Справа № 819/1176/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/1176/14-a

"06" серпня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового засідання
Мельника А. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Влізло Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Лановецької районної
державної адміністрації
Тернопільської області про визнання
дій незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лановецької районної державної
адміністрації Тернопільської області
(надалі по тексту - відповідач,
Лановецька РДА), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Лановецької
РДА щодо непроведення реєстрації
розпорядження голови Лановецької РДА
про призначення ОСОБА_1 на посаду
заступника голови Лановецької РДА з 21
лютого 2014 року з посадовим окладом
відповідно до штатного розпису та
невнесення цих відомостей в трудову
книжку;

- зобов'язати Лановецьку РДА
зареєструвати розпорядження голови
Лановецької районної РДА від 20 лютого
2014 року про призначення ОСОБА_1 на
посаду заступника голови Лановецької
районної державної адміністрації з 21
лютого 2014 року з посадовим окладом
відповідно до штатного розпису;

- зобов'язати Лановецьку РДА внести
зміни до трудової книжки щодо
призначення ОСОБА_1 на посаду
заступника голови Лановецької РДА з 21
лютого 2014 року згідно розпорядження;

- зобов'язати Лановецьку РДА внести
зміни до запису за №19 у трудовій
книжці ОСОБА_1 про звільнення позивача
з державної служби, вказавши
«звільнити з посади заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації з 31 березня 2014 року»;

- зобов'язати Лановецьку РДА здійснити
перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 з
21 лютого 2014 року по 31 березня 2014 року.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю, надавали пояснення
аналогічні викладеним в позові, а також
додаткові усні пояснення з приводу
існуючого спору. Просили позовна
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечувала, надавши пояснення
аналогічні викладеним в запереченні,
просила в задоволенні позову
відмовити.

Крім пояснень позивача і його
представника та представника
відповідача, судом досліджено письмові
докази, які надані позивачем та
представником відповідача, а також, за
клопотаннями обох сторін було допитано
ряд свідків, зокрема: колишнього голову
Лановецької РДА - ОСОБА_4, заступника
голови РДА - Шинкарука І.П., начальника
відділу з питань кадрової роботи
апарату РДА - Фурман Н.І. та керівника
апарату РДА - Бенцарука А.В.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, показання свідків,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, - з наступних
підстав.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями статті 19
Конституції України правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Відповідно до частин 1, 5-7 статті 118
Конституції України, місцеві державні
адміністрації здійснюють виконавчу
владу в областях і районах, містах
Києві та Севастополі.

Голови місцевих державних
адміністрацій при здійсненні своїх
повноважень відповідальні перед
Президентом України і Кабінетом
Міністрів України, підзвітні та
підконтрольні органам виконавчої
влади вищого рівня.

Місцеві державні адміністрації
підзвітні і підконтрольні Радам у
частині повноважень, делегованих їм
відповідними районними чи обласними
радами.

Місцеві державні адміністрації
підзвітні і підконтрольні органам
виконавчої влади вищого рівня.

Відповідно до 5 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» склад
місцевих державних адміністрацій
формують голови місцевих державних
адміністрацій.

У межах бюджетних асигнувань,
виділених на утримання відповідних
місцевих державних адміністрацій, а
також з урахуванням вимог статті 18
Закону України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності", їх голови
визначають структуру місцевих
державних адміністрацій.

Як встановлено в судовому засіданні,
не заперечувалось сторонами та
підтверджено наявними у справі
матеріалами, з квітня 2013 року позивач,
ОСОБА_1 працював на посаді начальника
відділу охорони здоров'я та з питань
цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації, який одним із
структурних підрозділів Лановецької
РДА.

Станом на січень 2014 року ОСОБА_1
перебував у кадровому резерві на
посаду заступника голови Лановецької
РДА.

Вподальшому Лановецькою РДА
вирішувалось питання щодо призначення
позивача на посаду заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації з 21 лютого 2014 року в
порядку переведення з посади
начальника відділу охорони здоров'я та
з питань цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації.

І при зверненні до суду із даним
позовом, позивач посилається, зокрема,
на те, що дії відповідача щодо
нереєстрації розпоряджень голови
Лановецької РДА, прийнятих за
наслідками розгляду вказаного питання,
- і призвели до порушення його прав та
інтересів.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить із
наступного.

Статтею 6 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» встановлено,
що на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, щорічного послання Президента
України до Верховної Ради України про
внутрішнє і зовнішнє становище
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає - розпорядження.

При цьому, частиною 2 вказаної статті
встановлено, що розпорядження голів
місцевих державних адміністрацій,
прийняті в межах їх компетенції, - є
обов'язковими для виконання на
відповідній території всіма органами,
підприємствами, установами та
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Це означає, що особа, якій належить
виконати відповідний акт
(розпорядження голови місцевої
державної адміністрації), повинна
здійснити достатні дії для організації
процесу його виконання, незалежно від
будь-яких умов, оскільки інше
суперечило б запровадженому статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права.

Статтею 39 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» встановлено
повноваження голів місцевих державних
адміністрацій.

Так, пунктом 3 частини першої статті 39
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» встановлено, що голови
місцевих державних адміністрацій
призначають на посади та звільняють з
посад своїх заступників, керівників
структурних підрозділів відповідно до
статей 10 та 11 цього Закону.

А згідно з пунктом 4 частини першої
статті 39 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» голови
місцевих державних адміністрацій
призначають на посади та звільняють з
посад керівників апаратів місцевих
державних адміністрацій та керівників
структурних підрозділів апаратів
місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до положень частини 2 статті
10 Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» перший заступник та
заступники голів місцевих державних
адміністрацій виконують обов'язки,
визначені головами відповідних
державних адміністрацій, і несуть
персональну відповідальність за стан
справ на дорученій їм ділянці роботи.

Перший заступник та заступники голови
районної державної адміністрації
призначаються на посаду та
звільняються з посади головою районної
державної адміністрації за
погодженням з головою обласної
державної адміністрації.

Статтею 11 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» встановлено,
що керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
очолюють відповідні підрозділи і
несуть персональну відповідальність
перед головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
призначаються на посаду та
звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Як встановлено судом в ході розгляду
даної справи на підставі наявних у ній
матеріалів та не заперечувалось
сторонами, - голова Лановецької РДА
ОСОБА_4 звернувся до голови
Тернопільської обласної державної
адміністрації з відповідним
зверненням за №05-74/02-16 від 20.01.2014 року
щодо погодження звільнення позивача з
посади керівника структурного
підрозділу РДА та призначення його на
посаду заступника голови РДА.

І відповідне погодження за №02-923/13-22 від
19.02.2014 року було отримане Лановецькою
РДА 20.02.2014 року.

Вищезазначене свідчить про те, що з
боку відповідача було дотримано не
лише процедуру погодження звільнення
ОСОБА_1 з посади керівника
відповідного структурного підрозділу
РДА, але й процедуру погодження
призначення ОСОБА_1 на посаду
заступника голови РДА.

Судом також встановлено, що після
отримання вказаного погодження,
головою Лановецької РДА ОСОБА_4 було
підписано два розпорядження:

- "Про звільнення ОСОБА_1." щодо
звільнення ОСОБА_1 з 20 лютого 2014 року з
посади начальника відділу охорони
здоров'я та з питань цивільного захисту
населення Лановецької районної
державної адміністрації в порядку
переведення на посаду заступника
голови Лановецької районної державної
адміністрації;

- "Про призначення ОСОБА_1." щодо
призначення ОСОБА_1 на посаду
заступника голови Лановецької
районної державної адміністрації з 21
лютого 2014 року в порядку переведення з
посади начальника відділу охорони
здоров'я та з питань цивільного захисту
населення Лановецької районної
державної адміністрації з посадовим
окладом відповідно до штатного
розпису.

Вказані розпорядження виготовлені та
підписані на бланках суворої звітності
№001385 та №001386 - відповідно.

Однак, як стверджує позивач та не
заперечувалось з боку відповідача,
вказані розпорядження у Лановецькій
РДА - не були зареєстровані.
Залишаються незареєстрованими дані
розпорядження і на даний час.

В судовому засіданні ОСОБА_1
стверджував, що дізнавшись про
підписання вищезазначених
розпоряджень головою РДА, він
приступив до виконання обов'язків
заступника голови Лановецької РДА.

Під час розгляду даної справи
допитаний в якості свідка колишній
голова Лановецької РДА ОСОБА_4 пояснив
суду, що вищезазначені розпорядження
були підписані ним 20.02.2014 року до
обідньої перерви, а вже після обіду
того ж дня - він потрапив до лікарні;
після цього до 11.03.2014 року - перебував на
лікуванні, вийшовши на роботу 15.03.2014
року. На запитання суду про те, чи
перевірявся ним після виходу з
лікарняного факт реєстрації
розпоряджень щодо звільнення та
призначення на посаду заступника
голови РДА ОСОБА_1, вказаний свідок
пояснив, що він не сумнівався у тому, що
після видачі вказаних розпоряджень
позивач приступив до виконання
обов'язків заступника голови РДА, а
тому і, допустивши, можливо, певну
бездіяльність, ОСОБА_4 не вважав за
доцільне перевіряти факт реєстрації
відділом з питань кадрової роботи
апарату РДА кадрових розпоряджень,
виданих та підписаних ним як головою
РДА відносно позивача. З тих же причин
ним повторно не піднімалось і питання
про призначення позивача на вказану
посаду.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка колишній заступник
голови Лановецької РДА - Шинкарук І.П.
також зазначив, що йому було відомо про
підписання головою РДА ОСОБА_4
вищезазначених розпоряджень. При цьому
вказаний свідок не заперечував того, що
після підписання вказаних
розпоряджень, ОСОБА_1 виконував
функціональні обов'язки заступника
голови РДА (з питань сільського,
лісового господарства, земельних
відносин, охорони навколишнього
середовища) згідно відповідного
розпорядження голови РДА №427-од від
07.08.2012 року "Про розподіл обов'язків між
головою, першим заступником,
заступниками голови та керівником
апарату Лановецької районної
державної адміністрації", яким
затверджено персональний розподіл
обовязків між вказаними посадовими
особами РДА.

В ході розгляду даної справи на
підставі наявних матеріалів та на
підставі пояснень свідків встановлено,
що обов'язки щодо реєстрації
розпоряджень голови РДА згідно
Інструкції з діловодства та Регламенту
Лановецької РДА, затвердженого
розпорядженням голови РДА від 08.10.2008
року №513, - у Лановецькій РДА покладено
на начальника відділу з питань
кадрової роботи апарату РДА Фурман
Н.І.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка начальник відділу з питань
кадрової роботи апарату РДА Фурман Н.І.
дійсно визнала, що саме до її
повноважень віднесено повноваження
щодо здійснення реєстрації
розпоряджень, підписаних головою РДА, і
саме вона повинна була здійснити
реєстрацію вищезазначених
розпоряджень. Однак, як пояснила даний
свідок, такої реєстрації розпоряджень
вона не здійснила, у зв'язку із
забороною керівника апарату РДА
Бенцарука А.В. реєструвати ці
розпорядження. На запитання суду чому
керівник апарату давав їй такі
вказівки, а також чому вона, будучи
начальником відділу з питань кадрової
роботи керувалась в даному питанні
вказівками керівника апарату РДА, -
даний свідок не дала однозначної
відповіді, однак, зазначила, що
керівник апарату вважав, що оскільки
погодження на призначення ОСОБА_1 було
підписане заступником голови обласної
державної адміністрації (а не
безпосередньо головою ОДА), то
реєструвати вищезазначені
розпорядження голови РДА начальник
відділу з питань кадрової роботи
апарату РДА не повинна. При цьому, суд
звертає увагу на те, що даний свідок не
дала також однозначної відповіді і на
спірне питання щодо реальної дати
отримання та здачі нею бланків суворої
звітності для підготовки проектів
розпоряджень, в тому числі і тих, які
були підписані головою РДА (№001385 та
№001386). На поставлене їй судом
відповідне запитання, - вказаний свідок
відповіла, що вона наразі усвідомлює
міру відповідальності, яка б могла
настати для неї у разі втрати бланків
суворої звітності №001385 та №001386, на
яких і були надруковані розпорядження
відносно ОСОБА_1, підписані головою
РДА. Водночас, Фурман Н.І. зазначила, що
на скільки їй відомо, ОСОБА_1 виконував
функціональні обов'язки заступника
голови РДА, проте, які саме, свідок не
змогла вказати.

Керівник апарату РДА Бенцарук А.В., який
теж був допитаний в якості свідка,
також не спростував того факту, що
ОСОБА_1 виконував функціональні
обов'язки заступника голови РДА . На
запитання суду про те, чим він, будучи
керівником апарату РДА керувався, коли
давав вказівки начальнику відділу з
питань кадрової роботи РДА щодо
нездійснення реєстрації розпоряджень
голови РДА, які стосувались позивача, -
свідок дав пояснення дещо відмінні від
пояснень, які давала вищезазначений
свідок (щодо причин, які перешкоджали
реєстрації розпоряджень). Такими
причинами, за його словами, було те, що
голова РДА не мав права підписувати
розпорядження, які стосувались ОСОБА_1,
за відсутності попереднього
погодження проектів цих розпоряджень
зі всіма зацікавленими структурними
підрозділами, та, зокрема, з ним, як з
керівником апарату, а також те, що з
обіду 20.02.2014 року голова РДА - перебував
на лікарняному.

Оцінюючи вищезазначені пояснення
свідків та вирішуючи даний спір, суд
вважає за необхідне звернути увагу на
наступні положення чинного
законодавства.

Так, статтею 41 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
встановлено, що голови місцевих
державних адміністрацій видають
розпорядження одноособово і несуть за
них відповідальність згідно із
законодавством.

Проекти розпоряджень
нормативно-правового характеру
погоджуються з керівниками
відповідних структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій.

Проекти нормативно-правових актів
місцевих державних адміністрацій, які
відповідно до закону є проектами
регуляторних актів, підлягають
погодженню з територіальними органами
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань державної регуляторної
політики в порядку, встановленому
Законом України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності".

Акти місцевих державних адміністрацій
ненормативного характеру, прийняті в
межах їх повноважень, набирають
чинності з моменту їх прийняття, якщо
самими актами не встановлено пізніший
термін введення їх у дію. Ці акти
доводяться до їх виконавців, а при
потребі - оприлюднюються.

Таким чином, аналіз вищенаведених
положень статей 39, 10, 41 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації» у
сукупності свідчить про те, що після
отримання відповідного погодження від
голови обласної державної
адміністрації, голови районних
державних адміністрацій - є єдино
уповноваженими особами, які наділені
правом вирішувати питання щодо
призначення своїх заступників шляхом
підписання відповідних розпоряджень,
які, знову ж таки в силу наведених вище
положень закону, - набувають чинності з
моменту їх прийняття, тобто, з моменту
одноособового підписання головою
відповідної РДА.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
положення статті 41 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
закріплюють вимоги щодо погодження з
керівниками відповідних структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій лише проектів
розпоряджень нормативно-правового
характеру.

В той же час, вимог щодо обов'язковості
погодження з керівниками відповідних
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій проектів
розпоряджень, які є розпорядженнями з
кадрових питань, - закон не вимагає.

Статтею 45 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» передбачено,
що організаційно-процедурні питання
внутрішньої діяльності місцевих
державних адміністрацій регулюються
їх регламентами, що затверджуються
головами відповідних місцевих
державних адміністрацій, з урахуванням
вимог Закону України "Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності".
Типові регламенти місцевих державних
адміністрацій затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
і пунктом 69 Регламенту Лановецької РДА,
затвердженого розпорядженням голови
РДА від 08.10.2008 року №513 (копія якого
наявна в матеріалах справи) закріплено,
що розпорядження голови
райдержадміністрації ненормативного
характеру набирають чинності з
моменту їх прийняття, якщо самими
розпорядженнями не встановлено більш
пізніший строк набрання ними чинності.
Розпорядження доводяться до
виконавців, а у разі потреби -
оприлюднюються.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
положення статей Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» мають
вищу юридичну силу, аніж Регламент
Лановецької РДА, затверджений
розпорядженням голови РДА від 08.10.2008
року №513, - а тому, при вирішенні даного
спору суд зобов'язаний застосовувати
саме положення наведеного Закону.

Таким чином, виходячи з наявних у
справі матеріалів, суд приходить до
висновку, що факт підписання головою
РДА проектів розпоряджень свідчить
про те, що в силу вимог Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
положення якого мають вищу юридичну
силу, аніж окремі положення Регламенту
Лановецької РДА (на які посилався
відповідач), - такі проекти перестали
бути проектами, а набули статусу актів
голови РДА - розпоряджень з кадрових
питань, які є обов'язковими не лише для
виконання, але й які мали бути у
встановленому законом порядку
зареєстрованими.

Проте, як вже було зазначено вище, та не
заперечувалось сторонами, - реєстрація
таких розпоряджень начальником
відділу з питань кадрової роботи РДА у
період з 21 лютого по 31 березня 2014 року -
не була проведена. Не зареєстровані
дані розпорядження і станом на час
розгляду даної справи судом.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтю 72 цього Кодексу.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі.

Згідно з частиною 4 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України - обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Закріплений частиною 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Вміщений у частині 2 цієї ж статті
принцип диспозитивності визначає, що
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідного до цього
Кодексу, і не може виходити за межі
позовних вимог. Суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до положень статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень і про скасування або визнання
нечинним рішення чи окремих його
положень; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; стягнення з
відповідача коштів. Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Аналізуючи зазначені у частині 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України способи захисту
порушеного права, суд приходить до
висновку, що вони не містять
виняткового переліку. У абзаці другому
зазначеної статті законодавець вказав,
що суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
, - суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9
Рішення Конституційного Суду України
від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, -
правосуддя за своєю суттю визнається
таким, лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (право
на ефективний засіб юридичного
захисту) передбачено, що кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

При цьому під ефективним засобом
(способом) слід розуміти такий, що
призводить до потрібних результатів,
наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту
повинен забезпечити як поновлення
порушеного права, так і бути адекватним
наявним обставинам.

При вирішенні зазначеної справи, суд
виходить з того, що частиною другою
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства Українипередбачено, що суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, право на справедливий судовий
розгляд (див. рішення Суду у справі
Sokurenko and Strygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від
20.07.2006) включає в себе право на доступ до
суду та право на доступ до правосуддя в
широкому розумінні (рішення Суду у
справі Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і
53, від 28.02.2008).

Як свідчить позиція Суду у багатьох
справах, основною складовою права на
суд - є право доступу, в тому розумінні,
що особі має бути забезпечена
можливість звернутись до суду для
вирішення певного питання, і що з боку
держави не повинні чинитись правові чи
практичні перешкоди для здійснення
цього права.

Суд також вважає за необхідне
застосувати частину четверту статті 8
(Верховенство права) Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Суд підкреслює, що засіб юридичного
захисту має бути ефективним, як на
практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

Відтак, беручи до уваги усе
вищевикладене, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінюючи наявні у
матеріалах справи письмові докази, які
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, в їх
сукупності, перевіривши юридичну та
фактичну природу обставин, які
призвели до невжиття на даний час у
Лановецькій РДА заходів щодо
здійснення реєстрації належним чином
розпоряджень голови Лановецької РДА
(підписаних чинним головою Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4.) щодо
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
відділу охорони здоров'я та з питань
цивільного захисту населення
Лановецької РДА та щодо призначення
його на посаду заступника голови
Лановецької РДА, - суд, у
відповідності до принципів,
закріплених статтею 8 та статтею 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, прийшов до висновку про те,
що в даному випадку необхідним є
наступний спосіб судового захисту
охоронюваних прав та інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, а саме: покладення на
відповідача обов'язку вчинити ряд
залежних від нього дій, які в силу
положень чинного законодавства не
лише гарантували б реалізацію тих прав
позивача, які не були в повній мірі
забезпечені з боку відповідача (через
необґрунтоване недотримання порядку
реєстрації розпорядження голови
Лановецької РДА, тобто, через невжиття
окремими посадовими (службовими)
особами РДА заходів до виконання
покладених на них функцій)) у період з 21
лютого по 31 березня 2014 року, але й
свідчили б про виконання відповідачем
вимог чинного законодавства щодо
подальшого недопущення звуження та
зменшення обсягу конституційних прав
позивача, на порушення яких ОСОБА_1
посилається у позовній заяві.

При цьому, варто звернути увагу на те,
що, саме по собі припинення між
сторонами на даний час будь-яких
правовідносин публічної служби, - не
звільняє на даний час відповідача від
обов'язку вчинити всі залежні від нього
дії, які були передбачені
законодавством, проте, не були вчинені
з боку відповідача на момент наявності
між ними (сторонами) таких
правовідносин (публічної служби).

Таким чином, суд приходить до
переконання, що частину позовних вимог
ОСОБА_1 слід задовольнити, вийшовши за
їх межі, - шляхом зобов'язання
Лановецької РДА: зареєструвати
розпорядження, які були підписані
головою Лановецької районної
державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4, щодо
звільнення позивача з посади
начальника відділу охорони здоров'я та
з питань цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації та щодо призначення
позивача на посаду заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації; внести відповідні
записи до трудової книжки позивача та
здійснити перерахунок різниці в
заробітній позивача за період з 21
лютого 2014 року по 31 березня 2014 року,
враховуючи різницю в розмірах
посадових окладів на обох посадах.

Поряд з цим, вирішуючи питання про
можливість задоволення позовної
вимоги позивача про визнання
незаконними дій Лановецької РДА (щодо
непроведення реєстрації розпорядження
голови Лановецької РДА про призначення
ОСОБА_1 на посаду заступника голови
Лановецької РДА з 21 лютого 2014 року з
посадовим окладом відповідно до
штатного розпису та невнесення цих
відомостей в трудову книжку), - суд
вважає за доцільне звернути увагу на
наступне.

Стаття 55 Конституції гарантує кожному
право на захист своїх прав і свобод у
суді, а також на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб. Згідно з тлумаченням цієї норми
кожен має гарантоване державою право
оскаржити в суді загальної юрисдикції
рішення, дії чи бездіяльність
будь-якого органу державної влади,
органу місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб, якщо
вважає, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемляють
його права і свободи чи перешкоджають
їх здійсненню, а тому потребують
правового захисту в суді (Рішення
Конституційного Суду України від 25.11.1997
року №6-зп).

Варто зазначити, що стаття 55
Конституції України не визначає, які
саме рішення, дії чи бездіяльність
органів державної влади і місцевого
самоврядування чи посадових і
службових осіб можуть бути оскаржені, а
тому встановлює принцип, відповідно до
якого в суді можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Відповідно до статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
- кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Дії суб'єкта владних повноважень є
такими, що порушують права і свободи
відповідної особи в тому разі, якщо
такі дії не повинні були вчинятися
таким суб'єктом стосовно цієї особи,
виходячи з наданої йому компетенції.

Суд звертає увагу на те, що звернувшись
до суду із даним позовом, позивач
порушив питання саме про визнання
незаконними дій Лановецької РДА (щодо
непроведення, за словами позивача,
реєстрації розпорядження голови
Лановецької РДА про призначення ОСОБА_1
на посаду заступника голови
Лановецької РДА з 21 лютого 2014 року з
посадовим окладом відповідно до
штатного розпису та невнесення цих
відомостей в трудову книжку).

Однак, питання щодо визнання
протиправною (незаконною) саме
бездіяльності відповідача, яка і мала
місце в даному випадку, - позивач не
порушує.

Водночас, суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на те, що у
разі, якщо позивач вважатиме за
необхідне, він вправі звернутись до
суду із іншим позовом (позовами),
оскарживши в окремому порядку
бездіяльність тих конкретних
посадових осіб Лановецької РДА,
бездіяльність яких, на його думку,
призвела до порушення його прав чи
інтересів, навівши при цьому в
обґрунтування позову доводи та
обставини, за яких така бездіяльність
мала місце.

На даний час, як вже було зазначено
вище, таке питання саме щодо
бездіяльності відповідача
(відсутності активних дій) позивачем
належним чином не порушується та не
обґрунтовується.

Відтак, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено незаконності
саме будь-яких активних дій з боку
відповідача, спрямованих на порушення
його прав чи законних інтересів, а тому
в задоволенні вказаної частини
позовних вимог, - слід відмовити.

Решта доводів сторін, окрім тих, про які
зазначено вище, вищенаведених
висновків суду - не спростовують та в
основу судового рішення за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи - покладені бути не можуть,
оскільки надані на їх підтвердження
документи не містять інформації, яка б
дозволяла визнати їх належними та
допустимими доказами у даній справі,
враховуючи безпосередній предмет
спору, а відтак, - не повинні прийматися
до уваги судом в контексті вимог щодо
належності та допустимості доказів,
які можуть бути враховані при розгляді
конкретної адміністративної справи,
закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, - позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню, з
підстав, що викладені вище.

Питання про розподіл судових витрат у
даній справі не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

2. Зобов'язати Лановецьку районну
державну адміністрацію Тернопільської
області:

- зареєструвати розпорядження голови
Лановецької районної державної
адміністрації Тернопільської області
(підписане головою Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4.) "Про
звільнення ОСОБА_1." щодо звільнення
ОСОБА_1 з 20 лютого 2014 року з посади
начальника відділу охорони здоров'я та
з питань цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації в порядку переведення на
посаду заступника голови Лановецької
районної державної адміністрації;

- зареєструвати розпорядження голови
Лановецької районної державної
адміністрації Тернопільської області
(підписане головою Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4.) "Про
призначення ОСОБА_1." щодо призначення
ОСОБА_1 на посаду заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації з 21 лютого 2014 року в
порядку переведення з посади
начальника відділу охорони здоров'я та
з питань цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації з посадовим окладом
відповідно до штатного розпису;

- внести відповідний запис до трудової
книжки ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з
20 лютого 2014 року з посади начальника
відділу охорони здоров'я та з питань
цивільного захисту населення
Лановецької районної державної
адміністрації - згідно розпорядження
голови Лановецької районної державної
адміністрації Тернопільської області
(підписаного головою Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4.) "Про
звільнення ОСОБА_1." ;

- внести відповідний запис до трудової
книжки ОСОБА_1 щодо призначення ОСОБА_1
на посаду заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації з 21 лютого 2014 року -
згідно розпорядження голови
Лановецької районної державної
адміністрації Тернопільської області
(підписаного головою Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області ОСОБА_4.) "Про
призначення ОСОБА_1.";

- внести зміни до запису за №19 від
31.03.2014 року у трудовій книжці ОСОБА_1,
шляхом визначення посади, з якої
звільняється ОСОБА_1 з 31 березня 2014
року як посада "заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації";

- здійснити перерахунок різниці в
заробітній платі ОСОБА_1 за період з 21
лютого 2014 року по 31 березня 2014 року,
виходячи з різниці в розмірах між
посадовим окладом начальника відділу
охорони здоров'я та з питань цивільного
захисту населення Лановецької
районної державної адміністрації та
посадовим окладом заступника голови
Лановецької районної державної
адміністрації, з врахуванням надбавок
за ранг державного службовця та
вислугу років, та з відрахуванням
необхідних податків і зборів
(обов'язкових платежів).

4. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання неправомірними
(незаконними) дій Лановецької районної
державної адміністрації
Тернопільської області щодо
непроведення реєстрації
розпорядження голови Лановецької
районної державної адміністрації
Тернопільської області про
призначення ОСОБА_1 на посаду
заступника голови Лановецької
районної державної адміністрації з 21
лютого 2014 року з посадовим окладом
відповідно до штатного розпису та
невнесення цих відомостей в трудову
книжку - відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.