Справа № 205/9403/2013-а(2а/205/274/2013)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 рокусправа №
205/9403/2013-а(2а/205/274/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2013 р. у справі № 205/9403/2013-а(2а/205/274/2013)

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області в якому
просила визнати дії відповідача
неправомірними; визнати протиправною
та скасувати постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Селезньова М.О. про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
26.04.2013 року, відновити виконавче
провадження, визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
належного виконання виконавчого листа
від 16.05.2012 року та зобов'язати вжити всі
необхідні заходи щодо належного
виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставним поверненням виконавчого
документа спадкоємиці стягувача, що на
думку позивача є протиправним та
невмотивованим рішенням.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 р. у
справі № 205/9403/2013-а(2а/205/274/2013) в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій -
відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
відповідач діяв у відповідності до
норм чинного законодавства в межах
наданої законом компетенції.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу,
згідно якої просить скасувати
постанову Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 р.
як таку, що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсягу
дослідив обставини по справі та
протиправно проігнорував факт
порушення відповідачем прав та
законних інтересів позивача.

Позивач в судовому засіданні
підтримала доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просила скасувати
оскаржену постанову, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідач, про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення, в
судове засідання не прибув.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України,
нез'явлення в судове засідання
представників сторін апеляційної
скарги не перешкоджає розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції,
постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 23 лютого 2011
року визнано незаконною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Дніпропетровську ради щодо не
донарахування та виплати ОСОБА_3
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, у розмірах
передбачених ст..48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради здійснити
перерахунок та виплату йому
одноразової грошової допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у розмірах,
передбачених ст..48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

На виконання постанови суду 16 травня 2012
року ОСОБА_3 було видано виконавчий
лист №2а-1233/2011.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем
після його смерті є дружина померлого -
ОСОБА_1

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 26 квітня
2013 року, виконавчий лист № №2а-1233/2011
виданий 16.05.2012 року було повернуто
стягувачеві як частково виконаний, для
подальшого виконання в частині виплати
нарахованої за виконавчим документом
суми до відповідного органу Державної
казначейської служби України
відповідно до закону.

Відповідно до матеріалів, Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради повідомило ДВС,
що добровільно виконало рішення суду в
частині здійснення перерахунку суми,
що підлягає до сплати, яка становить 5
168,00 грн., а також те, що виконання
рішення в частині проведення виплати
на даний час не можливо, так як
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених
Законом здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
фактична виплата нарахованих грошових
коштів буде невідкладно проведена
після відповідного бюджетного
фінансування.

Позивач звернулась до державного
виконавця з документами
підтверджуючими її правонаступництво,
з вимогою щодо заміни сторони
виконавчого провадження ОСОБА_3 на
ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від
26.04.2013 року позивачці було повернуто
виконавчий лист та запропоновано
звернутися до казначейської служби для
виконання постанови суду.

Звернувшись до казначейської служби,
позивач отримала відмову у виконанні
постанови суду, так як у резолютивній
її частині зазначено спосіб виконання
як «зобов'язати» замість «стягнути»,
так як рішення виконується за умови
стягнення коштів. За таких обставин,
ОСОБА_1 звернулась до відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби для
виконання постанови від 16.05.2011 року.
Постановою від 28.05.2013 року позивачці
було повернуто виконавчий документ без
виконання.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
відсутності фактів порушення
відповідачем чинного законодавства.
Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає за можливе
погодитись з рішенням суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 № 845 затверджений Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ (далі-Порядок).

6 лютого 2013 року набрала чинності
постанова Кабінету Міністрів України
від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845».

Зазначена постанова прийнята у зв'язку
із приведенням постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ» (далі - Порядок) у
відповідність із Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Відповідно до пункту 41 Порядку,
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування:

1) шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
судів;

2) шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб під час здійснення
ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної
влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли
до державного бюджету від реалізації
конфіскованого або зверненого судом у
дохід держави майна, іншого майна, у
тому числі валютних цінностей, що
переходять у власність держави, та
сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі
внаслідок злочину.

Статтею 3 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
від 05.06.2012 № 4901-VI встановлено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Згідно частини першої статті 3 Закону у
випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються
податковими органами, банками та
іншими фінансовими установами.
Рішення зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів від 15 квітня 2013 р. № 267, до
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. N 845, внесено зміни, а
саме: пункт 25 доповнено абзацем такого
змісту: «У разі наявності у боржника
окремої бюджетної програми для
забезпечення виконання рішень суду
безспірне списання коштів з боржника
(виконання рішень суду про стягнення
коштів з боржника) здійснюється лише за
цією бюджетною програмою. При цьому
пункти 24 - 34 цього Порядку
застосовуються лише щодо зазначеної
бюджетної програми.".

Пункт 33 викладено в такій редакції: У
разі коли судове рішення стосується
спорів фізичних осіб із суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг або судове
рішення неможливо виконати протягом
двох місяців з дня надходження
документів, зазначених у пункті 6 цього
Порядку, орган Казначейства для
виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з підпунктом 1 пункту
47 цього Порядку. При цьому органом
Казначейства відновлюється проведення
платежів боржника».

Таким чином, державні виконавці
позбавлені можливості проводити
будь-яке списання коштів за
виконавчими документами за якими
боржниками є державні органи, а отже
стягувачам необхідно подавати такі
документи безпосередньо до органів
Державної казначейської служби
України, без участі органів Державної
виконавчої служби України.

Вищевикладене було підставою для
повернення виконавчого листа без
виконання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва.

Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Частиною 1 статті 264 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі вибуття однієї
із сторін виконавчого провадження за
поданням державного виконавця або за
заявою заінтересованої особи суд може
замінити сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

Тобто, вказаною нормою процесуального
права визначено підстави, за наявності
яких судом може бути замінено сторону
виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки на момент
повторного звернення позивача до
Державної виконавчої служби з
виконавчим листом, ОСОБА_1 не була
стороною виконавчого провадження, а
тому не мала прав звертатись до ДВС з
вимогою про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення коштів на
померлого боржника. Для відкриття
виконавчого провадження необхідно
було здійснити процесуальне
правонустпництво, проте, оскільки
виконавче провадження на момент
звернення не було відкрито, то
відповідно державний виконавець не мав
можливості проявити ініціативу щодо
звернення до суду із заявою про
здійснення правонаступництва. ОСОБА_1 ,
як вбачається з матеріалів справи до
суду з подібною заявою не зверталась.

З урахуванням приведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засідання усіх
обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 р. у
справі № 205/9403/2013-а(2а/205/274/2013) - залишити
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 р.
у справі № 205/9403/2013-а(2а/205/274/2013) -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай

Згідно з оригіналом.

Помічник судді
І.О. Гуртова