Справа № 820/15694/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2014 р.
№ 820/15694/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко
К.О.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Т.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Путілова С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Територіального
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області, в якому, з
урахуванням уточнень, прийнятих судом,
просить суд зобов'язати відповідача
сплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 12180,00 грн.
передбачені в ст. 37 Закону України "Про
державну службу".

В обґрунтування заявлених позовних
вимог в позові зазначено, що наказом
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області № 52-к від 31.03.2014 р.
позивача було звільнено з займаної
посади у зв'язку з виходом на пенсію з
виплатою, зокрема, грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів у
сумі 12180,00 грн. відповідно до статті 37
Закону України «Про державну службу».
Однак, всупереч чинному законодавству,
на думку позивача, йому неправомірно
було відмовлено у виплаті вказаної
грошової допомоги.

Представник відповідача, заперечуючи
проти позову, надав письмові
заперечення, в яких вказав, що з 01.04.2014
року набрало чинності положення Закону
України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні», яким виключено
частину 13 статті 37 Закону України «Про
державну службу», у зв'язку із чим
підстави для виплати грошової допомоги
позивачу відсутні.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.
Додатково пояснив, що визначальним в
даному випадку є не дата звільнення
позивача 31.03.2014 р., а дата призначення
позивачу пенсії за віком відповідно до
Закону України «Про державну службу», а
саме: 02.04.2014 р.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача по справі,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом
заступника начальника територіального
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Харківській області № 52-к від
31.03.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з
посади головного державного
інспектора з охорони праці державної
інспекції нагляду в машинобудуванні та
енергетиці територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
державного службовця.

Крім того, в наказі зазначено виплатити
позивачу:

- компенсацію за 19 календарних днів
невикористаної відпустки;

- грошову допомогу у розмірі 10 місячних
посадових окладів у сумі 12180,00 грн.,
відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу».

З копії трудової книжки позивача
вбачається, що позивач має вислугу
державної служби понад 10 років.

Згідно довідки Управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова № 191582/96 від
22.04.2014 р. ОСОБА_1 призначена пенсія за
віком відповідно до Закону України
«Про державну службу» з 02.04.2014 року
довічно.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 28.04.2014 року звернувся до
відповідача з заявою про виплату йому
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу».

Листом за вих. № 01.01-22/2891 від 15.07.2014 р.
відповідач з посиланням на лист
Держгірпромнагляду України вих.
5185/0/9.2-21/6/14 від 02.07.2014 року повідомив, що
у зв'язку з тим що з 01.04.2014 року ч. 13 ст. 37
Закону України «Про державну службу»
виключено на підставі Закону України
від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні», а також з урахуванням того, що
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про державну службу»
призначено позивачу з 02.04.2014 року, то
підстави для виплати ОСОБА_1 грошової
допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу»
відсутні. Зазначена позиція міститься
в листі Держгірпромнагляду України
вих. № 5185/0/9.2-21/6/14 від 02.07.2014
року.

Інших підстав відмови у виплаті
позивачу грошової допомоги у розмірі 10
місячних посадових окладів у сумі 12180,00
грн. відповідно до статті 37 Закону
України «Про державну службу»
представником відповідача не
зазначено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 37 Закону України "Про державну
службу" регулює питання щодо
пенсійного забезпечення і грошової
допомоги державним службовцям (дана
норма діяла на момент правовідносин,
але виключена на підставі Закону
України від 27.03.2014 року №1166-VII) Так,
відповідно до вимог зазначеної статті
право на одержання пенсії державних
службовців мають чоловіки, які
досягли віку 62 роки, та жінки, які
досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" , за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за наявності у чоловіків
35 років, а у жінок 30 років
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років,
та які на час досягнення зазначеного
віку працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. регулює питання щодо
пенсійного забезпечення і грошової
допомоги державним службовцям.

У відповідності до частини 13 статті 37
Закону України "Про державну службу",
державним службовцям у разі виходу на
пенсію при наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Законом України "Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні" від 27.03.2014 року, який набрав
чинності 01.04.2014 року, ч.13 ст.37 Закону
України "Про державну службу" виключена
та з 01.04.2014 року така виплата не
проводиться.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії у часі, окрім випадків,
коли вони пом'якшують або відміняють
відповідальність особи.

Отже, починаючи з 01.04.2014 року при
звільненні державних службовців у
зв'язку із виходом на пенсію грошова
допомога в розмірі 10 посадових окладів
їм не нараховується та не виплачується.

Якщо ж звільнення держслужбовця у
зв'язку із виходом на пенсію відбулось
до 01.04.2014 року, слід керуватися нормами
Закону України "Про державну службу" у
редакції, що діяла на дату звільнення
такої особи.

Системно аналізуючи наведені норми,
суд приходить до висновку, що
визначальним критерієм для визначення
права особи на виплату грошової
допомоги у розмірі 10 посадових окладів
відповідно до Закону України "Про
державну службу" є дата звільнення
особи.

Таким чином, оскільки позивача було
звільнено з займаної посади 31.03.2014
року, а саме: до набрання чинності
Законом України "Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні", то суд вважає, що
відповідачем неправомірно було
відмовлено ОСОБА_1 у виплаті такої
грошової допомоги.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у ч.
3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, та перевіряє чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

На підставі вищевикладеного, з
урахуванням того, що відповідачем не
доведено правомірності відмови
позивачу у виплаті ОСОБА_1 грошової
допомоги, передбаченої статтею 37
Закону України "Про державну службу",
суд приходить до висновку, що позов
ОСОБА_1 до Територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Судові витрати по справі підлягають
розподілу у відповідності до ст. 94 КАС
України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити в
повному обсязі.

Зобов'язати Територіальне управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Харківській області виплатити ОСОБА_1
грошову допомогу у розмірі 12180 грн. 00
коп. (дванадцять тисяч сто вісімдесят
грн. 00 коп.), передбачену статтею 37
Закону України "Про державну службу".

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено 29.09.2014 року.

Суддя
К.О. Севастьяненко