Справа № П/811/226/14
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2014 рокусправа № П/811/226/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2014 року по справі № П/811/226/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Украгросоя» до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Украгросоя»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними дій відповідача щодо
проведення 06.12.2013 року документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «К.А.М. Трейд
Мастер» за серпень 2013 року; визнання
протиправним та скасування у повному
обсязі податкового
повідомлення-рішення № від 23.12.2013
року про сплату 10 586,00 грн. податку на
додану вартість та штрафних
(фінансових) санкцій 5 293,00 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано в повному
обсязі податкове повідомлення -
рішення Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області № від
23.12.2013 року про сплату 10 586,00 грн. податку
на додану вартість та штрафних
(фінансових) санкцій 5 293,00 грн.,
застосованих за порушення п. 198.2, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду,
оскільки вважає, що вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано
відсутністю достатнього
документального підтвердження
реального здійснення господарських
відносин із ТОВ «К.А.М. Трейд Мастер»,
здійснення вказаного правочину без
мети настання реальних наслідків,
тобто вказаний правочин є нікчемним та
не створює юридичних наслідків,
вчинявся з метою заниження об'єкту
оподаткування. Викладене виключає
законну можливість позивача зменшення
податкового кредиту за серпень 2013 року
з податку на додану вартість у розмірі
10 586,00 грн.

Постанова Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі наказу № 1330 від 02.12.2013 року
Кіровоградською ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Украгросоя" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер" за серпень 2013
року, за результатами якої складено акт
№ 50/11-23-22-05/38302193 від 06.12.2013 року.

В акті перевірки податковим органом
зроблені висновки про те, що правочини
між позивачем та ТОВ "К.А.М. Трейд
Мастер" здійснені без мети настання
реальних наслідків. Отже зазначені
правочини є нікчемними і не створюють
юридичних наслідків. Такі правочини по
суті вчинялися з метою заниження
об'єкту оподаткування, несплати
податків. Діяльність позивача була
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з отриманням податкової
вигоди з
контрагентами-постачальниками, які не
виконували своїх зобов'язань.

Позиція податкового органу про
недійсність правочинів ґрунтується на
висновках акту перевірки контрагента.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято податкове повідомлення -
рішення № від 25.12.2013р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 15 879,00 грн., в тому числі: за
основним платежем - 10 586,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5
293,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК
України).

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Стосовно права на віднесення сум
податку до податкового кредиту таке
право відповідно до п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України виникає,
зокрема, у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами, у періоді, що
перевірявся, позивач мав
правовідносини з ТОВ "К.А.М. Трейд
Мастер".

Між позивачем (Покупець) та ТОВ "К.А.М.
Трейд Мастер" (Постачальник) укладено
договір поставки №02/08 від 02.08.2013 року на
поставку макухи соєвої.

Фактичне виконання вказаного договору
підтверджується наступними
документами: податковими накладними,
видатковими накладними та рахунки на
оплату, товарно-транспортними
накладними, розрахунки між позивачем
та ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер" проведено
шляхом перерахування відповідних сум
на банківський рахунок, що
підтверджується відповідними
банківськими виписками по рахунку;
придбана продукція зберігалась в
орендованому приміщенні, що
знаходиться за адресою -
Кіровоградський р-н, с. Новопетрівка,
вул. Дружби,100, відповідно до договору
оренди від 21.12.2012 року; для обробки
придбаної макухи було орендовано
майно, відповідно до договору оренди №1
від 01.12.2012 р. та акту приймання -
передачі майна.

В подальшому, отриманий за договором з
ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер" товар
реалізовано, що підтверджується
наступними документами: договором
постачання № ОС/3 від 15.01.2013 року,
укладеним між позивачем та ТОВ
"Птахофабрика Київська", податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками на оплату та товарно -
транспортними накладними. З метою
транспортування товару покупцям ТОВ
"Украгросоя" орендувало
автотранспортний засіб КАМАЗ 52211 СПГ,
реєстраційний номер ВА5531АК, за
договором оренди №1 від 02.01.2013 р. та
причіп-фургон-Е, реєстраційний номер ВА
1730 ХТ, відповідно до договору оренди № 2
від 01.04.2013 р.

Встановлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер",
відображення позивачем операцій з
отримання обумовлених договором
товарів у відповідних податкових
(звітних) періодах відповідачем не
спростовуються.

Перелічені вище документи, містять всі
обов'язкові реквізити, що передбачені
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в розумінні вказаного Закону
є первинними, такими, що підтверджують
здійснення відповідної господарської
операції.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
"К.А.М. Трейд Мастер" у відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України.

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та його контрагентом, які
зазначені податковим органом в акті
перевірки, відображення позивачем
операцій з отримання товару в
податковому обліку відповідачем не
спростовуються.

На момент укладення та реалізації
вказаного вище договору контрагент
позивача - ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер" мало
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платник податку на додану вартість.

Наявними в матеріалах справи первинним
документами підтверджено реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер".

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання вказаного вище
договору, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладений позивачем з ТОВ "К.А.М.
Трейд Мастер" договір не містить умов
та ознак, які б свідчили про їх
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушували публічний
порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладений позивачем з ТОВ "К.А.М. Трейд
Мастер" договір відповідає вимогам
чинного законодавства України, має
своїм наслідком зміну у майновому
стані учасників правочину, є
економічно виправданим, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача -
ТОВ "К.А.М. Трейд Мастер", які б
позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до
податкового кредиту відповідачем не
подані, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочину, не
міг керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
договору, його позиція про те, що цей
правочин очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем як
отримувачем товарів виконані всі
законодавчо передбачені умови для
віднесення вартості цих товарів до
валових витрат, сум податку на додану
вартість - до складу податкового
кредиту у відповідних (податкових)
періодах.

Також колегія суддів зазначає, що
добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законом
обов'язку щодо сплати податків, зборів
вступає у зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків.
Слід врахувати і те, що якщо контрагент
не виконував свої зобов'язання перед
державою та податковим органом, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення добросовісного платника
податку права на віднесення сплачених
ним у ціні виконаних робіт сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту, якщо останній виконував усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже у відповідача відсутні правові
підстави для зменшення валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Виходячи з наведених вище норм, колегія
суддів вважає позовні вимоги
обґрунтованими, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в з'ясовано усі обставини,
які мають значення для справи, ухвалено
законне та обґрунтоване рішення про
задоволення позову.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 21 серпня 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов