Справа № 802/1591/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1591/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Вінниці до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

УПФУ у м.Вінниці звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_2
про стягнення заборгованості. Позовні
вимоги мотивовано тим, що за
підприємцем рахується заборгованість
в сумі 1968,98 грн. зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду, яку просили стягнути
в судовому порядку.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
16.06.2014 року адміністративний позов
задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання відповідач (апелянт)
не з'явився, направив клопотання про
зупинення провадження у справі, яке
мотивує хворобою. Колегія суддів з
цього приводу зауважує, що суд має
право зупинити провадження у справі в
разі захворювання особи, яка бере
участь у справі, підтвердженого
медичною довідкою, що перешкоджає
прибуттю до суду, якщо її особиста
участь буде визнана судом обов'язковою,
- до її одужання (ч.2 ст. 156 КАС України).
Оскільки явка відповідача не
визначалась обов'язковою, підстави для
зупинення провадження відсутні.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак направив
на адресу суду заяву про розгляд справи
у порядку письмового провадження.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, відповідач ФОП
ОСОБА_2 зареєстрована в управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці 31.03.2004 року та є платником
страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (а.с. 4).

Відповідачем своєчасно не сплачувався
нарахований за 2005-2010 роки страховий
внесок, в результаті чого виникла
недоїмка в сумі 1968,98 грн., що
підтверджується карткою особового
рахунку платника та довідкою з
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці (а.с. 4, 6-7).

У зв'язку з набранням чинності з 1 січня
2011 року Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-YI (далі Закон 2464), абзацом 5 ч.7
Прикінцевих та перехідних положень
Розділу VIII Закону 2464 передбачено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абзацу 6 ч.7 Прикінцевих
та перехідних положень Розділу VIII
Закону 2464 на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхові внески - кошти
відрахувань на соціальне страхування,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше, надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Статтею 15 вказаного Закону
передбачено, що платниками внесків є
роботодавці, підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форм власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії, фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, що обрали
особливий спосіб оподаткування -
фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством
або за договорами цивільно-правового
характеру.

На час розгляду справи за відповідачем
рахується заборгованість зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до
Пенсійного фонду на загальну суму 1968,98
грн.

Згідно з п. 6 ст. 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше, ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загалнообов'язкове державне соціальне
страхування" орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з
дня надходження вимоги про сплату
недоїмки сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідачу направлялась вимога № Ф 690
від 03.02.2014 року про сплату боргу, що
утворився за 2005-2010 роки. Однак вказана
вимога відповідачем отримана не була,
повідомлення про вручення повернулося
з відміткою поштового відділення
зв'язку "за закінченням терміну
зберігання" (а.с. 5).

Відповідно до п. 8.3 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року за № 21-1 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України від 16.01.2004 року за № 64/8663 вимога
вважається надісланою (врученою)
фізичній особі, якщо її вручено
особисто такій фізичній особі або її
законному представникові чи надіслано
листом на її адресу за місцем
проживання або останнього відомого
місця її знаходження з повідомленням
про вручення за порядком оформлення
зазначених поштових відправлень,
установленим Кабінетом Міністрів
України.

Якщо страхувальник на день надсилання
йому органом Пенсійного фонду вимоги
не повідомив в установленому порядку
про зміну місцезнаходження (місця
проживання), вимога вважається
належним чином врученою навіть у разі
її повернення як такої, що не знайшла
адресата.

Таким чином, на момент розгляду справи
за відповідачем рахується
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1968,98 грн.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач вказує на відсутність у неї
заборгованості зі сплати єдиного
внеску. Разом з тим, всупереч вимогам
ст. 71 КАС України, жодних доказів на
підтвердження цього суду не надано.
Тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, і колегією суддів
відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 16
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.