Справа № 810/803/14-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року № 810/803/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом приватно
підприємства «Еталон ТС» до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинського районі Головного
управління Міндоходів у Київської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

ПП «Еталон ТС» звернулось до суду з
позовом до ДПІ у Києво-Святошинському
районі ГУ у Міндоходів у Київській
області, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 09.08.2013 №
та №, від 20.11.2013 № 000201230 та № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог
законодавства є необґрунтованими, а
прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення - протиправними.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі, просив позов задовольнити та
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача позовних
вимог не визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову,
просив відмовити у його задоволенні та
розглядати справу за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом
прийнято рішення про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

ПП «Еталон ТС» зареєстроване як
юридична особа 11.03.2009, ідентифікаційний
код 36264083, як платник податків перебуває
на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському
районі ГУ Міндоходів у Київській
області.

Посадовими особами ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПП «Еталон ТС» з
питань повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток при
взаємовідносинах із ТОВ «Нікос
«Інтернетконсалтінг», ТОВ «МСК «Фьюжен
Голден Престиж», ТОВ «Смолінменеджмент
Ессе», ТОВ «Лоджистік Юксей», ТОВ
«Валдвід», ТОВ «Вальтравен», ТОВ «ВД
«Престиж Альянс» за весь період
діяльності.

За наслідками перевірки складено Акт
від 23.08.2013 № 89/22-01/36264083, згідно висновків
якого встановлено порушення
підприємством пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» , пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198, пп. 201.4,
пп. 200.6, пп. 201.10 ст. 200 ПК України, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у сумі 163 013,00 грн. та порушення
п. 1.32 ст. 1, п. 5.1 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст.
11 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. 139.1.9 п.139.1 ст.
139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст.138 ПК України в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 180 473,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.08.2013 №
та № .

Позивач, не погодившись з даними
рішеннями, оскаржив їх до Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Рішенням ГУ Міндоходів у Київській
області від 15.11.2013
№ 1370/10/10-36-10-01-206/758 скасовано
податкові повідомлення-рішення від
09.09.2013 № в частині застосованих 25
019,50 грн. штрафних санкцій та податкове
повідомлення-рішення № в частині
застосованих 5 266,00 грн. штрафних
санкцій, а скаргу задоволено частково.

ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області на
підставі рішення ГУ Міндоходів у
Київської області від 15.11.2013 №
1370/10/10-36-10-01-206/758 прийнято податкові
повідомлення-рішення від 20.11.2013 №
та № .

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 23.01.2014 вказані податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняті на їх
підставі податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Як встановлено судом, до ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області
надійшла постанова слідчого СВ ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва капітана
податкової міліції Баранова М.М. від
29.07.2013, винесена у зв'язку з проведенням
досудового розслідування, внесеного до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №00000007 від 26.11.2012
за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст.
205, ч. 3 ст. 212 КК України про призначення
перевірки ПП «Еталон ТС» з питань
повноти нарахування та своєчасності
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток при
взаємовідносинах із ТОВ «Нікос
«Інтернетконсалтінг» ТОВ « МСК «Фьюжен
Голден Престиж», ТОВ «Смолінменеджмент
Ессе», ТОВ «Лоджистік Юксей», ТОВ
«Валдвід», ТОВ «Вальтравен», ТОВ «ВД
«Престиж Альянс» за весь період
діяльності.

Начальником ДПІ у Києво-Святошинському
районі ГУ Міндоходів у Київській
області відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст.
78 ПК України прийнято рішення,
оформлене наказом № 108 від 12.08.2013 «Про
проведення документальної
позапланової перевірки Приватного
підприємства «Еталон ТС», ».

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом.

Згідно п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: отримано
судове рішення суду (слідчого судді)
про призначення перевірки або
постанову органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 78.4., 78.5 ст. 78 ПК
України про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки. Допуск
посадових осіб контролюючих органів до
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу.

Таким чином, підставою для прийняття
наказу № 108 від 12.08.2013 «Про проведення
документальної позапланової перевірки
ПП «Еталон ТС» є постанова від 29.07.2013
слідчого СВ ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва капітана податкової міліції
Баранова М.М. про призначення перевірки
економічно-господарчої діяльності
даного підприємства.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
висновки про порушення позивачем вимог
закону ґрунтуються на обставинах,
встановлених в ході розслідування
вказаної кримінальної справи.

Так, на думку податкового органу
контрагенти позивача мають ознаки
фіктивності у зв'язку з тим, що під час
досудового слідства встановлено, що на
території м. Києва, період 2011-2012 років
діяла група осіб, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які шляхом використання
ряду фіктивних підприємств надають
послуги живому сектору економіки по
мінімізації податкових зобов'язань та
обготівкування грошових коштів.

Допитаний в рамках кримінального
провадження в якості свідка ОСОБА_6
(значився засновником та директором
ТОВ «Вельтравен») показав, що до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Вельтравен» він не має ніякого
відношення, зареєстрував вказане
підприємство на прохання ОСОБА_2,
ніяких документів
фінансово-господарської діяльності
вказаного товариства не підписував.

Також допитаний в якості свідка ОСОБА_7
(значився засновником та директором
ТОВ «Смолінменджемент-Ессе») показав,
що до документів
фінансово-господарської діяльності
вказаного підприємства він не має
відношення, зареєстрував вказане
підприємство на прохання ОСОБА_8

Надалі, з посиланням на проведене
досудове слідство податковий орган
приходить до висновку, що одним з
користувачів конвертаційного центру
являлось підприємство ПП «Еталон ТС»,
яке шляхом використання підприємств з
ознаками фіктивності, а саме - ТОВ
«Вельтравен», ТОВ
«Смолінменджемент-Ессе» і ТОВ «ВД
«Престиж Альянс» отримувало податкову
вигоду.

З викладеного слідує, що в Акті
перевірки доводи податкового органу на
підтвердження висновків про порушення
позивачем вимог законодавства
зводяться до констатації факту
проведення досудового розслідування
та наявності протоколів допиту
директорів контрагентів позивача.

Такі висновки податкового органу суд
вважає необґрунтованими, виходячи з
наступного.

ПП «Еталон ТС» мало
фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ «Нікос
«Інтернетконсалтінг» у період з 13.03.2009
по 31.07.2013, з ТОВ «Вельтравен» у період з
13.09.2009 по 31.07.2013, з ТОВ «ВД «Престиж
Альянс» у період з 13.03.2009 по 31.07.2013, з ТОВ
«Смолінменджемент-Ессе» у період з
13.03.2009 по 31.07.2013 та з ТОВ «Валдівуд» у
період з 13.03.2009 по 31.07.2013.

В ході перевірки позивача податковим
органом не заперечувалось дотримання
підприємством вимог законодавства при
оформленні бухгалтерських документів,
що встановлюють факт здійснення
господарських операцій, за наслідками
яких ним задекларовано суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість, повна оплата вартості
отриманих товарів та послуг та належне
відображення їх у бухгалтерському і
податковому обліку позивача, його
податковій звітності.

Суд звертає увагу, що Акт перевірки не
містить жодних посилань на те, що
установчі документи, свідоцтва про
державну реєстрацію та свідоцтва
платників податку на додану вартість
контрагентів позивача були скасовані
чи визнані недійсними за рішенням суду
як на дату укладання чи виконання
договорів, так і на дату складання
податкової звітності.

Зі змісту акту перевірки слідує, що до
перевірки позивачем надавались
належним чином засвідчені копії усіх
відповідних первинних документів, що
підтверджують факт здійснення
господарських операцій з вказаними
підприємствами.

При цьому суд звертає увагу на те, що
податковий орган в Акті перевірки не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам податкового законодавства,
зокрема, відсутності у них обов'язкових
реквізитів.

Таким чином, зазначене підтверджує
фактичне здійснення позивачем
господарських операцій з його
контрагентами, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що господарські
операції позивача підтверджені
належними первинними документами, які
були надані податковому органу під час
проведення перевірки.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Враховуючи індивідуальний характер
юридичної відповідальності особи,
встановлений ст. 61 Конституції України
законодавством передбачено, що у разі
порушення контрагентом платника
податків чинного законодавства,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цієї особи,
та можуть бути застосовані до іншої
особи.

Аналогічний висновок міститься в
ухвалі ВАСУ від 13.11.2012 по справі
№К/9991/13332/12 в якій зазначено про те, що
визначенню правочину як такого, що є
нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.

Щодо свідчень керівників контрагентів
позивача, на які посилається
податковий орган в Акті перевірки, суд
зазначає, що за відсутності
відповідних висновків експертиз,
проведених, зокрема, за ініціативою
податкового органу в порядку ст. 84 ПК
України щодо можливої підробки їх
підписів на первинних та установчих
документах, податкових накладних, які,
виходячи з підстав прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, повинні бути на час
перевірки, самі по собі викладені в
Акті перевірки відомості не є
достатніми та допустимими доказами
юридичної дефектності первинних
документів та податкових накладних, не
здійснення позивачем господарських
операцій, фактичне виконання яких
підтверджується податковим органом в
Акті перевірки та підставою для
висновку про порушення позивачем вимог
законодавства.

Крім того, суду не надано будь-яких
відомостей про наявність вироку суду, у
якому б у порядку ч. 69 КПК України
покази зазначених осіб були оцінені
судом у кримінальній справі.

Крім цього, відповідно до Цивільного
кодексу України та презумпції
правомірності правочину усі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Оскільки правочин,
який суперечить інтересам держави і
суспільства, є за визначенням ЦК
України оспорюваним, факт його
укладення сторонами з таким наміром
повинен бути встановлений виключно
судом.

Такий висновок узгоджується з
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009, згідно якої
питання встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду виключно у
судовому порядку у разі наявності
відповідної суперечки.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів визнання правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентами,
недійсними у судовому порядку.

Одним з основних завдань органів
державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Оскільки жодним законом не передбачено
право органу державної податкової
служби самостійно, в позасудовому
порядку, визнавати нікчемними
правочини і дані, вказані платником
податків в податкових деклараціях
позивач вважає, що посилання в Акті
перевірки на ч.ч. 1, 5 ст. 203, ч.ч. 1,2 ст. 215,
ст.216 ЦК України є безпідставним, так як
зазначені норми можуть
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Так, згідно ст. 20 ПК України органам
державної податкової служби України не
надано повноважень щодо визнання
самостійно, в позасудовому порядку,
недійсними та/або нікчемними тих чи
інших угод (правочинів) і даних,
вказаних платником податків в
податкових деклараціях.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству установчих документів
іншого учасника правовідносин та
дотримання ним вимог податкового
законодавства.

Відповідно до Податкового кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. При цьому, такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

На підставі викладеного суд вважає, що
для обґрунтування нікчемності
правочину необхідні фактичні дані, що
свідчать про нікчемність саме такого
правочину, а не якогось іншого.

При розгляді податкових спорів слід
виходити із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим
передбачається, що дії платників
податків, що мають за своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
актах виконаних робіт, банківських
виписках, звітах достовірні.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України»).

Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Таким чином, закон виходить з
презумпції легітимності укладених
договорів, тобто відповідні рішення
вважаються такими, що відповідають
закону, якщо судом не буде встановлене
інше.

Вищий адміністративний суд України у
своєму роз'ясненні від 02.06.2011 №742/11/13-11
наголошує на тому, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Також
зазначено, що якщо віднесення сум до
складу податкового кредиту
відбувається на підставі належним
чином оформлених розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення яких
передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.

Згідно мотивувальної частини
постанови Вищого адміністративного
суду України від 14.11.2012 у справі
№К/9991/50772/12 головною підставою для
висновку про нікчемність правочину
являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами перевірок, які б факти в цьому
акті не були відображені.

Отже, отримання податковим органом
відомостей про вчинення контрагентом
платника податків нікчемного
правочину або відображення в звітності
показників господарських операцій, які
фактично не відбулись, не звільняє
такий податковий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, акт
перевірки контрагента не має
преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Факт здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами підтверджується
первинними документами, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в Акті перевірки
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не викладено жодних
належних та допустимих доводів про
відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій, про
відсутність витрат позивача, про
наявність взаємопов'язаності позивача
та його контрагентів, про відсутність
використання позивачем отриманих
товарів/послуг у власній господарській
діяльності.

Первинні документи, які були надані
податковому органу, не містять доказів
наявності між позивачем та його
контрагентами взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог КАС
України не виявлено.

Оскільки визнання фіктивного
правочину недійсним відбувається за
рішенням суду, єдиним допустимим
засобом доказування факту фіктивності
правочину є рішення суду. Інші докази
цю обставини підтвердити не можуть в
силу прямого припису закону, а отже й не
можуть братися до уваги судом під час
вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що всі господарські
операції позивача підтверджені
первинними документами згідно вимог
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Також суд враховує вимоги ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно якої
відомості, що підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
на момент вчинення та виконання
господарських операцій контрагенти
позивача були належним чином
зареєстровані як юридичні особи, мали
право укладати правочини та право
здійснювати господарську діяльність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивач здійснив визначення сум
податкового кредиту на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних відповідно до чинного
законодавства України, а висновки Акту
перевірки є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими,
відповідно, позовні вимоги підлягають
задоволенню, а висновки податкового
органу про нікчемність вказаних
правочинів є безпідставними та
непідтвердженими жодними доказами.

Отже, позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень підлягають
задоволенню.

До позовної заяви позивачем додано
докази сплати судового збору у сумі
487,20 грн. (платіжне доручення від
29.01.2014 № 288), які підлягають стягненню з
Державного бюджету України на його
користь.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158-163, 167,
257 КАС України, суд, -

п ос т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 09.08.2013 № та № ,
від 20.11.2013 №000201230 та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Еталон ТС» (ідентифікаційний код 36264083)
судові витрати у сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.