Справа № 2-а-5253/10/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-5253/10/1470

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одеса апеляційні
скарги представника Комунального
підприємства «Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації» та 3-ї
особи ОСОБА_1 на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 (правонаступник -
ОСОБА_3.) до Комунального підприємства
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації» та третьої
особи ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
окружного суду із позовом до КП
«Миколаївське МБТІ» та 3-ї особи ОСОБА_1,
в якому просила:

- визнати неправомірними дії КП
«Миколаївське МБТІ», пов'язані із
відмовою в державній реєстрації за нею
права власності на квартиру АДРЕСА_1 та
видачі витягу про реєстрацію цього
права, які мали місце 20.07.2011 року;

- скасувати рішення КП «Миколаївське
МБТІ» від 20.07.2011р. про відмову в
реєстрації за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати КП «Миколаївське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» зареєструвати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
видати відповідний Витяг.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року позов ОСОБА_2 задоволено у повному
обсязі. Визнано неправомірними дії КП
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації», пов'язані
із відмовою в державній реєстрації за
ОСОБА_2 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 та видачі витягу про
реєстрацію цього права, які мали місце
20.07.2011 року. Скасовано рішення КП
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 20.07.2011р.
про відмову в реєстрації за ОСОБА_2
права власності на квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язано КП «Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
видати відповідний Витяг про
реєстрацію права власності на цю
квартиру.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник КП «Миколаївське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» та 3-я особа ОСОБА_1
подали апеляційні скарги, в яких
зазначають, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови грубо порушено
норми процесуального і матеріального
права та просять скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12.12.2011 року
та прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні даного
позову в повному обсязі.

Ухвалами судді Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2012р.
відкрито апеляційне провадження та
справа призначена до апеляційного
розгляду на 24.10.2012р.

24.10.2012 року до суду апеляційної
інстанції від представника позивача
ОСОБА_4 надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі у
зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1.
позивачки - ОСОБА_2 (свідоцтво про
смерть НОМЕР_1) до встановлення
правонаступника (спадкоємця)
останньої. Аналогічна заява про
зупинення провадження у справі
надійшла і від 3-ї особи ОСОБА_1

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012р.
провадження у даній справі зупинено до
встановлення правонаступника
(спадкоємця) позивача.

06.11.2013 року до суду 2-ї інстанції від
представника правонаступника позивача
ОСОБА_4 надійшла заява про відмову від
адміністративного позову, але вказана
заява судом не розглядалася в зв'язку
із відсутністю у цього представника
необхідних повноважень для її подачі
та не надання ним відповідної
довіреності від сина померлої
позивачки - ОСОБА_3

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.04.2014р.
провадження у справі відновлено та
залучено до участі у справі в якості
правонаступника померлої позивачки
ОСОБА_2 її сина і спадкоємця - ОСОБА_3

22.09.2014 року до суду апеляційної
інстанції від правонаступника
позивача ОСОБА_3 надійшла заява про
відмову від адміністративного позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши заяву правонаступника
позивача про відмову від позову, а
також перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність усіх підстав для задоволення
цієї заяви.

Так, приймаючи рішення задоволення
позову, суд 1-ї інстанції виходив з
обгрунтованості та доведеності
позовних вимог, а також з
неправомірності дій та рішення МБТІ.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду, уважно дослідивши матеріали
справи та надані сторонами докази, не
може погодитися з такими висновками
суду 1-ї інстанції і вважає їх
необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Правовідносини, які виникли між
сторонами у даній справі з приводу
виникнення права власності на нерухоме
майно, здійснення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, до яких
чинним законодавством зокрема
віднесено право власності на об'єкти
нерухомого майна врегульовані нормами
Конституції України, ЦК України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», «Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна»
(затв. наказом МЮУ №7/5 від 07.02.2002р. та
зареєстровано МЮУ 18.02.2002р. за №157/6445).

Як слідує з вимог ст.2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
(діючого на момент спірних
правовідносин), державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно, що супроводжується
внесенням даних до державного реєстру
речових прав на це нерухоме майно.

А як вбачається зі змісту п.1.3. діючого
на той час Тимчасового положення «Про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно», реєстрацію права
власності на нерухоме майно здійснюють
комунальні підприємства бюро
технічної інвентаризації (БТІ), в
даному випадку - КП «Миколаївське
МБТІ», яке, фактично являючись
структурним підрозділом Міністерства
ЖКГ України, на основі законодавства,
здійснює делеговані владні
повноваження у сфері суспільних
правовідносин, пов'язаних із
здійсненням від імені держави дій щодо
реєстрації прав власності на нерухоме
майно.

Судовою колегією з матеріалів справи
та копії вироку апеляційного суду
Миколаївської області від 28.12.2006р.
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2.
громадянином ОСОБА_5 було вбито батька
3-ї особи ОСОБА_1 - ОСОБА_6, після смерті
якого відкрилася спадщина у вигляді
спірної квартири АДРЕСА_2, яку останній
придбав на Миколаївській УТСБ по
біржовому договору №2294-л від 21.08.1998р. у
ОСОБА_7 та зареєстрував в МБТІ
м.Миколаєва 19.09.1998р. за №16314.

В подальшому, рішенням Ленінського
районного суду від 10.11.2009р. (яке набрало
законної сили 21.11.2009р.) вказаний вище
біржовий договір купівлі-продажу
спірної квартири №42 від 21.08.1998р.,
укладений на Миколаївській УТСБ між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за позовом ОСОБА_1 (як
спадкоємця і правонаступника) був
визнаний дійсним.

Однак, ОСОБА_1 так і не змогла отримати в
нотаріальній конторі відповідне
свідоцтво про право власності на це
спадкове нерухоме майно, оскільки в
реєстрі значився інший нотаріальний
договір купівлі-продажу №3101 від
27.05.2005р., укладений між ОСОБА_2 та
гр.ОСОБА_8 (насправді ОСОБА_5.), згідно з
якого, позивачка придбала у останнього
спірну квартиру АДРЕСА_1.

Також, судовою колегією встановлено, що
у липні 2010р. позивачка ОСОБА_2
звернулася до КП «Миколаївське МБТІ»
із заявою про реєстрацію за нею права
власності на вказане нерухоме майно
(т.б. квартиру №42), надавши разом із
заявою оригінал договору
купівлі-продажу від 27.05.2005р. р.№3101,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_9

Однак, рішенням КП «Миколаївське МБТІ»
від 20.07.2010р. позивачці було відмовлено у
реєстрації права власності на це
нерухоме майно, у зв'язку з тим, що
надані нею документи не відповідають
вимогам чинного законодавства та не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а саме з тих
підстав, що в архівній страві БТІ
знаходиться копія вироку апеляційного
суду Миколаївської області від 28.12.2006р.
(по справі №1-17-2006), з якого вбачається,
що вищевказаний договір
купівлі-продажу був посвідчений на
підставі підробленого паспорту
громадянина України на ім'я ОСОБА_8 та
підробленої ухвали Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 14.04.2005р.
(по справі №2-435/2005) про затвердження
мирової годи між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та
визнання права власності на спірну
квартиру за останнім.

Так, як слідує з приписів ч.2 ст.24 Закону
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень», за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації оформлюється
рішення за зразком встановленим
Міністерством юстиції України.

Відповідно до вимог п.2.8. Тимчасового
положення «Про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно»,
документи, що підтверджують
виникнення, існування, припинення прав
власності на нерухоме майно і
подаються для реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, установленим цим
Положенням та іншими актами чинного
законодавства України.

Також, п.3.1 цього Тимчасового положення
встановлено, що реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкт нерухомості, інших
підстав для відмови в реєстрації прав.

Згідно х із п.3.3 Тимчасового положення,
у реєстрації прав на нерухоме майно
може бути відмовлено, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Положенням та іншими
актами чинного законодавства України,
або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства.

Крім того, також слід зауважити, що
відповідно до змісту ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
лише тільки сторонами цього договору. А
оскільки КП «ММБТІ» не є стороною цього
договору купівлі-продажу, укладеного
між позивачкою та ОСОБА_8 27.05.2005р., то
даний договір не є обов'язковим для
виконання органом БТІ.

Отже, за таких обставин, реєстратор КП
«ММБТІ» мав всі правові підстави
перевірити відповідність наданого
позивачкою договору купівлі-продажу
вимогам чинного законодавства та, з
врахуванням наявного в
інвентаризаційній (архівній) справі
вироку апеляційного суду
Миколаївської області від 28.12.2006р. та
встановленому в ньому факту підробки
паспорту громадянина України на ім'я
ОСОБА_8 та ухвали Ленінського районного
суду м.Миколаєва від 14.04.2005р., прийняти
рішення про відмову в реєстрації права
власності на спірну квартиру за ОСОБА_2

Таким чином, з матеріалів справи та
вищевказаного вироку суду випливає, що
зазначена у вищевказаному договорі
купівлі-продажу від 27.05.2005р. в якості
покупця фізична особа - ОСОБА_8, а також
особа, яка фактично підписала цей
договір ОСОБА_5 ніколи не були
власниками спірної квартири АДРЕСА_3, і
остання належала виключно ОСОБА_6 і
вибула з його володіння внаслідок його
вбивства цими особами та підробки
документів (т.б. не з волі ОСОБА_6.).

Відповідно до ст.124 Конституції України
та ст.403 діючого на той час КПК України,
вищевказаний вирок суду від 28.12.2005р. є
обов'язковим для виконання на всій
території України для всіх фізичних та
юридичних осіб.

А згідно зі ст.658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
виключно тільки власникові товару.
Якщо продавець товару не є його
власником, то покупець набуває право
власності на нього лише у випадку, якщо
власник не має права вимагати його
повернення.

Також, ст.388 ЦК України встановлено, що
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було воно загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої

волі іншим шляхом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Отже, оскільки продавцем спірної
квартири №42, як вже було зазначено
вище, виступала особа, яка фактично не
була її реальним власником, то
відповідно, спадкоємець власника,
тобто в даному випадку - 3-я особа
ОСОБА_1, мав та має право вимагати
повернення даної квартири.

За таких обставин, поданий позивачкою
для реєстрації права власності на
квартири АДРЕСА_4 у якості
правовстановлювального документу
договір купівлі-продажу від 27.05.2005р. не
відповідав в тому числі і вимогам ст.658
ЦК України, а отже, позивачці було
правомірно відмовлено у здійсненні
державної реєстрації права власності
на вказану квартиру.

Крім того, необхідно звернути увагу ще
й на те, що рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13.07.2011 року
(по ц/справі №22ц-2007/11, де відповідачем
була ОСОБА_11.) було визнано за ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Також, судова колегія вважає за
необхідне зазначити і про те, що на
момент прийняття Миколаївським
окружним адміністративним судом
оскаржуваної постанови від 12.12.2011 року
позивачка ОСОБА_10, з урахуванням
вказаного вище рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 13.07.2011
року, вже не була належним власником
спірної квартири, а отже, окружний суд,
в даному випадку, помилково зобов"язав
КП «ММБТІ» зареєструвати за нею право
власності, яке останній на момент
прийняття оскаржуваного судового
рішення вже фактично не належало.

До того ж, у відповідності до ч.1 ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу, а суд,
в свою чергу, згідно зі ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, приймаючи до уваги
конкретні обставини справи, які
склалися на день її розгляду
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції при вирішенні даної
справи було грубо порушено норми
матеріального та процесуального права.

Водночас, як вже зазначалося вище,
22.09.2014 року до суду апеляційної
інстанції надійшла заява
правонаступника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 про відмову від вищевказаного
адміністративного позову та закриття
провадження у даній справі.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.194 КАС України,
позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а сторони
можуть примиритися у будь-який час до
закінчення апеляційного розгляду. У
разі відмови від адміністративного
позову або примирення сторін, суд
апеляційної інстанції постановляє
ухвалу відповідно до вимог ст.ст.112,113
цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.1 ст.112 КАС
України, позивач може відмовитися від
адміністративного позову повністю або
частково, а відповідач - визнати
адміністративний позов повністю або
частково. Відмова від
адміністративного позову чи визнання
адміністративного позову під час
підготовчого провадження мають бути
викладені в адресованій суду письмовій
заяві, яка приєднується до справи.

Окрім того, як слідує з ч.1 ст.203 КАС
України, постанова або ухвала суду 1-ї
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно ст.ст.155,157 цього Кодексу.

А згідно із ч.2 ст.203 КАС України, якщо
судом першої інстанції ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а
обставини, які стали підставою для
закриття провадження у справі, виникли
після його ухвалення, суд апеляційної
інстанції визнає таке рішення нечинним
і закриває провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
а також і те, що судом першої інстанції
при вирішенні даної справи було грубо
порушено норми матеріального та
процесуального права, судова колегія
вважає доводи апеляційних скарг
обґрунтованими та, керуючись ч.1 ст.203
КАС України, рахує за необхідне
скасувати постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
12.12.2011 року, прийняти відмову позивача
від адміністративного позову та,
відповідно, на підставі п.2 ч.1 ст.157 КАС
України, закрити провадження у цій
адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову правонаступника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - від позову.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року - скасувати.

Провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації» та третьої
особи ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко