вказаного
рішення, до чиїх саме земель
відносяться зображені земельні
ділянки, з якими землями межують із
всіх сторін ці земельні ділянки,
цільове призначення земельних ділянок,
в оскаржуваному рішенні також не
відображено площ земельних ділянок,
які рахуються в земельно-кадастровій
та погосподарських книгах Боршівської
сільської ради.

Окрім того, відповідно до акту-абрису ,
який додається до оскаржуваного
рішення сесії сільської ради, межа між
його господарством та господарством
ОСОБА_2, ніби, проходить на віддалі 2.40
метра від стіни будівлі стайні
останньої, хоч по фактичному
користуванню - для обслуговування
будівлі останньої згідно державних
будівельних норм є і (один) метр, тобто -
межа між його господарством та
господарством ОСОБА_2 проходить на
віддалі не більше одного метра від
господарської будівлі - стайні і вони
нею в такому розмірі користуються, а не
2.40 м, як це невірно зазначено в
акті-абрисі, що додається до рішення №
196 сесії сільради від 28 квітня 2009 року.

Крім того суд у постанові незаконно
вказав на те, що при розгляді його
звернення Боршівська сільська рада 28
квітня 2009 року вірно розглянула
останнє і затвердила між його та ОСОБА_2
земельними ділянками межу, хоч з
оскаржуваного рішення сесії сільської
ради № 196 від 28 квітня 2009 року «Про
розгляд звернення-вимоги гр.ОСОБА_1»
цього не вбачається взагалі.

Також суд першої інстанції прийшов до
помилкового переконання та не прийняв
до уваги такого важливого факту, як
доказу підставності його позовних
вимог, що акт-абрис встанов лення та
узгодження меж земельної ділянки від 06
листопада 1996 року ОСОБА_3 на земельну
ділянку площею 0.2459 га по АДРЕСА_1
містить підписи лише землевпорядника
Боршівської сільської ради Бобала П.М.
та голови вказаної сільської ради
Підківки Н.С., який завірений круглою
гербовою печаткою виконкому
Боршівської сільської ради, але без
його, ОСОБА_1, підпису, оскільки напроти
його прізвища у вказаному акті є
підпис, вчинений іншою особою, явно
відмінний від його, тобто без
погодження, а також без підпису іншого
землеко ристувача ОСОБА_6, а отже не
може мати юридичної сили та Державний
акт на право власності на земельну
ділянку Серії ЛВ № 509 площею 0.2459 га від
16 жовтня 1997 року на ім.'я ОСОБА_3 і мав би
бути судом визнаний, як недійсний .

Суд першої інстанції при прийнятті
постанови не прийняв до уваги того, що
між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не
існує межових знаків (кілків, будь-якої
огорожі), а тому посилання суду щодо
співпадіння розміру, площі, межі
земельної ділянки у вказаному
Державному акті серії ЛВ № 509 з даними
акту встановлення і узгодження меж,
акті-абрисі та плані є помилковим і не
може бути таким, що достеменно
встановленим судом.

Також суд при прийнятті оскаржуваної
постанови невірно врахував і зіслався
на чинність вказаного вище Державного
акту про право власності на землю
ОСОБА_2, оскільки він відображає (без
межі з господарством ОСОБА_6) цю
земельну ділянку не по всій довжині
користування нею земельною ділянкою, а
лише до її господарської будівлі -
стайні, тобто цей Державний акт не
відображає реального стану існуючих
меж, що, ніби, співпадають з невірною
документацією, складеною Боршівською
сільською радою.

На підставі викладеного вище просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку із зверненням ОСОБА_1 у
Боршівську сільську раду щодо
вирішення земельного спору, 27 та 28
квітня 2009 р. комісія з числа
представників сільської ради та за
участю землекористувачів ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 провела обміри земельних
ділянок по АДРЕСА_1, дані яких
відображені в складеному на місці
Акті-абрисі. Також комісією складені
Акти від 27 та 28 квітня 2009р., в яких
зазначено, що при визначенні межі
земельних ділянок враховано дані
карти-схеми за 1956 р., і що саме з
врахуванням тих даних та згідно
фактично існуючої межі члени комісії
намагалися встановити на місці тверді
межові знаки, але їм в цьому
перешкоджала ОСОБА_7 Розглядаючи 28.04.2009
р. звернення ОСОБА_1 про встановлення
межових знаків, сесія Боршівської
сільської ради, з врахуванням даних,
зазначених в Актах за 27 та 28 квітня 2009р.
та доданому до них Акту-абрису,
затвердила межу між земельними
ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
фактичному її стану.

Судом першої інстанції при розгляді
справи вірно зазначено, що згідно
пункту 34ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської ради вирішуються відповідно
до закону питання регулювання
земельних відносин. Статтею 12
Земельного кодексу України визначено,
що до повноважень сільських рад у
галузі земельних відносин відносить
вирішення земельних спорів. А статтею
107 ЗК України встановлено, що основою
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості відновити дійсні
межі, їх встановлення здійснюється за
фактичним використання земельних
ділянок. Згідно ст. 158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян.

Суд першої інстанції при вирішення
спору дійшов до переконання, що спірне
рішення органу місцевого
самоврядування прийняте в межах його
компетенції, на підставі даних,
встановлених повноважними
представниками з виходом на місце та не
суперечить раніше встановленим даним
щодо межі між спірними земельними
ділянками.

Однак колегія суддів з такими доводами
суду першої інстанції не погоджується
з наступних міркувань.

Згідно зібраних у справі доказів
рішенням Боршівської сільської ради
від 17.07.1995 р., ОСОБА_3 надана у приватну
власність земельна ділянка площею 0,2459
га по АДРЕСА_3 в с.Боршів, а 16.10.1997р. їй
виданий Державний акт на
право-приватної власності на землю
серії ЛВ №509 на дану земельну ділянку,
який зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю. ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
ОСОБА_3 померла і спадщину після її
смерті прийняла дочка ОСОБА_1, згідно
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно-земельну
ділянку площею 0.2459 га 31.07.2009 р.

Суд першої інстанції помилково вважав,
що порівнюючи розміри, площі та межі
земельної ділянки, які зазначені в
Державному акті серії ЛВ №509, з даними,
зазначеними в Акті встановлення та
узгодження меж, акті-абрисі та плані
встановлення меж співпадають між
собою, бо як вбачається з Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЛВ №509 виданого ОСОБА_3 та
успадкованого ОСОБА_1, що по периметру
розміри земельної ділянки становлять
від А до Б 19,82 м., від В до Г 11,05 м., а
згідно Акту-абрису затвердженого
оскаржуваним рішенням сільської ради
№196 від 28.04.2009 р. розміри відповідно
зазначені 19,76 м. та 12,50, а відтак
сільська рада затвердивши межу
земельних ділянок по фактичному стану,
практично внесла без достатніх для
цього правових підстав зміни у
власності на земельну ділянку.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що позовні вимоги в
частині визнання рішення № 196 ХІХ-ї
сесії V-го скликання Боршівської
сільської ради від 28 квітня 2009 року
«Про розгляд звернення-вимоги
гр.ОСОБА_1» - незаконним заслуговують на
увагу.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
сільської ради затвердити та
встановити тверді межові знаки
(дерев'яні кілки довжиною 0.50 м кожний)
між господарством позивача по АДРЕСА_1,
та господарством третьої особи -
ОСОБА_2, що по АДРЕСА_2 Перемишлянського
району на віддалі не більше одного
метра від господарської будівлі -
стайні ОСОБА_2 по всій довжині їх
земельних ділянок, то колегія суддів
зазначає, що суд не наділений
повноваженнями у даній спірній
ситуації встановлювати межі між
господарства. І у даному випадку слід
зобов'язати сільську раду повторно
розглянути вимогу - звернення ОСОБА_1.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід скасувати, бо
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а позовні вимоги задовольнити
частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково, постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 29 липня 2011 року
по справі № 2а-816/11 - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати протиправним та
скасувати рішення № 196 ХІХ-ї сесії V-го
скликання Боршівської сільської ради
від 28 квітня 2009 року «Про розгляд
звернення-вимоги гр.ОСОБА_1».

Зобов'язати Боршівську сільську раду
повторно розглянути вимогу-звернення
ОСОБА_1 щодо встановлення межових
знаків.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений
19.09.2014 року