Справа № 826/5475/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5475/14
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТСМ Груп»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТСМ Груп»
до відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТСМ Груп»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови від 17 березня 2014 року
головного державного виконавця
Мироненко Н.М. відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
про відкриття виконавчого провадження
(ВП № 42489793) з примусового виконання
постанови № 573/12/7/7/26-12/2611/03 від 26
листопада 2013 року Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності на ТОВ «ТСМ Груп».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
травня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 11 березня 2014 року на адресу
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві надійшов лист від
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві «Про примусове виконання
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві» № 7/26-20/0603/05 від 06 березня 2014
року, в якому викладено прохання
прийняти до виконання постанову
Інспекції державної
архітектурно-будівельного контролю
у м. Києві № 573/13/7/26-12/2611/03 від 26
листопада 2013 року та відкрити
виконавче провадження.

17 березня 2014 року головним державним
виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві Мироненко Н.М. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 42489589 про примусове виконання
постанови Інспекції державної
архітектурно-будівельного контролю
у м. Києві № 574/13/7/26-13/2611/03 від 26
листопада 2013 року про стягнення штрафу
у сфері містобудівної діяльності.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
про відкриття виконавчого провадження
та вважаючи її протиправною, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам,
які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їхні права
згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», у виконавчому
документі зазначаються: 1) назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

У заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач вправі зазначити
відомості, що ідентифікують боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню рішення (рахунок боржника,
місце роботи чи отримання ним інших
доходів, місцезнаходження його майна
тощо), а також шляхи отримання ним
коштів, стягнутих з боржника.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 вказаного
Закону, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання в такі
строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 26 вказаного Закону,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: 1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем відкрито виконавче
провадження № 42489793 з примусового
виконання постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві № 573/12/7/7/26-12/2611/03 від
26 листопада 2013 року про стягнення
штрафу у сфері містобудівної
діяльності.

Як зазначено позивачем у позовній
заяві та поданій апеляційній скарзі,
відповідач мав усі підстави для
відмови у відкритті виконавчого
провадження у зв'язку з неподанням
заяви про примусове виконання рішення
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, оскільки поданий лист №
7/26-20/0603/05 від 06 березня 2014 року не може
вважатися такою заявою в розумінні
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки не містить
обов'язкового реквізиту, яким є назва
виду документа «заява».

Проте, колегія суддів вважає, що
системне тлумачення змісту листа
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві «Про примусове виконання
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві» № 7/26-20/0603/05 від 06 березня 2014
року та доданого до нього оригіналу
постанови Інспекції державної
архітектурно-будівельного контролю
у м. Києві № 573/13/7/26-12/2611/03 від 26
листопада 2013 року, дозволяє дійти
висновку про відповідність поданого
листа вимогам заяви про відкриття
виконавчого провадження відповідно до
ст. 19 Закону «Про виконавче
провадження», а тому відсутність назви
виду документа «заява» не може бути
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Крім того, позивач наголошує на тому, що
державним виконавцем прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження і здійснюється виконання
виконавчого документа, який на
примусове виконання державному
виконавцю не подавався та відсутній у
матеріалах виконавчого провадження, у
зв'язку з невідповідністю номеру
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та номеру виконавчого
документа, зазначеного в постанові про
відкриття виконавчого провадження від
17 березня 2014 року (ВП № 42489589).

Водночас, колегія суддів зазначає, що
окремий недолік документа сам по собі
не може бути безумовною підставою для
його скасування, оскільки не може бути
скасоване законне та обґрунтоване
рішення суб'єкта владних повноважень з
одних лише формальних підстав.

Відповідно до абз. 5 п. 1.8 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, постанова державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
не може бути скасована лише з
формальних підстав, передбачених
пунктом 3 частини першої статті 19
Закону, які не перешкоджають
подальшому провадженню виконавчих дій.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження (ВП № 42489589) від 17 березня 2014
року діяв на підставі та у спосіб,
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження», Інструкцією
про проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, а тому постанова про відкриття
виконавчого провадження є законною та
обґрунтованою.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваної постанови, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТСМ Груп» до відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження є необґрунтованими та не
засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТСМ Груп»
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 23 травня 2014 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 29
вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.