Справа № 807/2540/14
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2540/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І.

при секретарі судового засідання -
Повханич Г.П.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність
від 26.08.2014 року)

відповідача: Кустрьо М.М. (довіреність
від 26.08.2014 року № 05-18/482)

третьої особи: Гутич С.Ю. (довіреність
від 11.03.2014 року № 06-20/414)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної
державної адміністрації
Закарпатської області, третя особа -
Закарпатська обласна державна
адміністрація, про скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 22 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови. Постанова в повному
обсязі складена 29 вересня 2014 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою (а.с.2-4) до Тячівської районної
державної адміністрації
Закарпатської області (далі -
відповідач, Тячівська РДА), третя особа
- Закарпатська обласна державна
адміністрація (далі - третя особа,
Закарпатська ОДА), якою просить:
визнати протиправним звільнення його з
посади керівника Тячівської РДА,
скасувати розпорядження голови
Тячівської РДА від 14.07.2014 року № 14.07.2014
року, поновити його на попередній
роботі, зобов'язати голову Тячівської
РДА оплатити йому вимушений прогул та
відшкодувати понесену моральну шкоду в
розмірі 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
заява про звільнення з займаної посади
керівника райдержадміністрації від 15
травня 2014 року написана ним під
примусом фізичної розправи з боку
групи невідомих осіб, які в цей день в
приміщенні Тячівської РДА змусили його
написати відповідну заяву та
зареєстрували її в загальному відділі
(про що ОСОБА_1 подав заяву до
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області про притягнення
цих осіб до кримінальної
відповідальності), після чого
позивачем в цей - же день подано заяву
про відкликання заяви про звільнення.
Не дивлячись на написання заяви про
звільнення під примусом та наявність
поданої заяви про відкликання заяви
про звільнення, 14 липня 2014 року головою
Тячівської РДА видано оскаржене
розпорядження за № 104-к про звільнення
ОСОБА_1 за власним бажанням за ст. 38
Кодексу законів про працю України, чим
порушено норми цієї статті, оскільки
нею передбачено право особи на
залишення на займаній посаді у випадку
якщо особа не залишила роботи і не
вимагає свого звільнення. Крім того,
особа вправі відкликати свою заяву (що
і було зроблено позивачем) та в такому
випадку звільнення не відбувається.
Зазначає про те, що погодження
Закарпатської ОДА на звільнення надано
під час перебування позивача на
лікарняному, чим також порушено норми
трудового законодавства. В зв'язку з
вищенаведеним, просить визнати
протиправними дії щодо його звільнення
незаконними, скасувати розпорядження
Тячівської РДА про його звільнення з
посади керівника апарату
райдержадміністрації від 14.07.2014 року за
№ 104-к, поновити його на займаній на час
звільнення посаді керівника апарату
райдержадміністрації, зобов'язати
голову Тячівської РДА оплатити час
вимушеного прогулу та відшкодувати
завдану моральну шкоду у розмірі 100000,00
грн., яку обґрунтовує незаконними діями
голови райдержадміністрації, що
призвели до моральних страждань та
вплинули на стан здоров'я позивача.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
підстав, що наведені у позовній заяві,
просять позов задовольнити в повному
обсязі, : визнавши протиправним
звільнення ОСОБА_1 з посади керівника
Тячівської РДА, скасувавши
розпорядження голови Тячівської РДА
від 14.07.2014 року № 14.07.2014 року, в зв'язку з
чим поновити ОСОБА_1 на займаній на час
звільнення посаді керівника апарату
Тячівської РДА та зобов'язати голову
Тячівської РДА оплатити заробітну
плату за час вимушеного прогулу та
зобов'язати голову Тячівської РДА
відшкодувати завдану моральну шкоду в
розмірі 100000,00 грн.

Відповідачем, в особі представника (діє
на підставі довіреності Тячівської
РДА, наявній в матеріалах справи, а.с.26),
надано суду заперечення на позов
(а.с.29-32), згідно якого проти позову
заперечує та просить суд відмовити в
його задоволенні, посилаючись на
наступне: подана ОСОБА_1 заява про
звільнення зареєстрована в
передбаченому порядку, на ній
міститься резолюція голови Тячівської
РДА відділу кадрів щодо підготовки
подання до Закарпатської ОДА, після
отримання погодження на звільнення від
Закарпатської ОДА позивач був
звільнений у встановленому законом
порядку. Стосовно заяви про
відкликання заяви про звільнення -
відсутні дані що підтверджують
отримання такої Тячівською РДА та на
копії цієї заяви, поданої позивачем до
справи, відсутні відповідні резолюції
голови райдержадміністрації. Також
відсутні дані про повідомлення голови
райдержадміністрації щодо
примушування ОСОБА_1 на написання заяви
про звільнення, оскільки такі
голослівні та нічим не
підтверджуються, як і не заслуговують
на увагу твердження про незаконність
подання до Закарпатської ОДА під час
лікарняного позивача, оскільки мав
місце встановлений законом процес
погодження звільнення, а саме
звільнення відбулось після закінчення
лікарняного. Стосовно відшкодування
моральної шкоди головою Тячівської РДА
у розмірі 100000,00 грн. зазначає, що
позовом не зазначено в чому
виражається завдана позивачеві
моральна шкода з боку голови
Тячівської РДА, як і не зазначено з чого
виходив позивач при її розрахунку.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив з
мотивів, викладених у запереченні на
позов, просить суд відмовити в його
задоволенні в повному обсязі, вказуючи
на правомірність розпорядження про
звільнення позивача з займаної посади
за власним бажанням, в зв'язку з чим
відсутні підстави для скасування
оскарженого розпорядження та,
відповідно, відсутні підстави для
задоволення інших похідних вимог
позову.

Третьою особою, в особі представника
(діє на підставі довіреності
Закарпатської ОДА, копія якої наявна в
матеріалах справи, а.с.27), надано суду
пояснення по справі (а.с.41-42), згідно
якого Закарпатська ОДА не звільняла
ОСОБА_1 з займаної посади, а лише надала
погодження на його звільнення, згідно
ст.. 10 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" та у
відповідності до Порядку призначення
на посаду та звільнення з посади перших
заступників, заступників голів та
керівників апаратів
райдержадміністрацій (затверджене
розпорядженням голови Закарпатської
ОДА від 18.04.2011 року за № 208), та вказаним
Порядком передбачено надання
погодження на звільнення на підставі
наданих райдержадміністрацією проекту
розпорядження про звільнення та копії
заяви особи про звільнення, такі до
Закарпатської ОДА були надані та
Закарпатською ОДА погоджено
звільнення ОСОБА_1 з посади. Стосовно
погодження звільнення під час
перебування позивача на лікарняному
зазначає, що вказаний Порядок не
містить застережень щодо погодження на
звільнення під час перебування особи
на лікарняному, крім того, позивач не
перебуває у трудових відносинах з
Закарпатською ОДА, в зв'язку з чим
облдержадміністрація не володіє
інформацією про знаходженні на
лікарняному осіб, які перебувають у
трудових відносинах з іншими
організаціями, та відповідна
інформація перевіряється при
звільненні, яке здійснюється
відповідною райдержадміністрацією (а
не Закарпатською ОДА).

В судовому засіданні представник
третьої особи надала пояснення,
аналогічні викладеним в письмових
поясненнях до справи, вказуючи на
відсутність протиправних дій
Закарпатської ОДА при наданні
погодження на звільнення ОСОБА_1,
оскільки таке надано у відповідності
до вимог законодавства та наявних
актів, якими регулюються дані
правовідносини.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
представників сторін та третьої особи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
адміністративного позову, виходячи з
наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується наявним в матеріалах
справи доказами, позивач, ОСОБА_1,
станом на час виникнення спірних
правовідносин проходив державну
службу на посаді керівника апарату
Тячівської РДА (розпорядження голови
Тячівської РДА від 17.03.2005 року № 63, а.с.6).

Розпорядженням голови Тячівської РДА
"Про звільнення ОСОБА_1" від 14.07.2014 року
№ 104-к (а.с.7) ОСОБА_1 звільнений 14 липня
2014 року з посади керівника апарату
Тячівської РДА за власним бажанням,
стаття 38 КЗпП України. Підстава
звільнення, згідно тексту
розпорядження: заява ОСОБА_1; лист -
погодження Закарпатської ОДА від
06.06.2014 року № 2594/06-12.

В матеріалах справи наявна копія заяви
ОСОБА_1 (а.с.9), якою просить звільнити
його з роботи за власним бажанням, від
15.04.2014 року (згідно пояснення позивача:
дата заяви "15.04.14" проставлена ним
помилково, що пов'язано з обставинами
написання такої (тиск групи невідомих
осіб на нього щодо написання цієї
заяви) та заява ним написана 15 травня
2014 року), з відміткою Тячівської РДА на
заяві: "15.05.2014 р., вхід. № 823/03-35" та
резолюцією: "В.К., підготувати подання в
ОДА. 29.05.2014 р."

Згідно наявного в матеріалах справи
витягу з Журналу реєстрації вхідних
документів за 2014 рік (а.с.70-72), 15 травня
2014 року за вх. № 823/03-35 (графі 1)
зареєстровано заяву про звільнення
(графа 3) керівника апарату державної
адміністрації ОСОБА_1 (графа 2) з
наявною в графі 4 (резолюція або кому
направлений документ) запису: "Відділ
кадрів. Підготувати подання в ОДА.
29.05.2014."

Згідно наявної в матеріалах справи
копії листа - погодження
Закарпатської ОДА від 06.06.2014 року за №
2594/06-12 (а.с.46), Закарпатською ОДА
розглянуто та погоджено пропозицію
Тячівської РДА щодо звільнення ОСОБА_1
з посади керівника апарату (лист
Тячівської РДА від 29.05.2014 року за №
03-35/300, а.с.43). Згідно наданих третьою
особою доказів, рішення про погодження
звільнення ОСОБА_1 прийнято на підставі
направлених разом з листом -
пропозицією до Закарпатської ОДА
заяви ОСОБА_1 про звільнення (а.с.45) та
проекту розпорядження голови
райдержадміністрації про звільнення
ОСОБА_1 (а.с.44).

15 травня 2014 року ОСОБА_1 подано на ім'я
голови Тячівської РДА заяву від 15.05.2014
року (а.с.10), текст якої: "відкликаю свою
заяву на звільнення у зв'язку з тим, що
вона написана під примусом осіб". На
вказаній заяві міститься запис:
"отримала 15.05.2014 о 11.15" та підпис та
відмітка "№ 824. 15.05.2014".

Згідно наявного в матеріалах справи
витягу з Журналу реєстрації вхідних
документів 2014 рік (а.с.70-72), 15 травня 2014
року за вх. № 824/03-35 (графа 1)
зареєстровано заяву про відкликання
заяви на звільнення (графа 3) керівника
апарату державної адміністрації
ОСОБА_1 (графа 2) за відсутності в графі
4 (резолюція або кому направлений
документ) будь - яких проставлених
записів чи відміток.

15 травня 2014 року ОСОБА_1 подано до
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області заяву про
притягнення до кримінальної
відповідальності (а.с.11), якою просить
притягнути до відповідальності
вказаних в за'яві та інших невідомих
осіб, які, погрожуючи фізичною
розправою, примусили його написати
заяву про звільнення. До заяви
долучений талон - повідомлення № 913 від
15.05.2014 року (а.с.11) про прийняття заяви
ОСОБА_1 та в матеріалах справи наявна
копія ухвали Тячівського районного
суду Закарпатської області від 4
вересня 2014 року (справа № 307/3153/14-к, а.с.61)
про зобов'язання працівників
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області внести до
єдиного реєстру досудових
розслідувань заяву ОСОБА_1 від 15 травня
2014 року про вчинення відносно нього
злочину.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Тячівської РДА (третя особа -
Закарпатська ОДА) про визнання
протиправним розпорядження голови
Тячівської РДА про звільнення його з
підстав як відсутності наміру
звільнитись в зв'язку з написанням
заяви про звільнення під примусом, так
і протиправності звільнення за
наявності заяви про відкликання ним
заяви про звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.2 ст.3 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень(крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС
України, компетенція адміністративних
судів поширюється, в тому числі, на
спори з приводу проходження публічної
служби.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про державну службу" від 16 грудня 1993
року № 3723 - XII (з наступними змінами та
доповненнями, далі - Закон 3723) - цей
Закон визначає загальні засади
діяльності, а також статус державних
службовців, які працюють в державних
органах та їх апараті.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону 3723 вбачається,
що підстави припинення державної
служби можуть бути загальними, тобто
визначеними Кодексом законів про працю
України, та спеціальними,
передбаченими у цій нормі права.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи,
зокрема, оскарженим розпорядженням
голови Тячівської РДА від 14.07.2014 року за
№ 104-к, що ОСОБА_1 звільнений за
власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП
України. Враховуючи, що нормами Закону
3723 не регламентується порядок
звільнення за власним бажанням та
позивач звільнений за нормами
трудового законодавства - до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
положення саме Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України).

Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений термін, з
ініціативи працівника регулюється ст.
38 КЗпП України, згідно ч. 1 якої -
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Абзацом першим п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" від 6
листопада 1992 року за № 9 (з наступними
змінами та доповненнями) передбачено,
що по справах про звільнення за ст. 38
КЗпП суди повинні перевіряти доводи
працівника про те, що власник або
уповноважений ним орган примусили його
подати заяву про розірвання трудового
договору.

Згідно позовної заяви та наданих в
судовому засіданні пояснень позивача,
подання ним заяви про звільнення
здійснено під примусом групи осіб, які
15 травня 2014 року в приміщенні
райдержадміністрації, погрожуючи йому
фізичною розправою, примусили написати
заяву про звільнення, яку самі
зареєстрували, при цьому, ні голова
Тячівської РДА, ні інші посадові чи
службові особи райдержадміністрації
жодних дій щодо примушування його до
подання заяви про звільнення не
вчиняли.

Частиною 3 ст. 72 КАС України
встановлено, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватись судом якщо обставини
визнаються сторонами та в суду не
виникає сумніву в їх достовірності,
відтак, обставини щодо відсутності
примусу з боку власника чи
уповноваженого ним органу на подання
заяви про звільнення ОСОБА_1 судом не
доводяться.

Стосовно доводів позивача щодо
незаконності його звільнення з
підстав написання ним заяви на
звільнення під примусом
невстановленої групи осіб, то суд
констатує наступне: згідно з ч. 4 ст. 72
КАС України вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою. З
системного аналізу даної норми
вбачається, що обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили.

В матеріалах справи відсутній та
згідно пояснень позивача відсутній
взагалі вирок у кримінальній справі за
його заявою до Тячівського РВ УМВС
України в Закарпатській області від
15.05.2014 року про притягнення
організаторів та учасників
протиправних дій до кримінальної
відповідальності (а.с.7) та ухвалою
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 4 вересня 2014
року (а.с.61) зобов'язано внести до
єдиного реєстру досудових
розслідувань заяву ОСОБА_1 про вчинення
відносно нього злочину.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Абзацом третім п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
передбачено, що працівник, який
попередив власника або уповноважений
ним орган про розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

В матеріалах справи наявна копія заяви
ОСОБА_1 від 15 травня 2014 року (а.с.10), на
ім'я голови Тячівської РДА Голубка П.П.,
про відкликання заяви на звільнення
(згідно тексту заяви - "у зв'язку з тим,
що вона написана під примусом осіб"), на
якій наявний запис: "отримала 15.05.2014 о
11.15" та підпис та відмітка "№ 824. 15.05.2014".

Пунктом 158 Інструкції з діловодства в
Тячівській районній державній
адміністрації (затверджена
розпорядженням голови Тячівської РДА
від 17.04.2012 року за № 2130) передбачено
фіксування надходження документів за
правилами п.8.1 цієї Інструкції
(відмітка про надходження документу, в
т.ч., одержувача, реєстраційного номера
та дати (у випадку необхідності і часу)
та згідно п. 175 Інструкції -
зареєстровані документи передаються
на розгляд керівництва в день їх
надходження.

Згідно наявного в матеріалах справи
витягу з Журналу реєстрації вхідних
документів 2014 рік (а.с.70-72), 15 травня 2014
року за вх. № 824/03-35 (графа 1)
зареєстровано заяву про відкликання
заяви на звільнення (графа 3) керівника
апарату державної адміністрації
ОСОБА_1 (графа 2) за відсутності в графі
4 (резолюція або кому направлений
документ) будь - яких проставлених
записів чи відміток.

Позивачем доведено та підтверджено
наявними в матеріалах справи доказами
факт подання ним 15 травня 2014 року заяви
про відкликання заяви про звільнення,
така прийнята та зареєстрована у
встановленому порядку, в зв'язку з чим
відхиляються доводи відповідача щодо
відсутності в Тячівській РДА поданої
позивачем заяви про відкликання заяви
про звільнення.

З аналізу вищезазначених правових норм
вбачається, що законодавством
встановлений строк два тижні, протягом
якого працівник наділений правом
залишитись на роботі, в тому числі -
шляхом відкликання своєї заяви про
звільнення, при цьому, працівникові
надається безумовне право на
відкликання раніше поданої заяви про
звільнення, та в зв'язку з відкликанням
заяви про звільнення власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити особу за раніше поданою
заявою (оскільки заява про звільнення
за власним бажанням особою відкликана,
тобто, фактично на час звільнення така
відсутня).

За правилами, встановленими ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність звільнення ОСОБА_1 за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України
в зв'язку з відкликанням ним раніше
поданої заяви про звільнення, вимога
позовної заяви щодо скасування
розпорядження голови
райдержадміністрації про звільнення
його з посади відповідає вимогам
закону та обставинам справи, що
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами, та у відповідності до
положень ст.. 162 КАС України - слід
визнати протиправними та скасувати
розпорядження Тячівської районної
державної адміністрації "Про
звільнення ОСОБА_1" від 14 липня 2014 року
за № 104-к.

Стосовно вимоги позовної заяви про
визнання незаконними дій щодо
звільнення з посади, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
вимоги, виходячи з наступного: у
відповідності до визначення,
наведеного у Науково - практичному
коментарі до Кодексу
адміністративного судочинства
України, дія - активна поведінка органу
чи посадової особи, та об'єктом
оскарження може бути як одноразова, так
і триваюча дія, яка порушує права чи
інтереси позивача.

Наслідком розв'язання публічно -
правового спору у справах про
оскарження рішення є визнання його
протиправним та скасування (визнання
нечинним) повністю або частково або
відмова у задоволенні такої вимоги,
при цьому, вимога про визнання
протиправними дій по складанню такого
рішення не буде мати своїм правовим
наслідком задоволення позову в
частині визнання протиправним рішення,
адже таке право підлягає захисту
виключно шляхом пред'явлення позову
щодо визнання протиправним та
скасування рішення, оскільки саме
оскарженими розпорядженням Тячівської
РДА від 14.07.2014 року за № 104-к позивача
звільнено зі служби та саме
оскарженим розпорядженням
породжується обов'язок у сфері
публічно - правових відносин (а не діями
голови райдержадміністрації при
прийнятті вказаного розпорядження).

Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини
які визнаються сторонами можуть не
доказуватись перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони та в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Обставини щодо повноважень голови
райдержадміністрації на прийняття та
підписання ним на підставі
єдиноначальності розпоряджень
райдержадміністрації про звільнення
працівників райдержадміністрації - не
заперечуються сторонами та відповідає
положенням діючого законодавства, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
визнання незаконними дій при
звільненні ОСОБА_1

Судом також відхиляються доводи
позивача про незаконність дій
Закарпатської ОДА щодо погодження
звільнення його під час перебування на
лікарняному, оскільки положення КЗпП
України щодо заборони звільнення під
час перебування працівника на
лікарняному застосовуються виключно
до роботодавців (яким в даному випадку
є Тячівська РДА), затверджений
розпорядженням голови Закарпатської
ОДА від 18.04.2011 року за № 208 Порядок
призначення на посаду та звільнення з
посади перших заступників, заступників
голів та керівників апаратів
райдержадміністрацій (яким керувалась
Закарпатська ОДА при наданні
погодження на звільнення ОСОБА_1) також
не містить жодних застережень з цього
приводу, внесене головою Тячівської
РДА подання щодо звільнення ОСОБА_1
містило всі необхідні дані та до нього
додані всі передбачені документи, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
визнання протиправності дій третьої
особи при надані погодження на
звільнення ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 Кодексу
законів про працю України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, що
розглядає трудовий спір та слід
зобов'язати Тячівську РДА поновити
ОСОБА_1 на займаній на час звільнення
посаді керівника апарату Тячівської
РДА.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату
праці", заробітна плата виплачується
працівникові власником або
уповноваженим органом, та виплата
заробітної плати проводиться за місцем
роботи (ст. 24 цього Закону), крім того,
відповідно до п. 27 постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13,
судам необхідно враховувати, що згідно
зі ст. 21 КЗпП України належним
відповідачем у справі за позовом про
оплату праці є та юридична особа
(підприємство, установа, організація), з
якою позивачем укладено трудовий
договір. Оскільки ОСОБА_1
безпосередньо перебував у трудових
відносинах та отримував заробітну
плату у Тячівській РДА - слід
зобов'язати Тячівську РДА виплатити
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 15 липня
2014 року (наступний за днем звільнення
день, оскільки день звільнення є
останнім робочим днем, за який
заробітна плата виплачена при
звільнені) по 21 вересня 2014 року (день,
що передує даті постановлення судового
рішення, з вищезазначених підстав).

Умови обчислення середньої заробітної
плати визначаються Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної плати"
(далі - Порядок) та згідно п. "з" ст. 1
Порядку - обчислення середньої
заробітної плати, цей Порядок
застосовується при обчисленні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
передбачено, що у всіх інших випадках
(крім випадків обчислення середньої
заробітної плати для оплати щорічної
відпустки) збереження середньої
заробітної плати і середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Працівникам, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактично
відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У відповідності до довідки Тячівської
РДА від 08.09.2014 року № 07-12/66 (а.с.56), розмір
заробітної плати за останні два
календарні місяці становить 6406,29 грн.,
тобто, за кожен повний календарний
місяць вимушеного прогулу підлягає
сплаті середньомісячна заробітна
плата у розмірі 3203,15 грн.

Згідно з абзацом п'ятим п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці", при
задоволенні вимог про оплату праці, суд
має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню.

Відповідно до листа Міністерства праці
та соціальної політики України від
04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок
норми тривалості робочого часу на 2011
рік" норма тривалості робочого часу в
днях на липень 2014 року складала 23 днів
(за період з 15.07.2014року - 13 днів), а
відтак, за липень 2014 року підлягає
виплаті заробітна плата у розмірі 1810,48
грн. (3203,15 грн./23 днів)х13 днів.). Норма
тривалості робочого часу в днях на
вересень 2014 року складала 22 дні (за
період по 21.09.2011року - 15 днів), а відтак,
за вересень 2014 року підлягає виплаті
заробітна плата у розмірі 2183,97 грн. (3203,15
грн./22 дні)х15 днів). Крім того, за
серпень 2014 року виплаті підлягає
заробітна плата у розмірі 3203,15 грн.
Відтак, загальна сума заробітної плати
за час вимушеного прогулу, що підлягає
виплаті на користь ОСОБА_1, становить
7197,59 грн.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України негайно виконуються постанови
суду, зокрема, щодо присудження виплати
заробітної плати, іншого грошового
утримання у відносинах публічної
служби - у межах суми стягнення за один
місяць та поновлення на посаді у
відносинах публічної служби, в зв'язку
з чим постанова в частині поновлення
ОСОБА_1 на займаній на час звільнення
посаді та про присудження виплати
заробітної плати за місяць у розмірі
3203,15 грн. підлягає до негайного
виконання.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні
вимоги позовної заяви про зобов'язання
голови Тячівської РДА відшкодувати
завдану моральну шкоду у сумі 100000,00
грн., виходячи з наступного: відповідно
до п. 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року за № 4
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Пунктом 4 цієї постанови
встановлено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується. В
позовній заяві не зазначено в чому
полягає завдана йому головою
Тячівської РДА шкода (а доводи щодо
перебування на лікарняному внаслідок
незаконного звільнення спростовуються
наявними в матеріалах справи копіями
листків непрацездатності (а.с.12,13), з
яких вбачається лікування позивача до
його звільнення, а не як наслідок
такого), не наведено доводів щодо
визначення суми моральної шкоди у
розмірі 100000,00 грн. та розрахунку на
підтвердження завданої моральної
шкоди на цю суму, доказів завдання
такої неправомірним звільненням також
не надано та, за наведених обставин,
слід відмовити в задоволенні позову в
частині вимоги про відшкодування
завданої моральної шкоди.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 94 КАС
України та в зв'язку з відсутністю
судових витрат, понесених сторонами,
судові витрати по справі не стягуються
та за рахунок Держбюджету не
компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Тячівської районної
державної адміністрації Закарпатської
області, третя особа - Закарпатська
обласна державна адміністрація, про
скасування розпорядження, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Тячівської районної
державної адміністрації "Про
звільнення ОСОБА_1" від 14 липня 2014 року
№ 104 - к.

3. Зобов'язати Тячівську районну
державну адміністрацію поновити
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на займаній на час звільнення
посаді керівника апарату Тячівської
районної державної адміністрації з 14
липня 2014 року.

4. Зобов'язати Тячівську районну
державну адміністрацію виплатити
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 7197,59 грн. (сім
тисяч сто дев'яносто сім гривень
п'ятдесят дев'ять копійок).

5. В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

6. Постанова в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді керівника апарату
Тячівської районної державної
адміністрації та стягнення на користь
ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць
в розмірі 3203,15 (три тисячі двісті три
гривні п'ятнадцять копійок) підлягає
до негайного виконання.

7. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І.
Рейті