Справа № К/9991/50182/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/50182/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмово
провадження касаційну скаргу
виконавчого комітету
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області про
зобов'язання виплатити грошову
допомогу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просила зобов'язати
відповідача виплатити їй одноразову
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів, а саме 9570 грн. та
стягнути моральну шкоду в розмірі 5000
грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
на час звільнення вона фактично
перебувала на пенсії державного
службовця, однак грошової допомоги
всупереч вимог ст. 21 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» не отримала.

Постановою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 лютого 2011 року у
задоволенні позов відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року скасовано
постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 лютого 2011 року та
прийнято нову постанову про часткове
задоволення позову. Зобов'язано
відповідача виплатити позивачці
одноразову грошову допомогу в розмірі
10 місячних посадових окладів. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 8 лютого 2010
року було призначено пенсію державного
службовця, проте рішенням відповідача
їй було продовжено термін перебування
на службі в органах місцевого
самоврядування з 20 листопада 2009 року по
19 листопада 2010 року і позивачка
продовжувала працювати на раніше
займаній посаді у виконавчому комітеті
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області.

7 квітня 2010 року позивачка подала заяву
про звільнення за власним бажанням.

Згідно розпорядження міського голови
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області від 21 квітня
2010 року № 50-о звільнено ОСОБА_4 за
ст. 38 КЗпП України з посади начальника
служби у справах дітей з 21 квітня 2010
року за власним бажанням. На день
звільнення позивачки стаж її державної
служби становив 10 років.

30 квітня та 18 травня 2010 року позивачка
звернулася до відповідача із заявами
про виплату одноразової грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, як посадовій особі
місцевого самоврядування, у зв'язку з
виходом на пенсію. Однак, у виплаті
вказаної допомоги їй було відмовлено,
оскільки її звільнено за власним
бажанням, а не у зв'язку з виходом на
пенсію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивачка у заяві про
звільнення не зазначила, що
звільняється у зв'язку з виходом на
пенсію, то вона не має права на
отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст. 21
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що оскільки позивачка
звільняючись з роботи за власним
бажанням мала на час звільнення
передбачений ст. 21 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» десятирічний стаж на
посадах в органах місцевого
самоврядування чи на посадах,
віднесених до відповідних категорій
посад державних службовців та набула
права на пенсію державного службовця,
то дії відповідача є неправомірними та
такими, що не узгоджуються з
положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(зокрема, і вихід на пенсію), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Таким чином, норма ст. 38 КЗпП
України регулює розірвання трудового
договору виключно з ініціативи
працівника та, в тому числі, передбачає
право працівника у разі неможливості
продовжувати роботу вибору причин
звільнення.

Згідно ч. 11 ст. 21 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» у разі звільнення з
роботи в органах місцевого
самоврядування у зв'язку з виходом на
пенсію посадовим особам місцевого
самоврядування виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів за
наявності не менше 10 років стажу на
посадах в органах місцевого
самоврядування чи на посадах,
віднесених до відповідних категорій
посад державних службовців.

Отже, при виплаті цієї грошової
допомоги визначальними є два критерії:
1) вихід на пенсію, 2) наявність
трудового стажу на посадах в органах
місцевого самоврядування чи на
посадах, віднесених до відповідних
категорій посад державних службовців
не менше 10 років.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що на день звільнення з
займаної посади 21 квітня 2010 року стаж
позивачки на посадах в органах
місцевого самоврядування чи на
посадах, віднесених до відповідних
категорій посад державних службовців
становив 10 років, а отже при
звільненні ОСОБА_4 із посади на
підставі розпорядження від 21 квітня 2010
року № 50-о відбулось розірвання
трудового договору, а саме, відбувся
вихід позивачки на пенсію та на той час
її трудовий стаж на посадах в органах
місцевого самоврядування чи на
посадах, віднесених до відповідних
категорій посад державних службовців
відповідав умовам ст. 21 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування».

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
протиправність дій відповідача щодо
невиплати позивачці одноразової
грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів,
передбаченої ст. 21 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування», а відтак обґрунтовано
зобов'язав відповідача виплатити
ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судове рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк Помічник судді