Справа № 2а-5965/10/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/14837/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«БВ-Груп-Південь»

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2011

у справі № 2а-5965/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БВ-Груп-Південь»

до Державної податкової інспекції у
Малиновському районі м.Одеси

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання недійсними
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси від 25.05.2010
№ /0 в частині визначення ТОВ
«БВ-Груп-Південь» податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 134847 грн. основного платежу та в
сумі 67423,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, податкового
повідомлення-рішення від 25.05.2010 №
/0 в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 188427 грн.
основного платежу та в сумі 94213,50 грн.,
податкового повідомлення-рішення від
29.06.2010 № /1 та від 17.08.2010 № /1.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2011, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

ТОВ «БВ-Груп-Південь» подало касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

За податковим повідомленням-рішенням
від 25.05.2010 № /0 позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 135177,00 грн.
основного платежу та в сумі 67589,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

За наслідками адміністративного
оскарження вказаного податкового
повідомлення-рішення останнє ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси залишено
без змін і складено податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 №
/1 про визначення податкового
зобов'язання на ті ж самі суми.

Позивач просить визнати недійсним
податкове повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 в частині визначення
ТОВ «БВ-Груп-Південь» податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 134847 грн. основного платежу та в
сумі 67423,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, а податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 №
/1 - повністю.

За податковим повідомленням-рішенням
від 25.05.2010 № /0 позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 191470,00
грн. основного платежу та 95735,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

За наслідками адміністративного
оскарження вказаного податкового
повідомлення-рішення останнє ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси скасовано
в частині донарахованого податку на
додану вартість в сумі 41946 грн.
основного платежу та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 20973 грн., у
решті - залишено без змін.

Позивач просить визнати недійсним
податкове повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 188427 грн.
основного платежу та в сумі 94213,50 грн., а
податкове повідомлення-рішення від
17.08.2010 № /1 - повністю.

Суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову щодо податкових
повідомлень-рішень від 25.05.2010 № /0
про визначення податку на прибуток та
від 25.05.2010 № /0 про визначення
податку на додану вартість, застосував
положення п.п. «б» п.п. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ і дійшов
висновку про те, що ці податкові
повідомлення-рішення є відкликаними.

Однак, такі висновки судів щодо
податкового повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 про визначення податку
на прибуток є помилковими, оскільки
суперечать положенням п.п. «б» п.п. 6.4.1 п.
6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Цією нормою Закону передбачено, що
податкове повідомлення або податкові
вимоги вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган скасовує або змінює
раніше прийняте рішення про
нарахування суми податкового
зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу внаслідок їх
адміністративного оскарження.

Складення та надіслання платникові
податків нового податкового
повідомлення-рішення з метою доведення
до платника граничного строку сплати
податкового зобов'язання, зазначеного
в раніше надісланому податковому
повідомленні (у разі, якщо сума такого
зобов'язання за результатами розгляду
скарги залишається без змін), не
передбачено у Законі України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ, а також у прийнятих на
підставі такого закону підзаконних
нормативно-правових актах, як підстава
для відкликання первісного
податкового повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 про визначення податку
на прибуток не було скасовано або
змінено внаслідок його
адміністративного оскарження, тому не
є відкликаним.

Податкове повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 про визначення податку
на додану вартість частково скасовано
відповідачем і в результаті часткового
скасування складено згідно з Порядком
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, затвердженим
наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.06.2001 № 253 (у
редакції наказу Державної податкової
адміністрації України від 27.05.2003 № 247)
та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 06.07.2001 за № 567/5758, нове
податкове повідомлення. Тобто, раніше
надіслане податкове
повідомлення-рішення від 17.08.2010 №
/0 вважається відкликаним.

Отже, суди мають надати правову оцінку
податковому повідомленню-рішенню від
25.05.2010 № /0 про визначення податку
на прибуток поруч із податковим
повідомленням-рішенням від 29.06.2010 №
/1, складеним з метою доведення до
платника граничного строку сплати
податкового зобов'язання, у межах
позовних вимог щодо них. Правовій
оцінці щодо визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість підлягає і податкове
повідомлення-рішення від 17.08.2010 №
/1 про визначення податку на
додану вартість.

При цьому суди мають взяти до уваги, що
податкове повідомлення-рішення від
25.05.2010 № /0 оспорюється позивачем в
частині визначення податку на прибуток
в сумі 134847 грн. основного платежу та в
сумі 67423,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій з підстав відсутності з боку
позивача зафіксованого в акті
перевірки порушення вимог податкового
закону, а податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 №
/1 - повністю з підстав відсутності
у податкового органу повноважень
розглядати скаргу позивача на первісне
податкове повідомлення-рішення за
умови оскарження останнього до суду.

Підставою для визначення позивачеві
податку на прибуток та податку на
додану вартість у сумах, що оспорені
позивачем, слугували висновки
перевірки про порушення позивачем
вимог п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР та вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягали у включенні до складу валових
витрат та до складу податкового
кредиту витрати в сумі 539389,3 грн. та
податок на додану вартість в загальній
сумі 188427 грн., відповідно, за операціями
з придбання товарно-матеріальних
цінностей у ПП «Волард».

Відповідно до ч. 1. ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Отже, при вирішенні справи суди повинні
виходити з предмету доказування у
справі і не повинні встановлювати
обставин, які не є предметом
доказування у справі, та надавати
правову оцінку таким обставинам.

Натомість, суд першої інстанції
встановив обставини щодо зафіксованих
в акті перевірки порушень позивачем
вимог законів, які перебувають поза
предметом доказування у справі.

Висновки про завищення позивачем
валових витрат в сумі 539389,3 грн. та
частини податкового кредиту в сумі 107878
грн. податковий орган обґрунтовує тим,
що господарські операції з придбання
товару не були реальними, оскільки факт
отримання товару не підтверджуються
первинними документами, в т.ч.
транспортною документацією про
вивезення товару.

Таким чином, суди мали належним чином
дослідити спірні господарській
операції, реальність їх здійснення, чи
придбавався позивачем товар з метою
його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. При цьому необхідно оцінити
усі обставини, на які посилається
податковий орган та позивач в
обґрунтування своїх позицій,
встановити, якими доказами вони
підтверджуються.

Для підтвердження правомірності
формування платником податків валових
витрат та податкового кредиту, окрім
встановлення дотримання таким
платником вимог Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Закону України «Про податок на
додану вартість», необхідно
встановити, що операції є
документально оформленими, а також
об'єктивно призвели до зміни складу
активів платника податків, в основі
таких операцій лежить економічна мета,
тобто бажання платника податків
приростити активи за допомогою
досягнення господарського ефекту.

Водночас нереальність господарських
операцій з придбання платником податку
товарів має підтверджуватися
належними, допустимими та достатніми
доказами і не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так само і реальний характер
господарських операцій має
підтверджуватися доказами, які
відповідають вищевказаним критеріям.

У податковому обліку господарські
операції мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат.

Усі документи в їх сукупності, складені
під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення, які
за змістом відповідають вимогам закону
та які відображають реальні
господарські операції, належать до
первинних документів бухгалтерського
обліку, що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності.

Тому, з метою дослідження фактичного
придбання і вчинення послуг суди
повинні були дослідити всі первинні
бухгалтерські документи, складені під
час здійснення господарських операцій,
на які вказував позивач, з'ясувати
зміст, підстави, порядок здійснення
господарських операцій, обсяг,
вартість придбаного товару, мету його
придбання.

Товарно-транспортна накладна в
операціях з поставки товару не є
основним первинним документом, тому з
метою дослідження реального
здійснення таких операцій слід
досліджувати усі наявні докази.

Підставою для визначення позивачеві
податку на додану вартість в сумі 38603
грн. основного платежу слугували
висновки перевірки про порушення
позивачем вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», яке полягало у
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту за липень 2007 року
податку на додану вартість на підставі
податкової накладної, виданої у
попередньому звітному періоді - червні
2007 року.

Підставою визначення позивачеві
податку на додану вартість в сумі 41946
грн. основного платежу слугували
висновки перевірки про порушення вимог
п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.2.8 п. 7.2,
п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», яке
полягало у тому, що позивач не включив
до складу податкових зобов'язань
податок на додану вартість.

Суди попередніх інстанцій взагалі не
надали оцінки зафіксованим актом
перевірки таким порушенням, не
дослідили правомірність визначення
податкових зобов'язань за наслідками
виявлених порушень щодо.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, вирішити,
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, з'ясувати питання
щодо результату розгляду кримінальної
справи.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«БВ-Груп-Південь» задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2011
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Одеського окружного
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун