Справа № 584/592/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р. Справа № 584/592/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Зеленського В.В. , Старостіна
В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
на постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 16.07.2014р. по
справі № 584/592/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області (далі - відповідач ,
УПФУ в Путивльському районі Сумської
області), в якому просила суд:

- визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
в перерахунку та виплаті позивачу
щомісячних державних пенсій (основної
та додаткової) відповідно до вимог
ст.ст. 50, 54, 67 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-12,
виходячи з кратного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області здійснити позивачу
починаючи з 01 січня 2014 року перерахунок
та виплату щомісячної основної
державної пенсії по інвалідності в
розмірі відшкодування фактичних
збитків, як інваліду 3-ї групи, щодо
захворювання якого встановлено зв
'язок з Чорнобильською катастрофою в
розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій
за віком, встановленої законом на час
виплат, відповідно до вимог ст.ст. 54, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28 лютого 1991 року № 796-12, з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", відповідні
виплати провести з урахуванням вже
проведених виплат;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області здійснити позивачу
починаючи з 01 січня 2014 року перерахунок
та виплату щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як
інваліду 3-ї групи, щодо захворювання
якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат,
відповідно до вимог ст.ст. 50, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідні виплати
провести з урахуванням вже проведених
виплат;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області виконати постанову
суду негайно у межах суми платежу за
один місяць та подати звіт про
виконання судового рішення протягом 1
місяця з дня набрання постановою
законної сили.

Постановою Путивльського районного
суду Сумської області від 16.07.2014 року по
справі № 584/592/14-а позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправною відмову Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
у проведенні перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії
у розмірах, встановлених статтями 50 і 54
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
здійснити ОСОБА_1 перерахунок та
виплату недоотриманих сум пенсії як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС категорії 1, інваліду ІІІ групи,
виходячи з розміру державної пенсії -
не нижче 6 мінімальних пенсій за віком,
а додаткової пенсії, за шкоду заподіяну
здоров'ю - 50 % мінімальної пенсії за
віком, визначеної за правилами ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 01.01.2014 року до
моменту здійснення перерахунку.
Звернуто постанову суду у межах
виплати сум пенсії за один місяць до
негайного виконання, в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням в частині задоволених
позовних вимог, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 16.07.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
постанови Кабінету Міністрів України
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 1210 від 23.11.2011 року, ч. 7 ст. 20
Бюджетного кодексу України, п. 6,7
Прикінцевих положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог,
також подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на правильне по суті
вирішення справи, але з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції прийняти
постанову, якою змінити постанову
Путивльського районного суду Сумської
області від 16.07.2014 року по справі №
584/592/14-а, скасувавши із резолютивної
частини кінцеву дату нарахування та
виплат щомісячних державних пенсій
(основної та додаткової), призначених
позивачу довічно та зобов'язавши
відповідача подати до суду звіт про
виконання судового рішення протягом
одного місяця з дня набрання
постановою законної сили.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач вказує, що не
погоджується із висновком суду першої
інстанції в частині обмеження кінцевою
датою періоду перерахунку пенсії,
оскільки цей вид виплат не є строковим.
Крім того, з посиланням на п.4 ч.1 ст.163, ч.1
ст.267 КАС України стверджує про
наявність підстав для зобов'язання
судом відповідача подати звіт про
виконання даного судового рішення.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційних скарг рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню, а в задоволенні
апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
слід відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду
апеляційних скарг, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії 1 та інвалідом 3 групи,
внаслідок захворювання щодо якого
встановлено причинний зв'язок з
Чорнобильською катастрофою.

В 2014 році позивач звернувся з заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
з проханням перерахувати йому пенсії
(основну державну та додаткову)
відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком.

Листом від 04.06.2014 року відповідач
відмовив позивачу у перерахунку
зазначених пенсій, посилаючись на
відсутність підстав для цього та
правомірність здійснення управлінням
розрахунку.

Не погодившись з відмовою відповідача
щодо перерахунку пенсії, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
щомісячних державних пенсій (основної
та додаткової) у розмірах, встановлених
статтями 50 і 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а
відповідач неправомірно відмовив у
проведенні перерахунку даних пенсій за
період з 01.01.2014 року до моменту
здійснення перерахунку.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає постанову
Путивльського районного суду Сумської
області від 16.07.2014 року по справі №
584/592/14-а такою, що підлягає зміні, з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09.07.2007р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
другій групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком, а по
третій групі - 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно з ст.ст. 50,54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
особам, віднесеним до першої категорії,
які є інвалідами ІІІ групи,
призначається щомісячна державна
пенсія із розміру не менше 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю , у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у період з
01.01.2014 року має право на отримання
основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період: 2012, 2013
бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014
року вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період з 01.01.2014 року
застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не вищевказана Постанова Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вираховується, виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Разом з цим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що з 01.10.2011р.
набрала чинності нова редакція ч.3 ст. 67
Закону "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", відповідно
до якої максимальний розмір пенсії (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів з цього приводу вважає
за необхідне зазначити, що згідно зі
ст.22 Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи
(ст.58 Конституції України).

При цьому, колегія суддів виходить з
позиції Конституційного Суду України,
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99,
викладеної стосовно дії загально -
правового принципу норми права у часі.
Так, за позицією Конституційного Суду
України дію нормативно-правового акта
в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним, чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи те, що пенсія позивачеві
призначена до набрання чинності
Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обов'язок відповідача з 01.01.2014 року
здійснювати позивачеві нарахування та
виплату державної та додаткової пенсії
у відповідності до приписів ст.ст. 50, 54,
67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (в редакції згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Доводи апеляційної скарги УПФУ в
Путивльському районі Сумської області,
з наведених вище підстав, висновків
суду першої інстанції у цій частині не
спростовують.

З приводу обмеження судом першої
інстанції періоду, за який пенсія
позивача підлягає перерахунку,
кінцевою датою - до моменту здійснення
перерахунку, колегія зазначає таке.

Згідно ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсія це щомісячні
виплати, які здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк.

У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що
позивачем у прохальній частині позову
ставилось питання про здійснення
перерахунку пенсії з 01.01.2014 року,
колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції помилково
встановлено кінцеву дату періоду, за
який пенсія позивача підлягає
перерахунку.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
відповідача подати суду звіт про
виконання судового рішення протягом 1
місяця з дня набрання судовим рішенням
законної сили, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондують
положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п.4 ч.1
ст.207 КАС України, згідно з якими у
резолютивній частині постанови суду
першої чи апеляційної може бути
встановлений судом строк для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду першої інстанції
звіт про виконання постанови, якщо вона
вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень-відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що зобов'язання суб'єкта
владних повноважень, не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання постанови, є правовим
наслідком судового рішення і саме в
резолютивній його частині має бути
визначено обов'язок подати звіт,
оскільки встановити судовий контроль
за невиконанням рішення суб'єктом
владних повноважень - відповідачем у
справі суд першої чи апеляційної
інстанції може лише під час прийняття
постанови у справі.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаною
статтею Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено право,
а не обов'язок суду, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі,
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, проти якого ухвалено
судове рішення, подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення.

Враховуючи встановлені у справі
обставини, суд апеляційної інстанції
не вбачає підстав для зміни постанови
суду першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.201 Кодексу
адміністративного судочинства України
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але з помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права, є підставою для
зміни постанови суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на
приписи ч.1 ст.195 КАС України, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова Путивльського районного
суду Сумської області від 16.07.2014 року
по справі № 584/592/14-а підлягає зміні
шляхом виключення з резолютивної
частини постанови кінцевої дати
періоду, за який пенсія позивача
підлягає перерахунку (до моменту
здійснення перерахунку).

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.2, ч.1 ст.198,
п. 1 ч. 1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 16.07.2014 року по
справі № 584/592/14-а змінити шляхом
виключення з резолютивної частини
постанови кінцевої дати періоду, за
який пенсія позивача підлягає
перерахунку (до моменту здійснення
перерахунку).

В іншій частині Путивльського
районного суду Сумської області від
16.07.2014 року по справі № 584/592/14-а залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Старостін В.В.