Справа № 825/3050/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року м. Чернігів
Справа № 825/3050/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Тищенко М.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Таран М.І.,

від відповідача
Смуригіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрікор
Холдинг» до Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»
звернулось до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
14.07.2014 № /374.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкових
повідомлень-рішень. Зокрема, висновки
про порушення позивачем цивільного та
податкового законодавства не
обґрунтовані посиланням на конкретні
обставини фінансово - господарської
діяльності, на первинні документи,
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку. У перевіряємому
періоді ТОВ «Агрікор Холдинг»
співпрацювало із ПП «Приват Агро»
відповідно до укладеного договору.

Виконання договорів підтверджується
видатковими накладними, податковими
накладними, платіжними дорученнями,
оборотно-сальдовими відомостями,
реєстром податкових накладних,
інвентарною картою, відомостями
витрати кормів, актами на виготовлення
кормів, станом тваринництва за 2012 рік.

На підставі виписаних податкових
накладних, у перевіряємий період
сплачена позивачем в ціні вартості
товару сума податку на додану вартість
була включена до податкового кредиту.

При цьому, висновки податкового органу
про відсутність факту реального
виконання договорів із контрагентом,
на думку позивача, здійснені без
належного аналізу характеру договорів,
їх товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що
правомірно сформував податковий
кредит по взаємовідносинах із ПП
«Приват Агро», а тому вважає, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 152-153), в яких зазначено, що Прилуцькою
ОДПІ ГУ Міндоходів У Чернігівській
області на підставі направлень та
відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1
ст. 75, п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79
Податкового кодексу України було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Агрікор
Холдинг» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
взаємовідносинам з ПП «Приват А гро» за
листопад 2012 року.

За результатами розгляду висновків
перевірки складено акт від 01.07.2014 №
436/22/36279482 та встановлено порушення п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ у
перевіряємий період в розмірі 69301,00 грн
за грудень 2012 року. Прийнято податкове
повідомлення-рішення № /374 від
14.07.2014, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
103951,50 грн, в т.ч. 69301,00 грн основного
платежу та 34650,50 грн штрафних
(фінансових) санкцій.

Прилуцькою ОДПІ отримано від ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
акт «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Приват Агро» з
питань правомірності проведених
господарських відносин з
контрагентами постачальниками
покупцями за період листопад 2011 року,
листопад-грудень 2012 року» №
1965/04-63-22- від 06.11.2013. Даним актом
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по ланцюгу постачання і
оскільки ПП «Приват Агро» не є
виробником шроту соняшникового, того
непідтверджено попереднє придбання
проданого товару в тих об'ємах, що
зазначені в договорі з позивачем. До
даного висновку перевіряючи дійшли
враховуючи, що підприємство на адресою
не знаходиться, документів на запити не
надав, звітність не подана. Як наслідок,
первинні документи, виписані ПП
«Приват Агро» - не можуть надавати
платникам податків право на отримання
податкового кредиту.

Жодним документом (в тому числі і серед
тих, які були надані на перевірку) не
підтверджується, що придбаний у ПП
«Приват Агро» шрот соняшниковий було
транспортовано та оприбутковано саме
на цей склад.

Враховуючи вищенаведене, Прилуцька
ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській
області вважає прийняте податкове
повідомлення-рішення таким, що
прийняте у повній відповідності до
норм чинного законодавства та просить
відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг» у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»
() зареєстроване в якості
юридичної особи Прилуцькою районною
державною адміністрацією
Чернігівської області, про що 03.09.2009
внесено відповідний запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 № 621596 (а. с. 12), взято на
податковий облік в Прилуцькій ОДПІ від
19.12.2008 № 2267, що підтверджується актом
перевірки від 01.07.2014 № 436/22/36279482 (а. с. 20),
є платником податку на додану вартість,
що підтверджується копією свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість № 100162534 (а. с. 18). Ці
факти сторонами не заперечуються та
відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
не потребують доказування.

Судом встановлено, що на підставі
наказу від 23.06.2014 № 524 та відповідно до
п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1 ст. 75, п. 78.1.1 п.
78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Агрікор Холдинг» з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Приват Агро» за листопад 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 01.07.2014 № 436/22/36279482 (а. с. 19-30), яким
встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ у
перевіряємий період в розмірі 69301,00 грн
за грудень 2012 року.

На підставі вказаного акту та
викладених у ньому порушень Прилуцькою
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № /374 від
14.07.2014, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
103951,50 грн, в т.ч. 69301,00 грн основного
платежу та 34650,50 грн штрафних
(фінансових) санкцій (а. с. 31).

Дане податкове повідомлення-рішення
оскаржувалось позивачем в досудовому
порядку, однак рішеннями ГУ Міндоходів
у Чернігівській області від 06.08.2014 №
1460/10/25-01-10-05-15 (а. с. 33-35) та Державної
фіскальної служби України від 26.08.2014 №
2779/6/99-99-10-01-15 (а. с. 36-39) скарги ТОВ
«Агрікор Холдинг» залишені без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основними видами діяльності ТОВ
«Агрікор Холдинг» є змішане сільське
господарство, вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур, розведення
великої рогатої худоби молочних порід,
розведення іншої великої рогатої
худоби та буйволів, розведення свиней,
неспеціалізована оптова торгівля, що
підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ
(а. с. 13), ці факти сторонами не
заперечується та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому ТОВ «Агрікор Холдинг»
здійснювало господарську діяльність
із ПП «Приват Агро».

Так, між ТОВ «Агрікор Холдинг» та ПП
«Приват Агро» було укладено договір
купівлі-продажу від 04.01.2012 № 04/011 (а. с.
40-41), відповідно до умов якого продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність покупцю макуху/шрот
соняшниковий, надалі по тексту товар, а
покупець прийняти та оплатити за нього
в кількості, по цінам та у строки,
зазначені у додатках до цього договору,
які є невід'ємною його частиною.

Договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- протокол розбіжностей до договору (а.
с. 42);

- додатки до договору (а. с. 43-51);

- видаткові накладні: № 188 від 01.11.2012 на
загальну суму 56842,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9473,67
грн, № 217 від 07.11.2012 на загальну суму
94023,70 грн, в т.ч. ПДВ - 15670,62 грн, № 273 від
15.11.2012 на загальну суму 98389,40 грн, в т.ч.
ПДВ - 16398,23 грн, № 307 від 20.11.2012 на
загальну суму 68386,20 грн, в т.ч. ПДВ - 11397,70
грн, № 386 від 30.11.2012 на загальну суму
98165,00 грн, в т.ч. ПДВ 16360,83 грн (а. с. 52-56);

- податкові накладні: № 6 від 01.11.2012 на
загальну суму 56842,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9473,67
грн, № 38 від 07.11.2012 на загальну суму 94023,70
грн, в т.ч. ПДВ - 15670,62 грн, № 92 від 13.11.2012
на загальну суму 14988,10 грн, в т.ч. ПДВ -
2498,02 грн, № 108 від 15.11.2012 на загальну суму
83401,30 грн, в т.ч. ПДВ - 13900,22 грн, № 119 від
16.11.2012 на загальну суму 92398,70 грн, в т.ч.
ПДВ - 15399,78 грн, № 220 від 30.11.2012 на
загальну суму 1652,50 грн, в т.ч. ПДВ - 275,42
грн, № 208 від 28.11.2012 на загальну суму
72500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 12083,33 грн (а. с. 57-63);

- платіжні доручення (а. с. 64-66);

- оборотно-сальдова відомість (а. .с 67);

- реєстр податкових накладних (а. с. 68);

- інвентарна картка (а. с. 69).

А також, на підтвердження наявності
складських приміщень суду надано копію
договору купівлі-продажу нежитлової
будівлі - будівлі зерносховища від
06.03.2009 (а. с. 72-73), а також надано наказ №
366к від 27.02.2009 на призначення на посаду
завідувача складу кормів (а. с. 71).

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) був переданий, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі, сторони претензій
одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочину
підприємство-контрагент позивача було
зареєстроване в якості юридичної особи
та платником податків, що не
заперечується сторонами та відповідно
до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України не потребують
доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору із контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагентів та чи здійснюють вони
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ТОВ «Агрікор-Холдинг»,
містять всі реквізити передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10
ст. 201 ПК України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як на підставу нереальність правочину
позивача з контрагентом ПП «ПРИВАТ
АГРО» відповідач посилається на акт
ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Приват Агро» з питань правомірності
проведених господарських відносин з
контрагентами постачальниками
покупцями за період листопад 2011 року,
листопад-грудень 2012 року» №
1965/04-63-22- від 06.11.2013 (а. с. 154-163). Даним
актом встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по ланцюгу постачання і
оскільки ПП «Приват Агро» не є
виробником шроту соняшникового, того
непідтверджено попереднє придбання
проданого товару в тих об'ємах, що
зазначені в договорі з позивачем. До
даного висновку перевіряючи дійшли
враховуючи, що підприємство на адресою
не знаходиться, документів на запити не
надав, звітність не подана. Як наслідок,
первинні документи, виписані ПП
«Приват Агро» - не можуть надавати
платникам податків право на отримання
податкового кредиту.

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 04.06.2013 по
справі № 904/616/13-г ліквідовано юридичну
особу ПП «Приват Агро» (а. с. 74-78).

Отже, ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська намагалось отримати
первинні документи, знайти за
місцезнаходженням та провести
зустрічну звірку вже ліквідованого
підприємства ПП «Приват Агро».

Крім того, відповідно до статті 215
Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 №
435 (далі - ЦК України) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Стосовно відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагентів суд зазначає, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства у діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників ПДВ, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників контрагента повноважень
на складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо
обізнаності позивача про фіктивне
підприємництво юридичних осіб, що є
контрагентом ПП «Приват Агро» та
здійснення ним незаконної фінансово -
господарської діяльності
представником відповідача суду не
надано.

Таким чином, за переконанням суду,
відповідач неправомірно поклав на
позивача відповідальність за можливі
протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від уплати податків та зборів,
визначення їм податкових зобов'язань,
винесення вироків посадовим особам
підприємств, або будь-які інші
відомості, які можуть бути визначені як
підстави та докази укладення угод з
метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що
вищезазначений договір був виконаний
сторонами в повному обсязі, товар
(роботи/послуги) отриманий, сторони
претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

На підтвердження використання у
власній господарській діяльності
придбаного товару суду надано
відомості витрати кормів на
відгодовування великої рогатої худоби
(а. с. 81-88), акти виготовлення
комбікормів (а. с. 89-116), станами
тваринництва за 2012 рік (а. с. 117-124).

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Крім того, постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
23.05.2014 по справі 825/1438/2014 (а. с. 126-136) між
тими самими сторонами, по цьому же
договору купівлі-продажу № 04/011, однак
за інший податковий період,
адміністративний позов ТОВ «Агрікор
Холдинг» задоволено та ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.07.2014 по
справі № 825/1438/2014 апеляційну скаргу
залишено без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2014
залишено без змін (а. с. 138-143).

Також, не беруться судом до уваги і
доводи відповідача щодо анулювання
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість ПП «Приват
Агро», оскільки свідоцтво № 100344678 від
14.07.2011 було анульовано 12.02.2013, а
господарські відносини позивача із
контрагентом відбувалися у 2012 році,
тобто у перевіряємому періоді ПП
«Приват Агро» було зареєстроване
платником податку на додану вартість.

Щодо доводів відповідача про те, що на
видаткових накладних зі сторони
покупця міститься лише підпис
посадової особи без її ідентифікації у
судовому засіданні було встановлено,
що видаткові накладні підписувались
ветеринарним лікарем, призначення на
посаду якого підтверджується наказом
№ 2232к від 21.08.2009 (а. с. 70). Дане твердження
не заперечувалось представником
відповідача у судовому засіданні.

Не беруться судом до уваги і твердження
про відсутність товарно-транспортних
накладних на момент перевірки,
оскільки згідно умов договору
обов'язки по перевезенню товару
покладались на контрагента позивача, а
не на самого позивача, а витребувати
відповідні товарно-транспортні
накладні неможливо, в зв'язку з
ліквідацією контрагента позивача ще до
початку податкової перевірки.

Враховуючи вищевикладене, висновок
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість є
безпідставним, а тому і нарахування
штрафних (фінансових) санкцій, з огляду
на ст. 123 Податкового кодексу України,
також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрікор
Холдинг»,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 14.07.2014 № /374.

Стягнути з Державного бюджету України
на товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»
судові витрати в сумі 207 (двісті сім) грн
91 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан