Справа № 821/3701/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3701/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
Гончаренка А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Нижньосірогозького районного відділу
УМВС України в Херсонській області про
визнання дій протиправними,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі-позивач) звернулася до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Нижньосірогозського районного відділу
УМВС України в Херсонській області про
визнання дій протиправними, а саме:

- визнати дії щодо здійснення перевірки
ФОП ОСОБА_3 співробітниками ДСБЕЗ
Нижньосирогозського РВ УМВС України в
Херсонській області Чумака С.В. та
Кутіщева С.С. незаконними;

- визнати неправомірними видачу
направлення начальником
Нижньосирогозського РВ УМВС України в
Херсонській області Жаданом В.В. на
позапланову перевірку співробітникам
ДСБЕЗ.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 07.08.2014р. в приміщення
магазину за адресою: АДРЕСА_1, що
належить позивачу, зайшли
співробітники ДСБЕЗ
Нижньосірогозського РВ УМВС України в
Херсонській області Чумак С.В. та
Кутіщев С.С., пред'явили направлення на
перевірку суб'єкта господарської
діяльності. На підставі вище
зазначеного направлення вимагали
пред'явити трудові угоди між позивачем
та працівниками, які працюють в
магазині. Позивачем було їм відмовлено,
так як позивач вважає їх дії
незаконними. Позивач вважає що
відповідач проводив перевірку не в
рамках розслідування
оперативно-розшукової справи, а
вчинювані заходи здійснювались з метою
перевірки дотримування трудового
законодавства, яка не входить до
компетенції органів ДСБЕЗ, що призвели
до порушення законодавства. Таким
чином проведення перевірки у спосіб не
встановлений Законом та всупереч
Конституції України не є законним та
обґрунтованим.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив задовольнити позов в повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, дійшов наступного
висновку.

30.07.2014р. начальнику Нижньосірогозсько
РВ УМВС України в Херсонській області
надійшов лист №452/01-9/05 від 30.07.2014р. від
Нижньосірогозської районної державної
адміністрації Херсонської області з
проханням забезпечити участь
представника РВ УМВС у рейді робочої
групи з питань легалізації, виплати
заробітної плати і зайнятості
населення, який відбудеться 31.07.2014р.

31.07.2014р. о/у ДСБЕЗ Нижньосірогозського
РВ УМВС - Чумак С.В. написав рапорт, який
був зареєстрований в журналі єдиного
обліку і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події за №2169 про виявлення
кримінального правопорушення, в якому
зазначив, що під час роботи в складі
районної групи з питань легалізації
виплати заробітної плати і зайнятості
населення було встановлено, що в
продуктовому магазині , який належить
ФОП ОСОБА_3, протягом року без укладання
трудового договору працює 2 особи.

07.08.2014р. Начальник Нижньосірогозського
РВ УМВС України в Херсонській області
видав направлення на перевірку
суб'єкта господарської діяльності ПП
ОСОБА_3. Згідно направлення перевірка
доручена ст. о/у ДСБЕЗ
Нижньосірогозського РВ - Кутіщеву С.С.
та о/у ДСБЕЗ Нижньосірогозського РВ -
Чумаку С.В.

Згідно положення про районну робочу
групу з питань легалізації виплати
заробітної плати і зайнятості
населення затвердженого
Розпорядженням голови державної
адміністрації від 19.05.2011р. №124
основними завданнями робочої групи є:
сприяння діяльності органів
виконавчої влади щодо забезпечення
легалізації виплати заробітної плати
та зайнятості населення. До складу
робочої групи входять представники
органів виконавчої влади,
територіальних органів Пенсійного
фонду, Державної служби зайнятості,
державної інспекції з питань праці,
Державної податкової служби, Державної
статистики, Державної фінансової
інспекції, міністерства внутрішніх
справ, фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.11 ЗУ «Про
міліцію» міліція має право вимагати
від керівників підприємств, установ і
організацій пояснення по фактах
порушення законодавства, перевірка
додержання якого віднесена до
компетенції міліції, а також у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, проводити перевірки по фактах
порушення законодавства, контроль за
додержанням якого віднесено до
компетенції міліції, вимагати
проведення інвентаризацій і ревізій
відповідних сфер
фінансово-господарської діяльності.

Органи міліції вправі приступити до
проведення перевірки суб'єктів
господарської діяльності за умови
наявності направлення на перевірку,
яке складається за формою,
встановленою Міністерством внутрішніх
справ України. У направленні на
перевірку зазначаються дата його
видачі, назва підрозділу міліції, мета,
вид, підстави, дата початку та дата
закінчення перевірки, посади, звання та
прізвища посадових осіб підрозділу
міліції, які проводитимуть перевірку.
Направлення на перевірку є дійсним за
умови наявності підпису керівника
підрозділу міліції, скріпленого
печаткою органу міліції; за рішенням
суду в присутності понятих та
керівників підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, щодо яких
проводиться перевірка, витребувати і
вилучати оригінали документів, що
свідчать про правопорушення, зразки
сировини і продукції, а до ухвалення
такого рішення суду - в присутності
понятих та керівників підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
щодо яких проводиться перевірка,
вивчати документи, що свідчать про
правопорушення, за рахунок
відповідного органу міліції робити з
них копії із залишенням особам, щодо
яких проводиться перевірка, опису
документів, з яких виготовлено копії,
опечатувати каси, склади та архіви на
термін не більше 24 годин з моменту
такого опечатування, зазначеного в
протоколі.

Наказом МВС України від 11.11.2006р. №1110
«Про затвердження форми направлення на
перевірку суб'єктам господарської
діяльності та форми журналу реєстрації
таких направлень» затверджено форму
направлення на перевірку суб'єкта
господарської діяльності та наказано
організувати вивчення зазначеного
наказу, з метою використання за
напрямками діяльності управлінь.

Щодо твердження позивача стосовно
того, що наказ Міністерства внутрішніх
справ № 1110 від 11.11.2006 року, яким
затверджено форму направлення на
проведення перевірки працівниками МВС
та журнал реєстрації видачі таких
направлень не зареєстрований у
Міністерстві юстиції та не
опублікований, а отже вважається таким
що не набрав чинності, не може бути
направлений для виконання, то суд
зазначає, що наказ №1110 не можливо
віднести до нормативно-правового акту,
ним не регулюються будь-які права,
свободи та законі інтереси громадян,
юридичних осіб, за таких обставин він
не підлягає державній реєстрації та
офіційному оприлюдненню.

Відповідно до п.п. 17 п. 4 Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого Указом Президента
України № 395/2011 від 06.04.2011 року, на
Мінюст покладено, зокрема, обов'язок
щодо офіційного опублікування
нормативно-правових актів, чинних
міжнародних договорів України, рішень
Європейського суду з прав людини щодо
України в інформаційному бюлетені
"Офіційний вісник України".

Постановою КМУ № 731 від 28.12.1992 року
затверджено Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
Міністерств та інших органів
виконавчої влади (далі Положення №731), в
п.1 якого вказано, що державна
реєстрація нормативно-правового акта
полягає у проведенні правової
експертизи на відповідність його
Конституції та законодавству України,
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколам до неї, міжнародним
договорам України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, а також з урахуванням
практики Європейського суду з прав
людини, прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

Державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти, що зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян або мають міжвідомчий
характер (п.2 Положення №731).

Даний наказ не містить жодної норми
права, а тому цей акт не підлягає
державній реєстрації і як внаслідок
офіційному опублікуванню.

В адміністративному позові позивач
зазначає що працівників міліції до
перевірки вона не допустила,
направлення на перевірку не підписала
та написала свої пояснення з цього
приводу. Жодного документу відносно
позивача працівниками міліції
складено не було. За таких обставин,
позивачем не вказано які саме її права
та яким чином порушені. Оскаржувані
позивачем дії самі по собі не створюють
юридичних наслідків для нього.

Відповідно до статті 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів, при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих
повноважень, при цьому, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи, визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави (ст.8
КАС України).

Статтею 6 КАС України, встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень, порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах, здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких, суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно до ст.70 КАС України, доказами в
адміністративному судочинстві, є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких, суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду, надають особи, які беруть
участь у справі. Суд, може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Статтею 71 КАС України, встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності,
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Статтею 86 КАС України, визначено, що суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також, достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.162 КАС України, при
вирішенні справи по суті, суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Суд доходить висновку, що позовні
вимоги, є не обґрунтованими,
спростованими доводами відповідача, а
тому, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 162, 163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 26 вересня 2014 р.

Суддя
Циганій С.І.

кат. 5.1.2