Справа № 821/1947/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1947/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Войтович І.І.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рябчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№000371703 від 19.05.2014 року.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримав з підстав викладених в
позовній заяві та пояснив, що висновок
акта перевірки позивача ґрунтуються на
припущеннях та носять суб'єктивний
характер. Зокрема, зауважив, що є цілком
безпідставними висновки відповідача
щодо наявності порушення з боку
позивача п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового
кодексу Україниа саме неоподаткування
отриманого доходу у вигляді
додаткового блага, оскільки анулювання
(прощення) банком заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту, не є тотожним отриманому
додатковому благу, котре згідно
положень Податкового кодексу України
має бути оподатковано. Також, наголошує
що визначальною ознакою доходу
платника податку, як об'єкта та бази
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, у тому числі у вигляді
додаткового блага, є фактичне
отримання такого доходу платником
податку в грошовій, матеріальній чи
нематеріальній формі. При цьому,
відсотки за користування кредитом,
нараховані банком відповідно до умов
договору та списані за його рішенням,
не є доходом платника податків у
розумінні Податкового кодексу України,
котрий підлягає оподаткуванню в
порядку п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України. Просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив та пояснив, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
правомірним, оскільки позивачем
внаслідок порушення вимог п.п.164.2.17 п.164.2
ст.164 Податкового кодексу України,
занижено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
вважає, що позов слід задовольнити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що посадовою
особою відповідача була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка платника податків ОСОБА_1 з
питань повноти та своєчасності
перерахування податку на доходи
фізичних осіб з отриманого доходу у
вигляді додаткового блага за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За
результатами даної перевірки складено
акт №31/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 11.04.2014 року.

Згідно висновків наведеного акта
перевіркою встановлено порушення
платником податків фізичною особою
ОСОБА_1 п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового
кодексу України, а саме, не включено до
загального річного оподаткованого
доходу і не задекларовано сума
отриманого доходу у 2012 році у вигляді
додаткового блага в розмірі 212882, 31 грн.,
що призвело до донарахування податку
на доходи фізичних осіб в сумі 35975, 39
грн. Також, встановлено порушення п.49.18.4
п.49.18 ст.49, пп. «в» п.176.1 ст.176 Податкового
кодексу України, зокрема, податкова
декларація про майновий стан і доходи
за 2012 рік платником податків фізичною
особою ОСОБА_1 до ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області не
надана у встановлені законодавством
терміни.

На підставі вищенаведеного акта
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №000371703
від 19.05.2014 року, яким позивачу визначено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування в
сумі 44969, 24 грн., в тому числі за основним
платежем в сумі 35975, 39 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 8993, 85 грн.

Не погоджуючись з вищенаведеним
податковим повідомленням - рішенням
позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Так, висновки податкового органу
про не оподаткування доходу,
отриманого позивачем від податкового
агента АТ "УКРСИББАНК" у вигляді суми
анульованого (прощеного) боргу згідно
кредитного договору, укладеного між
позивачем та АТ "УКРСИББАНК",
ґрунтуються на тому, що анулювання
(прощення) заборгованості за кредитним
договором є тим самим додатковим
благом в розумінні п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164
Податкового кодексу України, що
включається до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податків та з якого
утримується та перераховується до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб.

У зв'язку з зазначеним податковий орган
вважає, що позивач зобов'язаний був
нарахувати податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб.

Однак з такими твердженнями
податкового органу суд не
погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, що 15.05.2006 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено
Договір про надання споживчого кредиту
№0, відповідно до п.1.1 Розділу 1
якого Банк зобов'язується надати
Позичальникові, а Позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
Банку кредит (грошові кошти) в
іноземній валюті в сумі 104 824, 00
швейцарських франків, та сплатити
проценти, комісії в порядку та на
умовах, визначених даним Договором.
Відповідно до п.п.1.2.1 п.1.2. даного
Договору надання кредиту (грошових
коштів) здійснюється у наступний
термін: з 15.05.2006 року по 15.05.2013 року.

Згідно повідомлення про анулювання
боргу від 20.12.2012 року позивача
повідомлено, що на підставі Договору
про надання споживчого кредиту №0
від 15.05.2006 року станом на 13.12.2012 року
обліковується кредитна заборгованість
в сумі 80729, 72 швейцарських франків, що
складає 709607, 86 грн. по курсу НБУ станом
на 20.12.2012 року. Крім цього, повідомлено,
що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про
анулювання кредитної заборгованості,
що станом на 20.12.2012 року становить 24280, 91
швейцарських франків, що складає 213427, 28
грн. по курсу НБУ станом на 20.12.2012 року.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового
кодексу України, базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом. Загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Згідно п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162 Податкового
кодексу України, платником податку є
податковий агент.

Відповідно до п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані: а)
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Зазначена редакція цього пункту діє з
01.07.2012 відповідно до Закону України "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо удосконалення деяких
податкових норм".

До 01.07.2012 року діяла наступна редакція
п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а
саме: до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді суми боргу
платника податку, анульованого
кредитором за його самостійним
рішенням, не пов'язаним з процедурою
банкрутства, до закінчення строку
позовної давності. Якщо кредитор
повідомляє платника податку - боржника
про анулювання боргу та включає суму
анульованого боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано, такий боржник самостійно
сплачує податок з таких доходів та
відображає їх у річній податковій
декларації.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), додаткові блага - це
кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Статтею 159 Податкового кодексу України
передбачений порядок врегулювання
безнадійної або сумнівної
заборгованості, особливості
формування резервів банками та
небанківськими фінансовими установами
та порядок відшкодування банками сум
безнадійної заборгованості за рахунок
страхового резерву.

Відповідно до п.п.159.2.1 п.159.2 ст.159
Податкового кодексу України, банки та
небанківські фінансові установи, крім
страхових компаній, недержавних
пенсійних фондів, корпоративних
інвестиційних фондів та
адміністраторів недержавних пенсійних
фондів, формують резерви для
відшкодування можливих втрат за всіма
видами кредитних операцій (за винятком
позабалансових, крім гарантій) коштами,
розміщеними на кореспондентських
рахунках в інших банках, придбаними
цінними паперами (у тому числі
іпотечними сертифікатами з фіксованою
дохідністю), іншими активними
банківськими операціями згідно із
законодавством, включаючи нараховані
за всіма цими операціями проценти та
комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією
розуміються платежі, що сплачені
фінансовій установі за здійснення
операцій з кредитами, цінними паперами
та іншими активними банківськими
операціями.

Страховий резерв формується та
списується банком самостійно в розмірі
та порядку, передбаченими методикою,
яка визначається для банків
Національним банком України, а для
небанківських фінансових установ -
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку відповідно до повноважень та
включається до складу витрат.

Відповідно до п.п.159.4.1 п.159.4 ст.159
Податкового кодексу України, за
рахунок створеного страхового резерву
банк відшкодовує заборгованість, яка
визначена безнадійною відповідно до
методики, встановленої Національним
банком України. Порядок відшкодування
безнадійної заборгованості за рахунок
страхових резервів для банків
встановлюється Національним банком
України за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання)
банками України згідно з пунктами 159.2
та 159.4 статті 159 розділу III Податкового
кодексу України за рахунок створеного
страхового резерву заборгованості, яка
визначена безнадійною відповідно до
методики, установленої Національним
банком України, врегульовано Порядком
відшкодування банками України
безнадійної заборгованості за рахунок
резерву, затвердженим Постановою
Правління Національного банку України
від 01.06.2011р. №172, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 17 червня
2011р. за №722/19460 (зі змінами та
доповненнями), відповідно до п.2 якого
банк визначає заборгованість за
активними банківськими операціями як
безнадійну відповідно до методики,
установленої Положенням про порядок
формування та використання банками
України резервів для відшкодування
можливих втрат за активними
банківськими операціями, затвердженим
постановою Правління Національного
банку України від 25.01.2012р. №23,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 15.02.2012 за №231/20544

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про порядок
формування та використання банками
України резервів для відшкодування
можливих втрат за активними
банківськими операціями, банк з метою
формування резерву за
активами/наданими фінансовими
зобов'язаннями здійснює оцінку ризиків
таких активів/наданих фінансових
зобов'язань, починаючи з дати визнання
їх в обліку до дати припинення такого
визнання. Банк з метою розрахунку
резервів класифікує активи/надані
фінансові зобов'язання за такими
категоріями якості: І (найвища) - немає
ризику або ризик є мінімальним; ІІ -
помірний ризик; ІІІ - значний ризик; IV -
високий ризик; V (найнижча) -
реалізований ризик. Заборгованість за
активами/наданими фінансовими
зобов'язаннями, віднесеними до V
категорії, є безнадійною. Банк
самостійно встановлює порядок
визначення показника ризику активу в
межах діапазонів, визначених для
відповідних категорій якості
активів/наданих фінансових
зобов'язань, у тому числі з урахуванням
кредитної історії боржника, а також
іншої інформації, що забезпечує
об'єктивну оцінку подій та обставин,
які можуть свідчити про наявність
ризиків погашення боргу боржником із
перевищенням строків, передбачених
умовами договору, або невиконанням
договірних умов. Банк класифікує не
вище V категорії якості актив, за яким
більше ніж 50 відсотків боргу
прострочено понад 90 днів.

Відповідно до п.п.3,5,7 Порядку
відшкодування банками України
безнадійної заборгованості за рахунок
резерву, банк має право відшкодувати
(списати) за рахунок резерву безнадійну
заборгованість (крім безнадійної
заборгованості, зазначеної в пункті 4
цього Порядку), яка включає суму
основної заборгованості перед банком
та/або нараховані доходи (борг
боржника), за якою є прострочення
погашення боргу або його частини понад
180 днів. Рішення про відшкодування
(списання) за рахунок резерву
безнадійної заборгованості
приймається виконавчим органом банку
(правлінням або радою директорів
банку). Відшкодування (списання) за
рахунок резерву безнадійної
заборгованості не є підставою для
припинення вимог банку до
позичальника/контрагента. Банк
зобов'язаний продовжувати роботу щодо
відшкодування списаної за рахунок
резерву безнадійної заборгованості.

Підпунктом 1.1 статті 1 Податкового
Кодексу передбачено, що Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Між тим, відносини, що виникають між
банком та його клієнтами з питань
надання банківських послуг, в тому
числі надання кредитів, є питаннями
цивільно-правових відносин, а саме
питаннями зобов'язального права, які
регулюються актами цивільного
законодавства України в тому числі
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 605 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов'язків, якщо це не порушує
прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, питання припинення
зобов'язань, що виникають із кредитних
договорів, у тому числі шляхом прощення
боргу, повинні бути врегульовані між
сторонами зобов'язання в межах
договірних правовідносин.

Суд звертає увагу на те, що в акті
перевірки позивача не міститься
посилань на угоди між позивачами та
банками про дострокове припинення дій
кредитних угод, а тому висновок
контролюючого органу про припинення
цивільно-правових відносин між банками
та позивачами є передчасними.

За таких обставин, суд вважає, що
відсутні підстави для висновку про те,
що позивач отримав додаткове благо,
оскільки списання заборгованості за
кредитною угодою не припиняє
зобов'язання позивача перед банком.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Натомість,
відповідач не надав суду належних
доказів на підтвердження та
обґрунтування правомірності винесення
оскаржуваних позивачами податкових
повідомлень-рішень.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС
України позивач має право, у тому числі,
вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є правомірні, документально
підтверджені та обґрунтовані,
відповідають чинному податковому
законодавству, отже підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача, відповідно до приписів ч.1
ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області № 000371703 від 19.05.2014
р., яким ОСОБА_1 визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 44 969,24 грн.,
у тому числі за основним платежем в
сумі 35975,39 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 8993,85 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 ( код НОМЕР_1) судовий
збір в сумі 183, 00 грн. (Сто вісімдесят три
гривні 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 23 вересня 2014 р.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 8.3.2