Справа № 805/4332/14
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 вересня 2014 року м.
Київ В/800/3969/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Ситникова О.Ф.,

Малиніна В.В.,

Штульман І.В.,

Юрченка В.В.,

розглянувши заяву Управління
Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі міста Донецька
про перегляд Верховним Судом України
ухвали судді Вищого адміністративного
суду України від 10 липня 2014 року у
справі за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі міста Донецька
(далі - Управління ПФУ) про визнання дій
протиправними, скасування вимоги,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 квітня
2014 року, зміненою постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року, позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 задоволено частково.
Скасовано вимогу Управління ПФУ від 12
лютого 2014 року № Ф 495 щодо нарахування
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
сумі 1 194,03 гривень.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою Управління ПФУ на рішення
судів попередніх інстанцій відмовлено.

У серпні 2014 року Управління ПФУ подало
до Вищого адміністративного суду
України заяву про перегляд Верховним
Судом України ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року, посилаючись на різне
застосування касаційним судом
положень частини четвертої статті 4
Закону України від 8 липня 2010 року №
2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 2464-VI), що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону
№ 2464-VI передбачено, що платниками
єдиного внеску є роботодавці фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Зазначені особи, відповідно до частини
четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

На підтвердження неоднакового
правозастосування Управління ПФУ
надало постанови Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року (К/800/46636/14), 19 грудня 2013
року (К/800/38274/13, К/800/33732/13,), 14 січня 2014
року (К/800/33413/13), 25 червня 2014 року
(К/800/25212/14), 19 грудня 2013 року
(К/800/38461/14) та ухвалу від 28 листопада 2013
року (К/800/32510/13).

Відповідно до статті 237 КАС України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
правозастосування може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права;
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

В ухвалі судді Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, суддя суду
касаційної інстанції, погодившись з
висновком попередніх судів про
відсутність у відповідача правових
підстав для прийняття вимоги про
сплату боргу від 12 лютого 2014 року № Ф 495,
яка оскаржується, у зв'язку з тим, що
позивач звільнений від сплати єдиного
внеску, оскільки йому призначена
пенсія на пільгових умовах, відповідно
до статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», відмовив у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою Управління ПФУ на
рішення судів попередніх інстанцій у
справі.

У той же час, в постановах Вищого
адміністративного суду України від
19 грудня 2013 року (К/800/38274/13, К/800/33732/13),
14 січня 2014 року (К/800/33413/13), 19 грудня 2013
року (К/800/38461/14), суд касаційної
інстанції скасував рішення судів
попередніх інстанцій та постановив
нове рішення про відмову в задоволенні
позову указавши на помилковість
висновку судів щодо звільнення
позивачів від сплати єдиного внеску та
скасування оскарженої вимоги.
Приймаючи таке рішення касаційний суд
виходив з того, що позивачі зобов'язані
сплатити єдиний внесок на загальних
підставах, оскільки отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, відповідно до Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
обчислені за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не досягли 60-річного віку.

До такого ж висновку дійшов Вищий
адміністративний суд України і в
ухвалі від 28 листопада 2013 року
(К/800/32510/13), залишаючи без змін рішення
судів попередніх інстанцій про відмову
в задоволенні позову щодо скасування
вимоги Управління ПФУ про сплату
позивачем єдиного внеску.

Аналіз зазначених судових рішень, дає
підстави вважати, що правовідносини,
які виникли між сторонами у цих спорах,
не подібні до спірних відносин у
справі, що розглядається, оскільки ці
рішення ухвалені за інших фактичних
обставин справи установлених судом.
Так, у вказаних справах пенсія за віком
призначена позивачам на підставі
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тоді як у справі, про
перегляд рішення у якій подано заяву,
на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення». Оскільки у
справах існують різні фактичні
обставини, які хоч і обумовили
прийняття різних за змістом судових
рішень, проте не свідчать про
подібність правовідносин, колегія
суддів приходить до висновку, що
вказані рішення не можуть бути
підставою для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

В іншій своїй постанові від 25 червня 2014
року (К/800/25212/14) Вищий адміністративний
суд України скасовуючи рішення
попередніх судів, вказав, що позивач не
звільняється від сплатити єдиного
внеску на загальних підставах,
оскільки отримує пенсію за вислугу
років і не досяг віку, з якого
призначається пенсія. Однак, посилання
позивача на це рішення не є належним та
таким, що підтверджує неоднакове
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, оскільки
із його змісту неможливо визначити на
підставі якого закону позивачу
призначена пенсія, що позбавляє
можливості здійснити його аналіз та
встановити подібність правовідносин у
цій справі та у справі про перегляд
якого ставить питання Управління ПФУ.

Натомість, в постанові Вищого
адміністративного суду України від 14
січня 2014 року (К/800/33413/13), на яку також
послалося Управління ПФУ на
підтвердження неоднакового
правозастосування, суд касаційної
інстанції дійшов протилежного
висновку, ніж у справі про перегляд
якої ставить питання заявник, вказуючи,
що позивач є платником єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та не
звільняється від його сплати, оскільки
йому призначена пенсія за віком на
пільгових умовах, відповідно до
частини першої статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а тому він
не досяг 60-річного віку та не є
пенсіонером за віком у розумінні
пункту 4 частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VI.

З огляду на різне застосування одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, у зв'язку з
чим суд касаційної інстанції дійшов
різних висновків при вирішенні спорів,
має місце передбачена статтею 237 КАС
України підстава для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись статтями 235 - 240 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження
Верховного Суду України
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до
Управління Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі міста Донецька
про визнання дій протиправними,
скасування вимоги, зобов'язання
утриматись від вчинення певних дій, для
перегляду ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді В.В. Швець

О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

І.В. Штульман

В.В. Юрченко