Справа № 826/6052/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6052/14
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Українська фінансова група» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2014 у справі за
адміністративним позовом приватного
акціонерного товариства «Українська
фінансова група» до Міністерства
доходів і зборів України про визнання
недійсною та скасування податкової
консультації,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Українська фінансова група»
звернулося до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило: визнати
недійсною податкову консультацію
Міністерства доходів і зборів України
від 04.04.2014 №6034/6/99-99-17-03-03-15; скасувати
податкову консультацію Міністерства
доходів і зборів України від 04.04.2014
№6034/6/99-99-17-03-03-15; зобов'язати
Міністерство доходів і зборів України
надати нову податкову консультацію з
урахуванням висновків суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.06.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
12.03.2014 позивач звернувся до
Міністерства доходів і зборів України
із запитом №519-08 щодо надання
податкової консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства при
виконанні рішень загальних зборів
акціонерів про зменшення статутного
капіталу шляхом зменшення номінальної
вартості акцій та виплату акціонерам -
фізичним особам різниці між старою та
новою номінальною вартістю акцій.

Предметом даного запиту були наступні
питання: 1) за яким кодом ознаки доходу
потрібно відображати зазначену
виплату в формі №1 ДФ? 2) чи потрібно
акціонерному товариству утримувати
податок на доходи фізичних осіб із
зазначенням виплати?

04.04.2014 податковим органом була надана
позивачу податкова консультація
№6034/6/99-99-17-03-03-15, зі змісту якої
вбачається, що Міністерство доходів і
зборів України, керуючись ст. 52
Податкового кодексу України, в межах
компетенції розглянуло лист ПАТ
«Українська фінансова група» від 12.03.2014
№ 519-08 щодо оподаткування доходу,
отриманого внаслідок зменшення
статутного капіталу акціонерного
товариства, що лист не містить
достатньої інформації для надання
більш детальної відповіді по суті, щодо
питань, порушених у зверненні,
неможливо надати конкретну відповідь
по суті, оскільки кожний випадок, який
виник у платника податку, слід
розглядати з урахуванням документів,
що стосуються окремої справи. Крім
того, лист не містить інформації щодо
обставин та в який спосіб платник
податку отримав дохід від товариства.

Щодо відображення доходів, отриманих
платником у вигляді додаткового блага,
відповідач у податковій консультації
зазначив, що наказом Міністерства
доходів і зборів України від 21.01.2014 №49
затверджено форми податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку. Згідно з додатком до
зазначеного Порядку сума коштів,
отриманих платником податку як
додаткове благо відповідно п.п. 164.2.17 п. 1
ст. 164 ПК України, відображається у ф.
№1ДФ з ознакою доходів « 126».

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що податкові консультації
за своїм змістом не є рішеннями
суб'єкта владних повноважень, а також
не є нормативно-правовими актами та не
створюють і не припиняють права чи
обов'язки особи, а є лише допомогою
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону. Жодних управлінських
висновків оскаржувана податкова
консультація не містить, вчинити
будь-які обов'язкові дії позивачу вона
не приписує, та відповідно не порушує
права, свободи та інтереси осіб у сфері
публічно - правових відносин, а тому
позов не підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
надана відповідачем консультація не
відповідає вимогам законодавства, а
тому підлягає визнанню протиправною та
скасуванню у судовому порядку.

Колегія суддів враховує вищезазначені
доводи апелянта, однак вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Податкова консультація - допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган
(пп. 14.1.172 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Статтею 52 Податкового кодексу України
передбачено порядок надання
податкових консультацій, а саме:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 статті 17 ПК
України платники податків мають право
оскаржувати в порядку, встановленому
цим Кодексом, рішення, дії
(бездіяльність) контролюючих органів
(посадових осіб), надані контролюючими
органами роз'яснення.

Згідно з пп. 53.3 статті 53 ПК України,
платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що у розумінні ПК України, податкова
консультація є правовим актом
індивідуальної дії, який містить
правову позицію державного органу щодо
застосування конкретних норм
податкового законодавства та який в
розумінні КАС України є рішенням, а
отже може бути оскаржено платником
податків у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 30.01.2014 у справі № 2-а-5811/12/2670
та від 01.04.2013 у справі № 2а/0570/6103/11.

Отже, колегія суддів погоджується з
доводами апелянта про те, що
оскаржувана податкова консультація
може бути оскаржена платником податків
у судовому порядку.

При цьому, згідно зі ст. 152 ЦК України та
ст. 3 Закону України «Про акціонерні
товариства» акціонерне товариство - це
господарське товариство, статутний
капітал якого поділено на визначену
кількість часток однакової
номінальної вартості, корпоративні
права за якими посвідчуються акціями.
Акціонери не відповідають за
зобов'язаннями товариства і несуть
ризик збитків, пов'язаних з діяльністю
товариства, тільки в межах належних їм
акцій.

Відповідно до ст. 155 ЦК України
статутний капітал акціонерного
товариства утворюється з вартості
вкладів акціонерів, внесених унаслідок
придбання ними акцій. Статутний
капітал визначає мінімальний розмір і
майна товариства, який гарантує
інтереси його кредиторів. При цьому він
не може бути меншим розміру,
встановленого законом. У разі якщо
після закінчення другого та кожного
наступного фінансового року вартість
чистих активів акціонерного
товариства виявиться меншою від
статутного капіталу, товариство
зобов'язане оголосити про зменшення
свого статутного капіталу та
зареєструвати відповідні зміни до
статуту у встановленому порядку. Якщо
вартість чистих активів товариства
стає меншою від мінімального розміру
статутного капіталу, встановленого
законом, товариство підлягає
ліквідації.

Мінімальний розмір статутного
капіталу акціонерного товариства
становить 1250 мінімальних заробітних
плат виходячи зі ставки мінімальної
заробітної плати, що діє на момент
створення (реєстрації) акціонерного
товариства (14 Закону України «Про
акціонерні товариства»).

Зменшення статутного капіталу
акціонерного товариства передбачено
ст. 157 ЦК України, ст. 16 Закону України
«Про акціонерні товариства» та
Порядком збільшення (зменшення)
статутного капіталу публічного або
приватного акціонерного товариства,
затвердженим рішенням Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку України від 14.05.2013 № 822 (далі -
Порядок № 822).

Згідно з п. 1 Порядку № 822 розмір
статутного капіталу після його
збільшення (зменшення) має відповідати
вимогам частини першої ст. 14 Закону
України «Про акціонерні товариства».
При цьому, зменшення статутного
капіталу акціонерного товариства
допускається після повідомлення про це
всіх його кредиторів у порядку,
встановленому законом.

Розділ III Порядку № 822 визначає вимоги
та шляхи зменшення статутного капіталу
акціонерного товариства.

Водночас, зменшення номінальної
вартості акцій (часток, паїв) по суті є
деномінацією, що передбачає зміну
номінальної вартості всіх розміщених
товариством акцій шляхом їх
консолідації або дроблення. Здійснення
консолідації та дроблення акцій
акціонерного товариства,
послідовність дій товариства, порядок
реєстрації випуску акцій, документи, що
подаються для реєстрації випуску
акцій, і вимоги щодо їх оформлення
визначено Порядком здійснення
консолідації та дроблення акцій
акціонерного товариства, затвердженим
рішенням Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку України від
06.03.2012 № 371.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідачем правомірно роз'яснено
позивачу, що неможливо надати
конкретну відповідь по суті
поставлених позивачем питань, оскільки
кожний випадок, який виник у платника
податку, слід розглядати з урахуванням
документів, що стосуються окремої
справи. Крім того, лист не містить
інформації щодо обставин та в який
спосіб платник податку отримав дохід
від товариства. Разом з тим, порядок
оподаткування доходів фізичних осіб
регулюється Розділом IV ПК України.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом
оподаткування платника податку (як
резидента, так і нерезидента) є,
зокрема, загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід, який
складається із суми оподатковуваних
доходів, нарахованих (виплачених,
наданих) протягом такого звітного
податкового місяця.

Відповідно до п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.
164 ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
включається дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо у вигляді
суми грошового або майнового
відшкодування будь-яких витрат або
втрат платника податку, крім тих, що
обов'язково відшкодовуються
відповідно до закону за рахунок
бюджету або звільняються від
оподаткування згідно з Розділом IV ПК
України.

У розумінні п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК
України додаткові блага - це кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами Розділу IV ПК
України).

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК
України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену у ст. 167 ПК
України.

Згідно з п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України
особи, які мають статус податкових
агентів, зобов'язані подавати у строки,
встановлені ПК України для податкового
кварталу, податковий розрахунок суми
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування.

Щодо відображення доходів, отриманих
платником у вигляді додаткового блага,
колегія суддів зазначає, що наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 21.01.2014 № 49 затверджено форми
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма № 1ДФ) та Порядок
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку. Згідно з
додатком до зазначеного Порядку сума
коштів, отриманих платником податку як
додаткове благо відповідно п.п. 164.2.17 п.
164.2 ст. 164 ПК України, відображається у ф.
№ 1ДФ з ознакою доходів « 126».

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується лише з висновками
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог, однак
вважає, що податкова консультація є
правовим актом індивідуальної дії,
який в розумінні КАС України є рішенням
та може бути оскаржено платником
податків у судовому порядку, а також,
враховуючи правомірність винесення
оскаржуваної податкової консультації,
колегія суддів приходить до висновку,
що адміністративний позов є
необгрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 206
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
фінансова група» задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2014 змінити,
зазначивши, що підставами для відмови у
задоволенні позовних вимог приватного
акціонерного товариства «Українська
фінансова група» слід вважати
обставини, викладені у мотивувальній
частині даного рішення.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.06.2014 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений
22.09.2014.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.