Справа № 804/8026/13-а
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/8026/13-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2014 року

справа № 804/8026/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаннко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням, Державна податкова інспекція Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги посилання відповідача на нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

У судовому засіданні сторони, доводи викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї підтримали в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов’язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Придбаний товар був проданий позивачем на підставі укладеного ним з ТОВ “Модус” (Росія) контракту купівлі-продажу від 21.12.2011 №12/11. Відповідно до п.1.1 ст.1 контракту, позивач зобов’язався поставити та передати у власність ТОВ “Модус” (покупець) комплектуючі інтер’єру та екстер’єру двовагонних дизель-поїздів, а покупець зобов’язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього встановлену грошову суму. Згідно п.1.2. ст.1 контракту позивач здійснював поставку товару за вказаним контрактом окремими партіями.

Відповідно до додаткової угоди від 09.04.2012 №3, яка є невідомою частиною контракту визначено, що поставка товару проводиться на умовах “поставка без оплати мита”, місце призначення – склад покупця, а також погоджений митний пост через який має здійснюватися доставка товару покупцю автомобільним транспортом. Сторони контракту встановили, що мають право погодити інше місце призначення поставки конкретної партії товару, а також митний пост, про що зазначається у відповідному додатку (п.5.2 та п.5.3 контракту №12/11).

Відповідно до додатку №2 від 09.04.2012 до контракту №12/11 позивач прийняв на себе зобов’язання здійснити поставку комплектуючих, передбачених специфікацією №2 (дзеркала заднього виду, роллетні штори) на загальну суму 328100,00грн. російських рублів, в тому числі ПДВ по ставці 0%, а ТОВ “Модус” прийняти вказаний товар та сплатити за нього встановлену грошову суму, місце поставки обумовлено у додатку. Згідно додатку №3від 23.05.2012 року до контракту №12/11 позивач прийняв на себе зобов’язання здійснити поставку комплектуючих, передбачених специфікацією №3 (комплект елементів внутрішньої обшивки тренажеру та блоку управління пульту тренажера) на загальну суму 230890,00 російських рублів,в тому числі ПДВ по ставці 0%, а ТОВ “Модус” прийняти вказаний товар та сплатити за нього встановлену грошову суму, місце призначення поставки обумовлено у додатку.

Відповідно до п. 206.4. ст.206 Податкового кодексу України, операції з вивезення товарів у митному режимі експорту оподатковуються за ставкою, визначеною пп.195.1.1 п. 195.1 ст. 195 цього Кодексу, яка складає 0%.

Доставка товару, що поставлявся згідно додатків №2 та №3 до контракту №12/11 здійснювався автомобільним транспортом ТОВ “Трансполіс”, з яким позивач уклав договір на транспортно-експедиційне обслуговування та перевозку вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 02.05.2012 №02032012-ВХ. Згідно умов вказаного договору ТОВ “Трансполіс” зобов’язався за плату та за рахунок позивача виконати або організувати виконання послуг, пов’язаних з перевозкою вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування – ТЕО). Факт здійснення перевозки товару підтверджується актом виконаних робіт від 22.06.2012 року №ОУ – 0000030 від 22.06.2012 року, а також міжнародними товарно-транспортними накладними (СМR) А №001130 та №001148.

За придбаний у позивача товар ТОВ “Модус” сплачено грошові кошти у повному обсязі у сумі 558990,00 російських рублів, що за курсом конвертації валют станом на 20.07.2012 складає 139294,72грн., без ПДВ.

На підтвердження цієї господарської операції позивачем надані первині документи: договори та додаткові угоди до них, додатки до договорів, видаткові накладні, податкові накладі, міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), ВМД, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкова декларація з податку на додану вартість. Розрахунки між суб’єктами господарювання проводились в безготівковій формі, на підтвердження цього позивачем надані банківські виписки.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Стаття 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Фактичність виконання вказаної господарської операції та рух активів підтверджується вищевказаними первинними документами, які оформлені відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік” та є належними доказами, що підтверджують здійснення господарських операцій за участю позивача.

Статтею 142 Господарського кодексу України передбачено, що прибуток (доход) суб'єкта господарювання це показник фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб’єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Прибуток це мета всієї діяльності суб’єкта господарювання, а не результат кожної окремої операції, яка здійснюється в процесі цієї діяльності.

Податок на додану вартість згідно положень Податкового кодексу України є непрямим податком і відшкодовується підприємству за нормами, встановленими цим кодексом, то при формуванні первісної вартості товарів, яка в подальшому складає собівартість реалізованих товарів, податок на додану вартість не враховується в складі собівартості придбаних і реалізованих товарів.

Для визначення обсягів оподаткування податком на додану вартість та податкового кредиту достатніми документами є наявність у позивача податкової накладної, виписаної контрагентом, як це передбачено ст.198.2 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач мав в наявності всі первинні документи, що підтверджують обсяги задекларованих витрат. Угоди укладалися підприємством в межах господарської діяльності, згідно з установчими, реєстраційними та дозвільними документами. Згідно з отриманими податковими накладними мав законні підстави для включення певних сум до складу податкового кредиту. А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, у зв’язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її тексту у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко