Справа № 2а/0570/15068/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/64297/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Федорова М.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року по справі № 2а/0570/15068/12 за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, третя особа
Відкрите акціонерне товариство
«Допас», про визнання неправомірними
дій та часткове скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, третя особа Відкрите
акціонерне товариство «Допас», про
визнання неправомірними дій та
часткове скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.11.2009 року №
/1 в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
434621,00 грн. та № /0 в частині
донарахування податкового
зобов'язання з ПДВ в сумі 3740,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року у даній справі позов задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 06.11.2009 року №
/1 в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
434621,00 грн. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
06.11.2009 року в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ
(фінансові санкції) в сумі 3740,00 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2013 року та прийнято нове
рішення про відмову у задоволенні
позову з мотивів безпідставності
заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що спірні
податкові повідомлення рішення були
прийняті відповідачем за наслідками
перевірки позивача, під час якої були
встановлені порушення ст.13, ст.14
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян», п.19.1
ст.19 Закону України від 22.05.2003 року №889-
ІV від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про
податок з доходів фізичних осіб» та
пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4,
п.6.1 ст.6, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.
9.4 ст.9 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану
вартість».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
доведеності матеріалами справи факту
порушення позивачем вимог податкового
законодавства у 3 кварталі 2006 року.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства» суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником, зокрема,
податку на додану вартість.

При вирішенні питання щодо виникнення
у позивача обов'язку зареєструватись
платником податку на додану вартість
та оподаткувати операції з поставки
послуг (товарів) таким податком, слід
керуватися Законом України «Про
податок на додану вартість», який
визначає порядок обліку, звітування та
внесення податку до бюджету.

Суб'єкт підприємницької діяльності
підпадає під загальні вимоги Закону
України «Про податок на додану
вартість», а отже, є платником ПДВ, якщо
відповідає одній із наведених у пункті
2.1 статті 2 цього Закону ознак платника
податку, а саме: здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку; імпортує товари
(супутні послуги) в обсягах, що
підлягають оподаткуванню цим податком
згідно з нормами цієї статті.

Перелік підстав, за яких підприємець
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник ПДВ, визначено у пункті 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону України «Про податок
на додану вартість» особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку на додану вартість, у разі коли
сума від здійснення операцій з
поставки товарів, нарахована такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300 тис. грн.

При цьому абзацом другим пункту 9.4
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» передбачено, що якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону, не більше
ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм
законодавства дозволяє дійти висновку,
що до моменту перевищення платником
єдиного податку граничного обсягу
виручки, визначеного у статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства», положення Закону
України «Про податок на додану
вартість» щодо оподаткування поставок
товару (послуг) не можуть поширюватися
на такого платника.

Таким чином, з моменту перевищення
обсягу виручки, визначеного у статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства», починають
розповсюджуватись положення Закону
України «Про податок на додану
вартість», зокрема підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону щодо підстав для
обов'язкової реєстрації платником
податку.

Відповідно, у разі, коли з моменту
перевищення граничного розміру
виручки, визначеного статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства», особою, яка перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
допущено перевищення операції з
поставки товарів (послуг) сукупно
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців 300 тис. грн. (без
урахування податку на додану вартість),
у такої особи виникає обов'язок
зареєструватися платником та сплатити
податок на додану вартість, починаючи з
операції, за якою відбулось
перевищення загальної суми від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг).

При цьому, слід врахувати, що виходячи
із положень абзацу четвертого пункту 9.4
статті Закону України «Про податок на
додану вартість», особа, що не надсилає
таку заяву у таких випадках та у такі
строки, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування. Проте у
такої особи не виникає обов'язку
подавати податкову декларацію з
податку на додану вартість та нести
відповідальність за неподання.

Висновки та мотиви, з яких виходив
апеляційний суд, скасовуючи постанову
окружного адміністративного суду та
відмовляючи у задоволенні позову не
відповідають наведеному застосуванню
норм матеріального права у межах
спірних правовідносин.

У той же час, відповідно до статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Як
встановлено судом першої інстанції та
підтверджується матеріалами справи,
первинні документи, які були
використані під час проведення
перевірки позивача, як на час
проведення перевірки так і на час
судового розгляду знаходились у
відповідача, та надані на неодноразову
вимогу судів не в повному обсязі, тобто
відповідач не виконав належним чином
обов'язку доказувати правомірність
свого рішення, та позбавив суд
можливості встановити фактичні
обставини, зокрема і дату здійснення
операції, яка зумовила перевищення
розміру виручки, визначеного статтею 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства», з настанням якої
пов'язується поширення на платника
загальної системи оподаткування; дату
здійснення операції, за якою позивачем
перевищено граничний обсяг
оподатковуваних операцій,
встановлений підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість».

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог, правильно застосувавши
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220-232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасувати та залишити в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року по справі № 2а/0570/15068/12.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписФедоров М.О.