Справа № 462/4783/13-а 2а/462/238/13
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа № 876/12333/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 24.09.2013 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської
міської ради про зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

19.06.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до відповідача -
Львівської міської ради про
зобов'язання відповідача відвести йому
земельну ділянку площею 0,1 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він
перебуває на квартирному
кооперативному обліку з 22.12.1981 р., на
квартирному обліку з 30.08.1995р. за № 1911, та
в пільговому списку з 17.11.2000р. за № 1301.
Серед ліквідаторів аварії на ЧАЕС-І
категорії номер списку 54. 21.05.2007 року
позивач звернувся з проханням до
директора департаменту містобудування
Павліва А.П, з заявою про виділення
земельної ділянки під забудову, щоб
вирішити свою житлову проблему. Однак,
у відповіді за № 2401 від 22.06.2007р., яку він
отримав на його звернення, відповідач
вказує, що згідно ухвали № 570 від
22.02.2007р. вільні земельні ділянки не
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності
підлягають продажу, включно на засадах
шляхом аукціону. Після того позивач
неодноразово звертався з відповідними
заявами до різних інстанцій з
проханням надати йому земельну ділянку
для будівництва будинку. Проте, це не
дало бажаних результатів, хоча
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1 відведення
місцевими радами земельних ділянок для
індивідуального житлового будівництва
для тих, хто потребує поліпшення
житлових умов та перебуває на
квартирному обліку є обов'язковим. В
зв'язку з наведеним, ОСОБА_1 просить
позов задовольнити.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 24.09.2013 р. у
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що у Львівської міської ради була
відсутня можливість розглянути
питання про безоплатну передачу
позивачу у власність земельної ділянки
із земель комунальної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, оскільки останній не
звертався до відповідача з належно
оформленим клопотанням, як це
передбачено вимогами ч. 6 ст. 118 ЗК
України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скаргзі.
Апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_1 зокрема посилається на
те, що відповідно до ст. 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Як наслідок, апелянт вважає, що
Львівська міська рада була зобов'язана
розглянути його звернення про
виділення земельної ділянки на
черговій сесії міської ради і прийняти
рішення по суті заявлених у заяві
вимог, однак не розглянула звернення у
встановленому законодавством порядку
та не прийняла відповідного рішення
щодо задоволення або відмови в
задоволенні його заяви.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, що підтверджується
посвідченням учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, серії НОМЕР_1, має право на пільги,
встановлені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а.с.4).

Як вбачається з довідки Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради від 29.05.2013 року позивач перебуває
на квартирному обліку у Львівській
міській раді з 30.08.1995 року за № 1787, в
списку для позачергового надання житла
(ліквідатор наслідків аварії га ЧАЕС, 1
кат.) з 17.11.2000 року за № 1187 (а.с.5).

21.05.2007 року позивач звернувся до
директора Департаменту містобудування
із заявою, в якій просив повідомити
його чи має він право отримати під
забудову земельну ділянку для
вирішення його житлової проблеми
(а.с.10).

Департамент містобудування Львівської
міської ради на вищевказану заяву
позивача надав йому відповідь листом
від 22.06.2007 року № З-Г-11960/2401, з якого
слідує, що можливість надання
земельних ділянок буде розглядатися
після затвердження міською Радою
«Положення про надання земельних
ділянок пільговим категоріям
громадян» (а.с.11).

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 1
надаються такі гарантовані державою
компенсації та пільги: обов'язкове
(протягом року після подання заяви)
відведення місцевими радами земельних
ділянок для індивідуального житлового
будівництва для тих, хто потребує
поліпшення житлових умов та перебуває
на квартирному обліку, а також
відведення земельних ділянок для
ведення особистого підсобного
господарства, садівництва і
городництва, будівництва
індивідуальних гаражів і дач.

Разом з тим, порядок надання громадянам
у користування земельних ділянок
комунальної власності регулюється
спеціальними нормами, а сааме -
положеннями Земельного Кодексу
України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Надавши правову оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до
Львівської міської ради з клопотанням
про безоплатну передачу йому у
власність земельної ділянки із земель
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку, яке б
було оформлено відповідно до вимог ст.
118 ЗК України. Про необхідність
звернення позивача з клопотанням
оформленим відповідно до вимог ст. 118 ЗК
України, останній неодноразово
повідомлявся різними виконавчими
органами Львівської міської ради,
зокрема останній раз листом
Департаменту містобудування від 01.06.2013
року від 2401-3вих-678 (а.с.18).

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте, позивач не наддав на розгляд
суду доказів того, що він звертався до
Львівської міської ради з клопотанням
про передачу йому земельної ділянки,
оформленим відповідно до вимог ст. 118 ЗК
України.

Як наслідок, колегія суддів поділяє
висновок суду першої інстанції про те,
що у Львівської міської ради була
відсутня можливість розглянути
питання про безоплатну передачу ОСОБА_1
у власність земельної ділянки із
земель комунальної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, оскільки останній не
звертався до відповідача з належно
оформленим клопотанням, як це
передбачено вимогами ч. 6 ст. 118 ЗК
України.

Однак, судом апеляційної інстанції
встановлено, що Львівською міською
радою належним чином не розглянуто
заяву ОСОБА_1 від 28.03.2012 року про
виділення земельної ділянки у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 12, 40, 118 Земельного
кодексу України, до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян, в тому числі для будівництва
та обслуговування жилого будинку.

Згідно п. 1. ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
земля належить на праві комунальної
власності територіальній громаді
міста, а згідно ст. 12 Земельного кодексу
України розпорядження землями
територіальної громади і вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону входить
у компетенцію лише міської ради.

Відповідно до ст. 1 цього Закону,
представницький орган місцевого
самоврядування - це виборний орган
(рада), який складається депутатів і
відповідно до закону наділяється
правом представляти інтереси
територіальної громади і приймати від
її імені рішення.

Органи місцевого самоврядування є
суб'єктами земельних відносин,
здійснюючи їх регулювання. У таких
земельних відносинах вони здійснюють
установлені для них функції та
повноваження. Перелік повноважень
міських рад у сфері земельних відносин
свідчить, що вони наділені
повноваженнями органів територіальних
громад щодо земель комунальної
власності, зокрема: розпорядження ними,
передача їх у власність громадян і
юридичних осіб, надання в користування
тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ст.123 Земельного
кодексу України, надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу
України районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у мі
сячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, при йнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів земле устрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

З положень вищевказаних правових норм
вбачається, що відповідач отримавши
заяву ОСОБА_1 від 28.03.2012 р. щодо надання
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку повинен розглянути
її та прийняти за результатом розгляду
відповідне рішення, проте, зазначена
заява не розглянута у передбаченому
законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, а постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 24.09.2013 р. по
справі № 462/4783/13-а - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Львівську міську раду
розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2012 року
про виділення земельної ділянки у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі
23.09.2014 року.