Справа № 2а-5715/09/1370
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/52849/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Вербицької О.В.,
Муравйова О.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року

у справі №2а-5715/09/1370

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Львівська ПМК-7»

до Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство
«Львівська ПМК-7» звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2013 року, позов задоволено
частково, визнано частково
протиправними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області №/0 від 20.01.2009 року,
№/1 від 30.03.2009 року, №/2 від
10.06.2010 року про визначення ВАТ
«Львівська ПМК-7» податкового
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 158 099, 00 грн. (основний платіж - 106 729,
00 грн., штрафна санкція - 51 525, 00 грн.);
визнано протиправними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області №/0 від 20.01.2009 року,
№/1 від 30.03.2009 року, /2 від
10.06.2009 року про визначення ВАТ
«Львівська ПМК-7» податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 74 504, 00 грн. (основний
платіж - 49 669, 00, штрафна санкція - 24 835, 00
грн.).

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від
18.08.2014 року замінено Державну податкову
інспекцію у Пустомитівському районі
Львівської області її
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

У зв'язку із неприбуттям в судове
засідання належним чином повідомлених
осіб, які беруть участь у справі, ця
справа розглядалася у порядку
письмового провадження згідно із
статтею 222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної планової виїзної перевірки
ВАТ «Львівська ПМК-7» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 року по 30.06.2008 року
відповідачем складено акт від 08.01.2009
року №4/232/05513158, яким встановлено
порушення позивачем: п. 1.25 ст. 1, пп. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.2, 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
п.п. 11.2.1, 11.2.3 п. 11.2 ст. 11, пп. 12.3.1 п. 12.3 ст.12
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 111 099, 00 грн.; - п.п. 7.4.1, 7.4.4
п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 49 669, 00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято, зокрема,
податкові повідомлення-рішення від
20.01.2009 року: - №/0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 164 154,00 грн. (111 099, 00 грн. -
основний платіж, 53 055, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції); - №/0, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 74 504,00 грн. (49 669, 00 грн.
- основний платіж, 24 835, 00 грн. - штрафні
фінансові санкції).

За результатами адміністративного
оскарження відповідачем дані
податкові повідомлення-рішення
залишено без змін та винесено
податкові повідомлення-рішення: -
№/1 від 30.03.2009 року, №/2 від
10.06.2010 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 164 154, 00 грн., у тому
числі за основним платежем 111 099, 00 грн.,
за штрафними санкціями 53 055 грн.; -
№/1 від 30.03.2009 року, № /2 від
10.06.2009 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 74 504, 00 грн., у
тому числі за основним платежем 49 669, 00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 24 835, 00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з чим погодився суд
апеляційної інстанції, прийшов до
висновку щодо необґрунтованості
вказаних висновків податкового органу
щодо порушення позивачем вимог
податкового законодавства та
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, а також про
часткове визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм законів,
чинних на час виникнення спірних
правовідносин, вважає рішення судів
попередніх інстанцій
необґрунтованими, оскільки вони
ухвалені не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі та не
підтверджених доказами, з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податків товарів, а для робіт
(послуг) дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

В силу пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий дохід включає
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно у вигляді сум
заборгованості, що підлягає включенню
до валових доходів згідно з пунктами 12.3
та 12.4 цього закону.

Відповідно до п. 1.25 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» безнадійною
заборгованістю є, зокрема,
заборгованість по зобов'язаннях за
якою минув строк позовної давності.

Відповідно до п.п.12.3.1 п.12.3 ст.12
зазначеного вище Закону сума
заборгованості відноситься на валові
витрати у разі, якщо строк позовної
давності за відповідним договором з
дебітором минув до моменту набрання
чинності цим Законом. У цьому ж періоді
дебітор збільшує свої валові доходи на
таку саму суму.

Відповідно до абз. 1 пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ВАТ «Львівська ПМК-7» є
будівельною організацією, створеною з
метою одержання прибутку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
правомірного формування позивачем
валових витрат суди попередніх
інстанцій виходили з того, що наявними
у матеріалах справи копіями документів
підтверджується формування витрат по
господарським операціям позивача з ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 та ТзОВ «Керамбуд»,
ТзОВ «Сокальський добробуд», ТзОВ
«ІММ».

Разом з тим, підставою для висновку
щодо правомірного донарахування
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на прибуток з огляду на
безпідставне формування валових
витрат стала відсутність
документального підтвердження
позивачем наявності кредиторської
заборгованості, по якій сплинув строк
давності по господарським операціям з
ТзОВ «БМ-Львів» та ТзОВ «Данута Плюс», а
також безпідставне віднесення до
валових витрат двічі суми по операціях
з СП «НОТ».

Отже, як вбачається із оскаржуваних
рішень, суди погодились із тим, що
відповідач правомірно донарахував ВАТ
«Львівська ПМК-7» податкове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 1 530, 00 грн. (1 020, 00 грн. - основний
платіж, та 510, 00 грн. - штрафні
(фінансові)), та 4 252, 00 грн. (3 350, 00 грн. -
основний платіж та 1 175, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції) відповідно.

Однак, враховуючи суму штрафних
(фінансових) санкцій, визначених
податковим повідомленням-рішенням від
20.01.2009 року №/0 - 51 525, 00 грн. та суму,
визначену судами як правомірно
донараховану позивачу - 1 685, 00 грн., є
підстави вважати, що в резолютивній
частині рішення суду першої інстанції
загальна сума скасованих штрафних
(фінансових) санкцій - 51 525, 00 грн.
зазначена помилково або без належного
обґрунтування.

Крім того, у податковому обліку
понесені витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, які містять відомості про
господарську операцію, підтверджують
її фактичне здійснення та реальність
понесених витрат. І тільки за повної
відсутності таких документів валові
витрати можуть вважатися не
підтвердженими.

З приводу віднесення позивачем до
складу валових витрат суми в розмірі 79
200, 00 грн. судами попередніх інстанцій
при задоволенні позову в цій частині не
з'ясовано факту правомірності
відображення даної суми у складі
витрат та не досліджено на підставі
яких фінансових операцій вони виникли.

Разом з тим, враховуючи, що при
дослідженні судами правомірності
формування податкового кредиту за
операціями з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7
судами здійснено посилання на довідки
про вартість виконаних підрядних
робіт, які в матеріалах справи
відсутні, є підстави вважати, що
вирішуючи спір щодо правомірності
визначення позивачеві суми
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість, судами
першої та апеляційної інстанцій не
встановлені фактичні обставини, що
мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що судами попередніх
інстанцій відповідні обставини не було
з'ясовано, і це призвело до не
обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 КАС України.

Крім того, при новому розгляді справи
суду слід також врахувати, що у даній
справі крім первинних ППР позивач не
погоджується із податковими
повідомленнями-рішеннями, які прийняті
за результатами адміністративного
оскарження, але якими сума грошового
зобов'язання залишена без змін.

Відповідно до п. 3.4 Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010 № 985,
зареєстрованим в Мін'юсті України
30.12.2010 року за №1440/18735 (далі -
Порядок), якщо за результатами
адміністративного або судового
оскарження грошове зобов'язання,
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість збільшується, то, крім
раніше надісланого податкового
повідомлення-рішення, направляється
окреме податкове повідомлення-рішення
на суму збільшення, якому присвоюється
номер та вноситься до відповідного
реєстру податкових повідомлень-рішень
у порядку, передбаченому пунктом 3.3
цього розділу.

Якщо за результатами
адміністративного або судового
оскарження грошове зобов'язання,
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість зменшується, то до
платника податків направляється
податкове повідомлення-рішення, яке
містить зменшену суму грошового
зобов'язання, якому присвоюється номер
та вноситься до відповідного реєстру
податкових повідомлень-рішень у
порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього
розділу.

Таким чином, даним Порядком не
передбачено формування та направлення
платникам податків за результатами
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень, у разі
якщо за результатами оскарження
податкове повідомлення-рішення
залишається без змін, а для проведення
(перенесення) нарахування (зменшення)
грошового зобов'язання по особовому
рахунку платника податків в АС «Аудит»
заноситься дата отримання
відповідного рішення платником
податків та на 10 календарний день в
автоматичному режимі переноситься до
АІС «Облік податків і платежів».

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства передбачено, що судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень (постанова Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі»).

При цьому, суд, враховуючи норми статей
11, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, під час нового розгляду
справи суду необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Зазначені порушення відповідно до
частини другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року
у справі №2а-5715/09/1370 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та не може бути оскаржена.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
О.В.Вербицька

О.В.Муравйов