Справа № 802/3460/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

м. Вінниця

29 вересня 2014 р.
Справа № 802/3460/14-а

Суддя Вінницького окружного
адміністративного суду Богоніс
Михайло Богданович розглянувши
матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2

до: міського комунального підприємства
"Архітектурно-будівельний сервіс"

про: визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшли
матеріали позовної заяви ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до відповідача - міського
комунального підприємства
«Архітектурно-будівельний сервіс». У
позовній заяві позивачі просили
визнати протиправним дії посадових
осіб «Міського комунального
підприємства
«Архітектурно-будівельний сервіс» та
зобов'язати відповідача повернути
вилучений гараж промаркований № 4-6-12-7-74
та вилучене майно у повному обсязі та
належному стані.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі
зазначили, що 08.11.2011 року відповідачем
неправомірно було проведено демонтаж
та вилучення гаража № 4-6-12-7-74 та речей,
що знаходились в ньому. При цьому
позивачі зазначають, що будь-яких
погоджень чи дозвільних документів на
демонтаж та вилучення гаража у
відповідача не було. Таким чином, на
думку позивачів, саме з вини посадових
осіб «Міського комунального
підприємства
«Архітектурно-будівельний сервіс»
порушено їх права як власників гаража,
у зв'язку із чим звернулись до суду.

Згідно положень ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, в т.ч. чи: 4)
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Так, ознайомившись з позовною заявою та
доданими до неї матеріалами, вважаю, що
така не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства з
наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
КАС України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 р. № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»,
міститься роз'яснення, що суди повинні
звертати увагу на те, що спір набуває
ознак публічно-правового за умов не
лише наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного
судочинства владну управлінську
функцію необхідно розуміти як
діяльність усіх суб'єктів владних
повноважень з виконання покладених на
них Конституцією чи законами України
завдань.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно - правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства України
розглядаються спори, які виникають у
результаті здійснення суб'єктом
владних повноважень управлінських
функцій і розгляд яких безпосередньо
не віднесено до підсудності інших
судів.

Як випливає із змісту роз'яснень
Пленуму Вищого адміністративного суду
України, які викладені у Постанові від
20.05.2013 р. № 8 та наведених норм
процесуального закону критерієм
віднесення спору до публічно -
правового який підлягає розгляду в
порядку передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства України
є суб'єктний склад такого спору та
характер правовідносин у яких виник
спір.

Надаючи оцінку суб'єктному складу
спору, що виник між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
міським комунальним підприємством
«Архітектурно-будівельний сервіс»,
слід зазначити, що позивачем є фізичні
особи, а відповідачем міське
комунальне підприємство.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивачі обґрунтовують позовні вимоги
тим, що міське комунальне підприємство
«Архітектурно-будівельний сервіс»
незаконно здійснило демонтаж та
вилучення гаража № 4-6-12-7-74 та речей, що
знаходились в ньому. Відтак, позивачі
вважають, що у зв'язку з неправомірними
діями відповідача порушено права
ОСОБА_1, ОСОБА_2 як власників гаража.

Крім того, необхідно зазначити, що
міське комунальне підприємство
«Архітектурно-будівельний сервіс» є
суб'єктом господарювання який
створений Вінницькою міською радою.
При цьому засновник підприємства не
наділив останнього владними
управлінськими функціями, виконання
яких дало б підстави віднести КП
«Архітектурно-будівельний сервіс» до
кола суб'єктів владних повноважень.

Такий висновок узгоджується із нормами
Господарського кодексу України. Так, п.
1 ч. 2 ст. 55 ГК України передбачено, що
суб'єктами господарювання є
господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку.

Водночас частиною 1 ст. 55 ГК України
передбачено, що суб'єктами
господарювання визнаються учасники
господарських відносин, які здійснюють
господарську діяльність, реалізуючи
господарську компетенцію (сукупність
господарських прав та обов'язків),
мають відокремлене майно і несуть
відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством.

З огляду на викладене приходжу до
висновку, що у даному спорі відповідач
є суб'єктом господарювання та не
наділений владними управлінськими
функціями по відношенню до позивачів і
не виступає у спірних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень.

Отже, спір який виник між ОСОБА_1, ОСОБА_2
та міським комунальним підприємством
«Архітектурно-будівельний сервіс» за
суб'єктним критерієм не відноситься до
публічно - правового спору, що виключає
можливість його розгляду в порядку
передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Крім того, пунктом 2 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
Пленум роз'яснив, що законодавство не
містить визначення терміна
«публічно-правовий спір». Для розгляду
спору адміністративним судом
необхідно встановити його
публічно-правовий зміст (характер). З
метою з'ясування характеру спору суди
повинні враховувати, що протилежним за
змістом є приватноправовий спір. Це
означає, що в основі розмежування
спорів лежить поділ права на публічне
та приватне.

Відтак, при визначенні юрисдикції
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач.

Із прохальної частини позовної заяви
встановлено, що позивачі просять суд
визнати протиправним дії посадових
осіб «Міського комунального
підприємства
«Архітектурно-будівельний сервіс»
щодо незаконного вилучення гаража №
4-6-12-7-74 та речей. Крім того, просили
зобов'язати відповідача повернути
вилучений гараж промаркований № 4-6-12-7-74
та вилучене майно у повному обсязі та
належному стані.

Змістовний аналіз спірних
правовідносин вказує на те, що
предметом спору фактично є захист
речових прав на майно. При цьому,
позивачами в обґрунтування позовних
вимог зазначено, що починаючи з 2011 року
вони намагаються відстояти право на
майно.

Згідно ч.1 ст.13 Конституції України,
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, і ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Цивільного
кодексу України, загальними засадами
цивільного законодавства є:
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом.

Суд звертає увагу позивача на те, що
згідно з частиною першою статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України, суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
захист права власності або
користування здійснюється власником
(користувачем) у способи, що визначені
Цивільним кодексом України та іншими
законами, зокрема, шляхом визнання
права, якщо це право не визнається або
оспорюється іншою особою, витребування
майна від особи, яка незаконно, без
відповідної підстави заволоділа ним,
вимагання усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном тощо.

Таким чином, заявлений позивачами
позов не підлягає розгляду за
правилами адміністративного
судочинства, оскільки спір носить
цивільно-правовий характер та
пов'язаний із захисту цивільних прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати у порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене у відкритті
провадження в справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 слід відмовити, одночасно
роз'яснивши позивачам їх право на
звернення за захистом своїх прав та
інтересів до місцевого загального суду
за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 109, 165, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до міського
комунального підприємства
"Архітектурно-будівельний сервіс" про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами
повернути особі, яка подала позовну
заяву.

Повторне звернення до
адміністративного суду з тією самою
позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили в порядку, визначеному
ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович