Справа № К/9991/7510/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/7510/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Кошелєв С.В.за участю
представників:ГПУ - Бараненко І.І. ДП
Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» - Лімонтова
В.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюЗаступника
прокурора Київської області
напостанову Київського окружного
адміністративного суду від 24.09.2010р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011р.у
справі№ 2а-6377/10/1070за позовомЗаступника
прокурора Київської області в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації
доКиївської обласної ради треті
особи1. ДП Науково-дослідний
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»,
2. Петрівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, 3.
Софіївсько-Борщагівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, 4. Колонщинська сільська
рада Макарівського району Київської
області, 5. Мар'янівська сільська
рада Макарівського району Київської
області, 6.
Петропавлівсько-Борщагівська сільська
рада Києво-Святошинського району
Київської області, 7.
Білогородська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
областіпровизнання нечинним та
скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Київської області
звернувся в інтересах держави в особі
Київської обласної державної
адміністрації до Київської обласної
ради про визнання протиправним та
скасування рішення Київської обласної
ради від 02.03.06 р. № 370-32-IV «Про
встановлення меж окремих населених
пунктів Київської області».

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24.09.2010р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011р., в позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 24.09.2010р. та
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011р.
Заступник прокурора Київської області
звернувся з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, та прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 02 березня 2006 року
Київська обласна рада четвертого
скликання на підставі пункту 21 частини
першої статті 43 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
статей 8, 174 Земельного кодексу України
прийняла рішення «Про встановлення меж
окремих населених пунктів Київської
області» № 370-32-IV.

Згідно з п. 1 оскаржуваного рішення
затверджено межі окремих населених
пунктів Київської області (додаток
перший до рішення), згідно з
відповідними проектами землеустрою.
Зокрема, затверджено межі сіл
Петропавліська-Борщагівка, Чайки,
Софіївська-Борщагівка, Білогородка,
Шевченкове, Колонщина, Березівка,
Мар'янівка, Петрівське
Києво-Святошинського району Київської
області.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції виходили з того,
що підставою для розроблення проектів
землеустрою щодо встановлення і зміни
меж адміністративно-територіальних
одиниць можуть бути як
техніко-економічні обґрунтування їх
розвитку, так і генеральні плани
населених пунктів, а отже наявність
генеральних планів населених пунктів є
тільки однією з підстав (умов), а не
виключною підставою розроблення
зазначених проектів землеустрою.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів передчасними,
враховуючи наступне.

Пунктом 21 частини першої статті 43
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» в редакції
від 06.01.2006 року (чинній на момент
прийняття оскаржуваного рішення),
передбачено, що виключно на пленарних
засіданнях районної, обласної ради
вирішуються такі питання як вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 статті 8
Земельного кодексу України в редакції
від 09.02.2006р. (чинній на момент прийняття
оскаржуваного рішення, далі - ЗК
України), до повноважень обласних рад у
галузі земельних відносин на території
області належить, зокрема встановлення
та зміна меж сіл, селищ.

Згідно з ч. 2 ст. 174 Земельного кодексу
України рішення про встановлення і
зміну меж сіл, селищ приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською чи
Севастопольською міською радами за
поданням районних та відповідних
сільських, селищних рад.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку, що Київська обласна рада,
відповідно до вимог законодавства,
чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення від 02.03.2006р. №
370-32-IV, була наділена повноваженнями
приймати рішення щодо зміни меж сіл та
селищ.

Водночас, згідно з ч.2 ст. 173 ЗК України
межі району, села, селища, міста, району
у місті встановлюються і змінюються за
проектами землеустрою, які
розробляються відповідно до
техніко-економічного обґрунтування їх
розвитку, генеральних планів населених
пунктів.

Пунктом ж) ст. 8 ЗК України встановлено,
що до повноважень обласних рад у галузі
земельних відносин на території
області належить, зокрема,
встановлення та зміна меж сіл, селищ.

Згідно з ч.3 ст. 174 ЗК України рішення про
встановлення і зміну меж районів у
містах приймається міською радою за
поданням відповідних районних у містах
рад.

Статтею 11 Закону України «Про основи
містобудування» (чинній на момент
прийняття оскаржуваного рішення) до
компетенції обласних і районних рад у
сфері містобудування на їх території
належить встановлення та зміна меж
населених пунктів.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про
землеустрій» для встановлення і зміни
меж адміністративно-територіальних
утворень розробляються проекти
землеустрою щодо встановлення і зміни
меж відповідних
адміністративно-територіальних
утворень. Проекти землеустрою щодо
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень розробляються для створення
повноцінного життєвого середовища та
створення сприятливих умов їх
територіального розвитку,
забезпечення ефективного використання
потенціалу територій із збереженням їх
природних ландшафтів та
історико-культурної цінності, з
урахуванням інтересів власників
земельних ділянок, землекористувачів,
у тому числі орендарів, і затвердженої
містобудівної документації. Порядок
розробки проектів землеустрою щодо
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень установлюється
законодавством України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
планування і забудову територій"
(чинного у 2006 році) містобудівна
документація - затверджені текстові і
графічні матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій. Генеральна
схема планування території України -
містобудівна документація, яка
визначає концептуальні вирішення
планування та використання території
України.

Отже, відповідно до вказаної норми
закону містобудівною документацією є
Генеральна схема планування території
України, схема планування території,
генеральний план населеного пункту,
детальний план території.

В свою чергу ст. 46 Закону України «Про
землеустрій» передбачає, що проекти
землеустрою щодо встановлення і зміни
меж адміністративно-територіальних
утворень розробляються з урахуванням
затвердженої містобудівної
документації. Однак, з урахуванням
якого саме виду містобудівної
документації, з передбачених статтею 1
Закону України «Про планування і
забудову територій», вказаною нормою
закону не визначено.

Натомість, частиною 2 статті 173
Земельного кодексу України чітко
визначено, що межі району, села, селища,
міста, району у місті встановлюються,
змінюються за проектами землеустрою,
які розробляються відповідно до
техніко-економічного обґрунтування їх
розвитку, генеральних планів населених
пунктів.

Генеральні плани населених пунктів, на
підставі яких повинні розроблятися
землевпорядні проекти щодо
встановлення і зміни меж районів,
селищ, міст, районів у містах, є
різновидом містобудівної
документації, яка визначає принципові
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту.

Таким чином, розробка проекту
землеустрою щодо зміни меж населеного
пункту без розробки генерального плану
населеного пункту суперечить
законодавству.

Крім того, проекти землеустрою щодо
зміни меж населених пунктів
розробляються з урахуванням
генеральних планів населених пунктів,
якими є містобудівна документація, що
визначає принципові вирішення
розвитку, планування, забудови та
іншого використання території
населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту.

На підставі затвердженого
генерального плану населеного пункту
розробляється план
земельно-господарського устрою, який
після його затвердження стає
невід'ємною частиною генерального
плану.

Послідовність виконання робіт з
розроблення генерального плану
населеного пункту та документації із
землеустрою визначається будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами та завданням на розроблення
(внесення змін, оновлення)
містобудівної документації, яке
складається і затверджується її
замовником за погодженням з
розробником.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Заступника прокурора
Київської області задовольнити
частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24.09.2010р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: