Справа № 813/2923/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.
Справа № 876/7258/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря:
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2014 року
у справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправною і скасування постанови
від 21.03.2014 року,-

В С Т А Н О
В И В:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО» (надалі - ПАТ «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України (надалі - ДВС
України), в якій просить визнати
неправомірною та скасувати постанову
про стягнення виконавчого збору
відділу примусового виконання рішень
ДВС України від 21.03.2014 року, винесену в
виконавчому провадженні з виконання
наказу господарського суду Львівської
області №5/9 від 22.03.2010 року, як такої, що
суперечить вимогам чинного
законодавства.

В обґрунтування позовних вимог
посилалося на те, що згідно з
постановою державного виконавця від
22.07.2010 року ВП №20566877 відкрито виконавче
провадження з приводу примусового
виконання наказу господарського суду
Львівської області №5/9 від 22.03.2010 року,
вказану вище постанову позивач отримав
- 10.08.2010 року.

13.08.2010 року позивачем подано державному
виконавцю заяву про зупинення
виконавчого провадження з підстав
внесення підприємства ПАТ «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО» до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості згідно з Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

Під час дії процедури погашення
заборгованості підприємствами
паливно-енергетичного комплексу, а
саме до 01.01.2014 року, позивачем
добровільно погашено заборгованість. З
огляду на викладене вище, позивач
вважає, що державним виконавцем не
вчинено жодних дій з приводу
примусового виконання наказу
господарського суду Львівської
області №5/9 від 22.03.2010 року, а відтак
оскаржувана постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору від 21.03.2014
року ВП №20566877 є протиправною та такою,
що винесена з порушенням норм чинного
законодавства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано постанову
відділу примусового виконання рішень
ДВС України «Про стягнення з боржника
виконавчого збору» від 21.03.2014 року ВП
№20566877.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник ДВС України подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ»єктивність
рішення суду, неповне з»ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об»єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
22.03.2010 року Господарським судом
Львівської області виданий наказ №5/9
«Про примусове виконання постанови»
про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства «Західенерго»
(79026, м.Львів, вул.Козельницька, 15, р/р
9 у Львівському обласному
управлінні ВАТ «Ощадбанку» м. Львів,
МФО325796, ) на користь
Державного комітету України з
державного матеріального резерву (01601,
м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код
ЄДРПОУ 000344,86 грн. заборгованості
(а.с. 50).

22.07.2010 року головним державним
виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ
України винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Львівської
області №5/9 від 22.03.2010 року (ВП №20566877).
Встановлено строк для добровільного
виконання рішення суду згідно з
виконавчим документом в семиденний
строк з моменту отримання постанови
(а.с. 52).

Як видно із матеріалів справи, копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 22.07.2010 року, відділ
примусового виконання рішень
Департаменту ДВС Міністерства юстиції
України скерував ВАТ «Західенерго» для
відома та виконання лише 04.08.2010 року, що
підтверджується супровідним листом
від 04.08.2010 року №8188-0-26-10-25/6 (а.с. 51).
Постанову про відкриття виконавчого
провадження позивач отримав - 10.08.2010
року.

13.08.2010 року ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО»
звернулося до Міністерства юстиції
України Департаменту ДВС відділу
примусового виконання рішень з заявою
№08-1906 про зупинення виконавчого
провадження ВП №20566877. Вказана заява
обґрунтована внесенням ВАТ
«Західенерго до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу». Вказана заява надійшла на
адресу відповідача - 18.08.2010 року (а.с. 57).

28.09.2010 року головним державним
виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ
України на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв»язку з внесенням підприємства ПАТ
«ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості
відповідно до Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження №20566877 (а.с. 69).

21.03.2014 року державним виконавцем на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження №20566877 в
зв»язку з фактичним виконанням
боржником в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.
Одночасно державним виконавцем
виділено у окреме провадження
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП №20566877 від 21.03.2014
року (а.с. 120-121).

21.03.2014 року старшим державним
виконавцем ВПВР ДВС України винесено
постанову «Про стягнення з боржника
виконавчого збору» (ВП №20566877) (а.с. 8).

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що 28.11.2005 року на виконання
наказу Міністерства палива та
енергетики України «Про затвердження
переліку підприємств» №568 від 10.11.2005
року, ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» внесено до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
прийняли рішення про участь у
процедурі погашення заборгованості та
відповідають вимогам п. 1.1 ст. 1 Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємства паливно-енергетичного
комплексу», що підтверджується
випискою розрахункового центру ДП
«Енергоринок» від 22.09.2010 року №498/4-16
(а.с. 62).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, прийшов до висновку про
необґрунтоване винесення державним
виконавцем оскаржуваної постанови від
21.03.2014 року ВП №20566877 про стягнення
виконавчого збору, так як позивач
добровільно виконав судове рішення до
початку його примусового виконання
державним виконавцем

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов»язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно з нормою ст. 25 згаданого Закону
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов»язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 34 цього Закону (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) виконавче
провадження підлягає обов»язковому
зупиненню, зокрема, у випадку внесення
підприємства паливно-енергетичного
комплексу до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» - цей
Закон регулює відносини, пов»язані
з проведенням комплексу заходів,
спрямованих на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу та
поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії.

До учасників розрахунків відносяться -
підприємства паливно-енергетичного
комплексу, суб»єкти господарської
діяльності, розпорядники коштів
державного та місцевих бюджетів,
державні цільові фонди, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
матеріального резерву,
правонаступники ліквідованих фондів,
що були передбачені законодавством,
розпорядник цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в паливно-енергетичному
комплексі, які мають дебіторську або
кредиторську заборгованість та
здійснюють заходи щодо її погашення на
умовах, визначених цим Законом (п. 1.2 ст.
1 Закону).

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 цього Закону для
участі у процедурі погашення
заборгованості шляхом застосування
механізмів, визначених цим Законом,
орган правління підприємства
паливно-енергетичного комплексу
приймає відповідне рішення.
Підприємство паливно-енергетичного
комплексу, яке прийняло рішення про
участь у процедурі погашення
заборгованості, підлягає реєстрації
шляхом внесення цього підприємства до
Реєстру. Порядок ведення та
користування даними Реєстру
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 3.2.6 вказаного Закону
Центральний орган виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в паливно-енергетичному
комплексі, протягом п»яти днів після
надання розрахунковим центром
переліку підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
прийняли рішення про участь у
процедурі погашення заборгованості,
видає наказ про затвердження такого
переліку. Наказ центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики в
паливно-енергетичному комплексі є
підставою для внесення до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, визначених переліком.
Підприємство паливно-енергетичного
комплексу вважається таким, що бере
участь у процедурі погашення
заборгованості, з дня видання наказу
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в паливно-енергетичному
комплексі, про затвердження переліку
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які прийняли рішення про
участь у процедурі погашення
заборгованості. Документом, що
підтверджує участь підприємства
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості, є
виписка з Реєстру.

Згідно з п. 3.7 Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємства
паливно-енергетичного комплексу» на
строк участі підприємства
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості
підлягають зупиненню виконавчі
провадження та заходи примусового
виконання рішень щодо цього
підприємства із стягнення
заборгованості, яка виникла до 1 січня
2013 року, що підлягають виконанню в
порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо забезпечення стабільної
роботи стратегічних підприємств
енергетичної галузі», процедура
погашення заборгованості діє до 01.01.2014
року.

Враховуючи наведене вище, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що на час відкриття виконавчого
провадження №20566877 підприємство мало
відповідний статус, який виключає
можливість організації та проведення
відповідачем стосовно ПАТ «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО» виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного його виконання,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, або вартості майна
боржника, що підлягає передачі
стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виконавчий збір - це вид
майнової відповідальності боржника,
який не виконав без поважних причин у
строк, встановлений державним
виконавцем для самостійного виконання
вимог виконавчого документа.

Закінчення строку добровільного
виконання саме по собі не може бути
достатньою підставою для стягнення
виконавчого збору, оскільки
відповідачем не вчинено дій,
спрямованих на виконання рішення,
оскільки боржник виконав його
добровільно, що підтверджено
матеріалами справи.

Отже, колегія суддів прийшла до
висновку, що оскільки примусового
виконання в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження», не здійснювалося, то не
було й підстав для стягнення
виконавчого збору.

Тобто, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що у випадку,
якщо послуги з виконання не надавались,
підстави для стягнення виконавчого
збору відсутні.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
враховуючи добровільне виконання
боржником судового рішення до початку
його примусового виконання державним
виконавцем, то, оскаржувана постанова
винесена державним виконавцем 21.03.2014
року ВП№20566877 про стягнення з ПАТ «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО» виконавчого збору є
протиправно, а тому підлягає
скасуванню.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем виконано
рішення суду та надано про це
документальне підтвердження до
початку його примусового виконання
державним виконавцем.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на ту обставину, що за час перебування у
державного виконався даного
виконавчого провадження протягом
тривалого проміжку часу ним не
вчинялось ніяких виконавчих дій по
примусовому виконанню виконавчого
документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не надано докази на
підтвердження правомірності своїх дій,
в той же час позивачем надано достатньо
доказів та обґрунтувань своїх позовних
вимог.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Виходячи з наведеного, а також
системного аналізу вищевказаних норм
права, колегія суддів прийшла до
висновку, що відповідач не діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об»єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому, апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 КАС України, за яких
рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на викладене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв»язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
24.06.2014 року у справі №813/2923/14 - без змін.

Стягнути з Державної виконавчої служби
України (код ЄДРПОУ - 37471975) на користь
Державного бюджету України 2399 (дві
тисячі триста дев»яносто девять) грн. 46
коп. несплаченого судового збору за
подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
Гудим Л.Я.

Судді:
Коваль Р.Й.

Судова-Хомюк Н.М.

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 17.09.2014 року.