Справа № 804/8659/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
28 липня 2014 р. Справа № 804/8659/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного акціонерного
товариства «Нікопольський ремонтний
завод» про стягнення заборгованості, -
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Нікопольський ремонтний
завод» (далі - ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод», відповідач), в якому
- стягнути з ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод» на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів адміністративно
-господарські санкції у розмірі 489937, 20
- стягнути з відповідача на
користь Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 146, 98 грн.
В обґрунтування позову позивачем
зазначено, що за 12 робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами,
відповідач до 15.04.2014 р. повинен був
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 489937, 20 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 146, 98 грн. Представник
позивача в судовому засіданні
адміністративний позов підтримала та
просила задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову та зазначив, що
підприємством вжито всіх необхідних
заходів щодо працевлаштування
інвалідів; відповідач письмово
інформував Нікопольський
міськрайонний центр зайнятості про
наявність вакантних робочих місць
шляхом подання звітів форми № 3-ПН,
самостійно здійснював пошук інвалідів,
які бажають працювати, шляхом
розміщення в місцевих газетах
повідомлень про наявність на
підприємстві робочих місць. Враховуючи
те, що обов'язок щодо виявлення та
реєстрації інвалідів, які бажають
працювати, здійснення пошуку
підходящої для інваліда роботи тощо
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» від 21.03.1991 р. №
875-XII (далі - Закон № 875-XII) покладено на
місцеві органи державної служби
зайнятості, а відповідачем належним
чином виконано усі покладені на нього
обов'язки щодо працевлаштування
інвалідів у 2013 р., відсутні правові
підстави для застосування до
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для інвалідів, та, відповідно, для
нарахування та сплати пені за
порушення строку сплати
адміністративно-господарських
санкцій. Представник відповідача в
судовому засіданні просив відмовити в
задоволенні адміністративного позову
Дослідивши письмові докази по справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши чинне
законодавство, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню з наступних
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ПрАТ
«Нікопольський ремонтний завод»
подано до Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 р. за формою № 10-ПІ,
затвердженого наказом Міністерства
праці України від 10 лютого 2007 року № 42.
Згідно рядка № 01 звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік, середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
(осіб) становить 573 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок № 02) становить 11
осіб; кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону № 875-XII (рядок № 03)
З огляду на те, що відповідно до звіту
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 р. за формою 10-ПІ,
відповідачем самостійно не нарахована
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
відповідачем розраховано суму позову,
пред'явленого щодо стягнення
заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів -
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 489937, 20 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 146, 98 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно ст. 18 Закону № 875-XII, забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Згідно з ч. ст. 18-1 Закону № 875-XII,
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
Аналізуючи наведені норми
законодавства, необхідно зробити
висновок, що Закон № 875-XII покладає на
підприємство обов'язок створити
робочі місця для працевлаштування
інвалідів та повідомити про це органи
перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону 875-XII, а ті,
в свою чергу, зобов'язані направити
підприємству на працевлаштування
інвалідів. Отже, на підприємства
покладено обов'язок по забезпеченню
певної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх безпосереднього
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод» щомісячно подавало до
Нікопольського міськрайонного центру
зайнятості звіти за формою № З-ПН за 2013
р. з зазначенням вакансій для
інвалідів: 03.01.2013 р. - 20 вакансій, 01.02.2013 р.
- 20 вакансій, 26.02.2013 р. - 20 вакансій, 04.04.2013
р. - 15 вакансій, 16.05.2013 р. - 15 вакансій,
07.06.2013 р. - 15 вакансій, 03.07.2013 р. - 14
вакансій, 08.08.2014 р. - 14 вакансій, 03.09.2014 р. -
14 вакансій, 02.10.2014 р. - 14 вакансій, 14.11.2014
р. - 14 вакансій, 06.12.2013 р. - 14 вакансій,
26.12.2013 р. - 14 вакансій (копії вказаних
звітів долучені до матеріалів справи).
Аналогічна інформація щодо вакансій
для інвалідів, які надійшли до
Нікопольського міськрайонного центру
зайнятості, міститься в листі
Нікопольського міськрайонного центру
зайнятості від 22.07.2014 р. № 2565 на запит
ПрАТ «Нікопольський ремонтний завод»
Відповідно до листа Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості від
29.05.2014 р. № 1864, складеного на запит
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів від 12.05.2014 р., повідомлено
позивача, що протягом 2013 р. для
працевлаштування ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод» осіб з інвалідністю
було: направлено - 8 осіб,
працевлаштовано - 2 особи, відмовлено в
працевлаштуванні - 1 особа (не
відповідає за медичними висновками),
відмова особи - 5 осіб.
Поряд з цим, судом встановлено, що
відповідач самостійно здійснював
пошук інвалідів, які бажають працювати,
шляхом розміщення в місцевих газетах
повідомлень про наявність на
підприємстві робочих місць для
працевлаштування інвалідів.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 20 Закону №
875-XII, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У ч. 2 ст. 218 ГК України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
Судом встановлено, що відповідачем
виконано всі покладені на нього
Законом № 875-XII обов'язки щодо
виділення та створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів,
звітування перед Фондом соціального
захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.
У зв'язку з тим, що у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод» інвалідів, які
бажають працевлаштуватись.
Така правова позиція викладена у
постанові колегії Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України від 02.02.2010 по справі №
21-1982во09, постанові Верховного Суду
України від 31.01.2011 р. у справі № 21-60а10.
Таким чином, суд доходить до висновку,
що відповідачем були вжиті всі залежні
від нього заходи для забезпечення
необхідної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, зокрема, в
повному обсязі проінформувало
відповідні установи, але фактично не
працевлаштувало інваліда з причин
незалежних від нього: відсутність
інвалідів, відмова інваліда від
працевлаштування на працевлаштування
на підприємство, бездіяльність
державних установ, які повинні сприяти
працевлаштуванню інвалідів.
З огляду на недоведеність позивачем
фактів порушення ПрАТ «Нікопольський
ремонтний завод» вимог чинного
законодавства щодо здійснення заходів
для працевлаштування інвалідів та
доказів ухилення відповідача від їх
працевлаштування у вигляді відмови,
тощо, суд приходить до висновку, що сам
факт відсутності на підприємстві
працевлаштованих інвалідів, ще не є
безспірною ознакою наявності підстав
для відповідальності ПрАТ
«Нікопольський ремонтний завод», яка
могла настати лише у випадку
невчинення останнім прямо
передбачених законодавством заходів.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення адміністративного
Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволенні адміністративного
Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 01.08.2014 р.

Суддя О.М.
Неклеса