Справа № 2а-2978/12/1370
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/19767/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Миколаївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 року

у справі № 2а-2978/12/1370

за позовомМиколаївської міжрайонної
державної податкової інспекції
доКомунального підприємства
«Розділжитлосервіс» Новороздільської
міської ради простягнення податкового
боргу

ВСТАНОВИВ:

Миколаївська міжрайонна державна
податкова інспекція (далі по тексту -
позивач, МДПІ) звернулась з позовом до
Комунального підприємства
«Розділжитлосервіс» Новороздільської
міської ради (далі по тексту -
відповідач, КП «Розділжитлосервіс»)
про стягнення податкового боргу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2012 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 року
апеляційну скаргу МДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

У запереченні на касаційну скаргу КП
«Розділжитлосервіс», посилаючись на
те, що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу МДПІ залишити
без задоволення.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
вимог ст. 222 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно довідки від 05.03.2012 року №2921/10/19-017
станом на 05.03.2012 року за КП
«Розділжитлосервіс» обліковується
заборгованість у розмірі 2 898 701,91 грн.
(основний платіж в сумі - 2 746 299,52 грн.,
штрафні санкції - 69 993,11 грн., пеня - 80 409,28
грн.).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що вищевказана
заборгованість складається з сум
заборгованостей по податку на додану
вартість - 2725111,38 грн., в тому числі
основний платіж -2574844,00 грн. згідно
декларацій з ПДВ за 2009-2012 роки (а.с.24-114);
штрафні санкції - 69942,03 грн. згідно
податкових повідомлень-рішень від
26.03.2009 року № , від 09.07.2009 року №
, від 08.10.2009 року № , від 21.04.2010
року № 50, від 21.08.2010 року № ,
від 22.10.2010 року № , від 22.11.2010 року
№ , від 31.12.2010 року № ; пеня
згідно облікової картки - 80325,35 грн.; по
земельному податку - 162464,22 грн., в тому
числі основний платіж - 162464,22 грн.
згідно облікової картки та розрахунків
земельного податку; по комунальному
податку - 9126,31 грн., в тому числі
основний платіж - 8991,30 грн. згідно
розрахунків комунального податку на
2009-2010 роки, штрафна санкція - 51,08 грн.
податкового повідомлення-рішення від
10.07.2009 № ; пеня згідно облікової
картки - 83,93 грн.

МДПІ було вжито заходи для погашення
податкового боргу КП
«Розділжитлосервіс», однак такі заходи
не привели до погашення податкової
заборгованості зокрема, 31.01.2001 року
було вручено головному бухгалтеру
першу податкову вимогу від 15.10.2001 року
№1/18, 18.12.2001 року вручено заступнику
керуючого другу податкову вимогу від
10.12.2001 року №2/159.

11.01.2002 року МДПІ було прийнято рішення
№14 «Про стягнення податкового боргу з
рахунку (рахунків) платників податків»,
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Згідно витягів ДП «Держінформюст» від
15.02.2002 року №961, від 22.09.2003 року №10016 та
витягів про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від
09.02.2007 року №11188267, від 24.01.2008 року №16629652
всі активи відповідача знаходяться у
податковій заставі з 01.10.1999 року по
24.01.2013 року (відповідно до вимог ст. 8
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»)

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову МДПІ виходив з того, що позивач
звернувся до суду з даним позовом з
порушенням порядку, передбаченого
чинним законодавством України.

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 57.3 ст. 57 ПК України
передбачено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України (в редакції,
чинній на час спірних правовідносин),
орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом п. 95.3 ст. 95 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) передбачено, що
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 183-3 КАС
України провадження у справах за
зверненням органів державної
податкової служби при здійсненні ними
передбачених законом повноважень
здійснюється на підставі подання таких
органів щодо стягнення коштів за
податковим боргом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, відмовив у позові МДПІ щодо
стягнення податкового боргу,
посилаючись на те, що у податкового
органу відсутній обов'язок звернутися
до суду із позовною заявою про
звернення стягнення податкового боргу
на кошти підприємства.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, оскільки вищенаведені
положення Податкового кодексу України
не встановлюють імперативної умови
звернення в порядку ст. 183-3 КАС України
як обов'язкової підстави для подання
позову про стягнення податкового боргу
для розгляду в загальному порядку
позовного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є принцип
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
зазначаються встановлені судом
обставини із посиланням на докази, а
також мотиви неврахування окремих
доказів; мотиви, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не розглянули належним чином докази, що
містяться в матеріалах справи, не
надали належну оцінку обставинам
справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга Миколаївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 - Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Миколаївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов