Справа № 816/2786/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2786/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик
О.І.,

представника позивача - Переяслівець
В.М.,

представника відповідача - Куришко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське зерно" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українське зерно"
(далі - ТОВ "Українське зерно", позивач)
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі - ДПІ у м.
Полтаві, відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 30.04.2014, яким платнику
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість (далі -
ПДВ) у розмірі 17 495,00 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач
стверджує, що господарські операції з
придбання шроту соняшникового у ПП
"Стандарт Агро" зафіксовані всіма
належними первинними документами, на
підставі яких ведеться бухгалтерський
облік та податкова звітність. При цьому
результати перевірок контрагента
позивача не можуть слугувати законною
підставою для зменшення розміру
від'ємного значення за оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням,
оскільки жодним нормативно-правовим
актом не передбачена відповідальність
господарюючого суб'єкта за порушення
законодавства, допущені його
контрагентами.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що в ході проведення
перевірки встановлено факти завищення
ТОВ "Українське зерно" податкового
кредиту за червень 2011 року по
взаємовідносинам з ПП "Стандарт Агро"
на суму ПДВ 17 495,00 грн. та завищення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду
(декларація за червень 2011 року) у
розмірі ПДВ 17 495,00 грн. Вказані висновки,
окрім іншого, ґрунтуються на даних
перевірки контрагента позивача, якою
встановлено, що в діяльності як
зазначеного підприємства так і його
покупців мали місце правочини, вчинені
без мети настання реальних наслідків.
Крім того під час перевірки виявлено
недоліки в оформленні деяких первинних
документів щодо підтвердження
операції з купівлі шроту соняшникового
та відсутність сертифікатів якості
підприємства виробника на придбаний
товар. Звідси, на думку відповідача,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
правомірно, а позовні вимоги ТОВ
"Українське зерно" - необґрунтовані і
задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримала заперечення
проти позову та просила суд у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши залучені до
матеріалів справи та зібрані судом
письмові докази, застосувавши до
спірних правовідносин відповідні
норми матеріального та процесуального
права, суд приходить до наступних
висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що
ТОВ "Українське зерно"
(ідентифікаційний код 30044094;
місцезнаходження: м. Полтава, вул.
Маршала Бірюзова, 32-А) зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Полтавської міської ради 14.07.1998 (а.с. 15).
До зареєстрованих видів діяльності
підприємства за КВЕД-2010 включені:
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин;
виробництво готових кормів для тварин,
що утримуються на фермах; оптова
торгівля молочними продуктами, яйцями
харчовими оліями та жирами;
неспеціалізована оптова торгівля;
вантажний автомобільний транспорт;
надання в оренду автомобілів і
легкових автотранспортних засобів (а.с.
16). Позивач перебуває на обліку у ДПІ у
м. Полтаві з 15.07.1998 (а.с. 17).

Співробітниками ДПІ у м. Полтаві у
термін з 31.03.2014 по 04.04.2014 була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ "Українське зерно" з
питання правомірності формування
податкового кредиту по
взаємовідносинах з контрагентом ПП
"Стандарт Агро" за період з 01.06.2011 по
30.06.2011.

За результатами даної перевірки
контролюючим органом 09.04.2014 був
складений акт №2300/16-01-15-01/30044094 (а.с. 21-33),
висновками якого зафіксовано
порушення платником податків п. 44.1 ст.
44, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено завищення податкового
кредиту за червень 2011 року по
взаємовідносинах з ПП "Стандарт Агро"
на суму ПДВ 17 495,00 грн. та завищення
значення рядка 24 "залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду" декларації за
червень 2011 року на суму ПДВ 17 495,00 грн.

Не погодившись із виявленими
порушеннями, позивач надав заперечення
на вказаний акт перевірки (а.с. 34-43), за
наслідками розгляду якого ДПІ у м.
Полтаві надано відповідь про
обґрунтованість висновків перевірки
(а.с. 44-49).

На підставі акту перевірки від 09.04.2014
№2300/16-01-15-01/30044094 ДПІ у м. Полтаві 30.04.2014
було винесено податкове
повідомлення-рішення № (а.с. 19),
яким ТОВ "Українське зерно" зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ у
розмірі 17 495,00 грн.

Позивач оскаржив вказане податкове
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (а.с. 61-72) та Міністерства
доходів і зборів України (а.с. 80-92). За
наслідками розгляду зазначених скарг
податкове повідомлення-рішення від
30.04.2014 № залишено без змін (а.с. 73-79,
93-95).

Не погодившись із висновками ДПІ у м.
Полтаві , позивач оскаржив вказане
податкове повідомлення-рішення до
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку висновкам
перевірки, діям відповідача та
оскаржуваному податковому
повідомленню-рішенню, суд виходить з
наступного.

Коло платників ПДВ, об'єкти, база,
ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначено розділом V
Податкового кодексу України.

Так, згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених ст. 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному ст. 50
цього Кодексу.

Статтею 198 Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (п. 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п. 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п. 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6).

Статтею 200 Податкового кодексу України
передбачено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п. 200.1).

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Як свідчать матеріали справи фактичною
підставою для винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
взято висновок перевірки про завищення
позивачем суми податкового кредиту за
операціями з придбання шроту
соняшникового у ПП "Стандарт Агро" в
червні 2011 року.

Так, 10.06.2014 між ТОВ "Українське зерно"
(покупець) та ПП "Стандарт Агро"
(продавець) укладено договір поставки
№100611 (а.с. 50-52), у відповідності до умов
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупцю товар, а
покупець - прийняти та оплатити його на
умовах, передбачених договором.

На виконання зазначеного договору
позивач у червні 2011 року придбав у ПП
"Стандарт Агро" шрот соняшниковий на
загальну суму 104 972,00 грн., у тому числі
ПДВ - 17 495,33 грн.

У відповідності до приписів ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим (п.
201.1).

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця (п. 201.4).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10).

В ході реалізації продукції продавцем
були виписані податкові накладні,
копії яких приєднані до матеріалів
справи, а саме: №12 від 20.06.2011 (а.с. 59) на
суму 52 716,00 грн., у тому числі 8 786,00 грн.
ПДВ та №17 від 29.06.2011 (а.с. 54) на суму 52 256,00
грн., у тому числі 8 709,33 грн. ПДВ.

Застережень щодо правильності
оформлення та невідповідності змісту
зазначених податкових накладних акт
податкової перевірки не містить, не
встановленого таких і судом під час
судового розгляду.

Крім цього, на підтвердження факту
здійснення господарської операції
позивач також надав: рахунки (а.с. 53, 55)
та накладну (а.с. 60).

Оплату за придбаний товар ТОВ
"Українське зерно" підтверджує
платіжними дорученнями №4513 від 25.06.2011
(а.с. 56), №4730 від 06.07.2011 (а.с. 112) та
журналом - ордером і відомістю по
рахунку (а.с. 125).

Як свідчать матеріали справи, однією з
підстав для застосування до позивача
заходів фіскального впливу було взято
висновок перевірки про неналежне
оформлення деяких первинних
документів. Зокрема, в акті перевірки
зазначено, що у накладних на відпуск
товару не вказано підстави для
здійснення господарської операції, а
саме - договір №100611 від 10.06.2011,
внаслідок чого неможливо визнати ці
накладні доказом постачання за
названим договором (стор. 10 акту).
Надані до перевірки платіжні доручення
на перерахування коштів постачальнику
не завірені банком, банківські виписки
відсутні (стор. 11 акту).

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд
звертає увагу на те, що на
підтвердження факту здійснення
господарської операції позивач надав
суду вичерпний обсяг документів
бухгалтерського обліку, що перелічені
вище. При цьому сама по собі обставина
відсутності запису у видаткових
накладних щодо реквізитів
цивільно-правового договору не може
слугувати достатнім підтвердженням
для висновку про відсутність
фактичного придбання товару в цілому,
оскільки такі документи суд оцінює з
урахуванням всіх інших письмових
доказів, досліджених у судовому
засіданні, з яких видно, що фактичний
рух активів платника податку,
пов'язаний з його господарською
діяльністю, мав місце.

Стверджуючи про відсутність належних
доказів грошових розрахунків між
учасниками угоди, податковий орган так
і не зробив висновку відносно руху
коштів за даною угодою, при тому, що
представник позивача надав відповідні
докази (а.с. 112). У зв'язку з цим наведені
доводи перевірки відкидаються судом,
як нічим необґрунтовані припущення.

Іншим мотивом для притягнення платника
до відповідальності взято твердження
перевірки про неналежне оформлення
товарно-транспортних накладних в
частині невідповідності даних щодо
часу, відсутності відомостей про особу,
яка дозволила відпуск товару та яка
його одержала, відсутності адреси
пунктів навантаження та розвантаження,
неспівпадіння кількості перевезеного
товару.

У зв'язку з цим слід зазначити, що умови
перевезення товару були визначені
пунктом 3.1 договору поставки №100611 від
10.06.2011, відповідно до змісту якого
поставка товару здійснюється партіями
протягом терміну дії даного договору в
узгоджені сторонами строки на вказаних
умовах: СРТ Україна, склад ОАО
"Диканський міжгосподарський
комбікормовий завод", Полтавська
область, смт. Диканька, вул. Полтавська,
4; СРТ Україна, склад покупця, ЗАТ
"Божковський комбікормовий завод",
Полтавська область, с. Божко, вул.
Заводська, 7, згідно правил Інкотермс в
редакції 2010 року.

Офіційними правилами тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати (редакція 2010 року)
ІНКОТЕРМС визначено, що CPT Carriage Paid to
«Перевезення оплачено до» означає, що
продавець оплачує фрахт за перевезення
товару до вказаного місця призначення.
Ризик загибелі або пошкодження товару,
а також будь-якого збільшення витрат,
що виникає після передачі товару
перевізнику, переходить з продавця на
покупця, коли товар передано в
розпорядження перевізника. Перевізник
визначає особу, яка відповідно до
договору перевезення зобов'язується
здійснити перевезення або
організувати перевезення морським або
повітряним шляхом, залізничним або
автомобільним транспортом, по
внутрішніх водних лініях або змішане
перевезення. При здійсненні
перевезення декількома перевізниками
в погодженому напрямку, ризик загибелі
або пошкодження переходить, коли товар
передано в розпорядження першого
перевізника.

Відповідно до терміна СРТ в обов'язки
продавця входить здійснення
необхідного для вивозу митного
очищення товару.

Таким чином обов'язок щодо
правильності оформлення
товарно-транспортних накладних, згідно
з умовами договору, покладено на
продавця. Тому ТОВ "Українське зерно" не
може нести відповідальність за
неналежне оформлення вказаних
документів, у зв'язку з чим твердження
перевірки з цього приводу відкидаються
судом як такі, що не стосуються прав та
обов'язків позивача.

Посилання на відсутність сертифікатів
якості підприємства виробника на
придбаний товар позивач спростував під
час судового розгляду, надавши
посвідчення про якість шроту
соняшникового №73 від 17.06.2011 та №101 від
25.06.2011 (а.с. 110-111), які належним чином
підтверджують якість придбаного у ПП
"Стандарт Агро" товару.

Більш того, в підтвердження факту
придбання шроту соняшникового позивач
надав суду докази подальшого
використання у власній господарській
діяльності придбаного за договором
поставки №100611 від 10.06.2014 товару, а саме:
договір підряду на виконання робіт по
виготовленню продукції (а.с. 126) та акт
приймання-передачі сировини на
переробку (а.с. 130).

У зв'язку з цим суд звертає увагу
на те, що факт реальності господарської
операції за участю позивача з ПП
"Стандарт Агро" повністю підтверджено
залученими до матеріалів справи
первинними документами.

Проведеною перевіркою позивача також
встановлено, що за даними перевірок ПП
"Стандарт Агро" виявлено відсутність
необхідної матеріальної бази для
виконання підприємницької діяльності,
факт придбання та продажу
товарно-матеріальних цінностей
документально не підтверджено,
підприємству перераховувались кошти
без мети реального настання правових
наслідків, що в сукупності, на думку
перевіряючих, вказує на нікчемність
правочинів ПП "Стандарт Агро" з його
контрагентами у червні 2011 року.

Оцінюючи вказані доводи, суд вважає за
необхідне зауважити, що жоден чинний на
момент виникнення та реалізації
спірних правовідносин
нормативно-правовий акт не ставив
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Загальним
принципом юридичної відповідальності
є вина особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи при тому, що реальність
господарської операції за участю
позивача з ПП "Стандарт Агро" повністю
підтверджена залученими до матеріалів
справи первинними документами.

Добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення отриманих ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового
зобов'язання.

Крім того перевіркою контрагента
позивача зафіксовано порушення ПП
"Стандарт Агро" ч.ч. 1, 2 ст. 215, ч.ч. 1, 5 ст.
203, ст. 228 Цивільного кодексу України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах здійснених контрагентом
позивача у червні 2011 року.

З цього приводу слід зазначити, що
вказані доводи зроблені відповідачем з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
Податковий кодекс України не надає
контролюючому органу повноважень на
встановлення фактів порушення
платниками податків норм цивільного
або господарського законодавства. За
загальним визначенням компетенцією є
сукупність повноважень, прав та
обов'язків державного органу, установи
або посадової особи, які вони
зобов'язані використовувати для
виконання своїх функціональних
завдань.

Порядок дій органів державної
податкової служби під час реалізації
владної управлінської функції
контролю за правильністю та повнотою
справляння податкових зобов'язань, у
тому числі щодо спірних зобов'язань
визначається Податковим кодексом
України. Зазначений
нормативно-правовий акт не містив і не
містить норм, які б наділяли
відповідача повноваженнями на
визнання правочинів нікчемними або
такими, що не відповідають вимогам
законодавства.

Тому суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знаходить у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, та
приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені.

Зважаючи на те, що позивач виконав усі
передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, то такий платник податків має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Враховуючи викладене та зважаючи на
сукупність наданих позивачем
первинних документів, які
підтверджують правомірність
формування розміру об'єкту
оподаткування та суми податкового
кредиту, суд дійшов висновку про
безпідставність висновків перевірки
щодо допущених позивачем порушень
податкового законодавства,
зафіксованих актом перевірки від 09.04.2014
№2300/16-01-15-01/30044094.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законності
прийнятого ним спірного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з чим
суд приходить до висновку про його
неправомірність.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
№ від 30.04.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(ідентифікаційний код 38719450) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське зерно"
(ідентифікаційний код 30044094) судові
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
складено15.09.2014.

Суддя
Є.Б.
Супрун