Справа № 804/9104/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
12 серпня 2014 р. Справа № 804/9104/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представників позивача
Ганчель Н.Л., Никоненко В.А.,
представників відповідача
Ярихович С.В., Брага Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення, -
Державна фінансова інспекція в
Дніпропетровській області (далі - ДФІ у
Дніпропетровській області, позивач)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - ФСС з ТВП,
відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним рішення ФСС з
ТВП № 130 від 03.06.2014 року в частині
повернення до ФСС з ТВП: неправомірних
витрат - на суму 4 730, 40 грн.; штрафу - на
суму 2 365, 20 грн.;
- скасувати рішення ФСС з ТВП № 130 від
03.06.2014 року в частині повернення до ФСС
з ТВП: неправомірних витрат - на суму 4
730, 40 грн.; штрафу - на суму 2 365, 20
В обґрунтування поданого позову
позивач зазначив, що ВД ФСС з ТВП було
проведено планову перевірку
правомірності заявлення та
використання коштів ФСС з ТВП за період
з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року
страхувальником ДФІ у
Дніпропетровській області, за
результатами якої складено акт від
15.05.2014 року № 160, який було підписано
позивачем із запереченнями. За
результатами розгляду заперечень
відповідачем було прийнято рішення №
130 від 03.06.2014 року про повернення коштів
Фонду та застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності, з
яким позивач частково не погоджується
з огляду на наступне. На думку
представників позивача виплата
матеріальної допомоги до щорічної
відпустки на оздоровлення державних
службовців повинна бути включена у
повному обсязі, а не пропорційно
відпрацьованому часу, скільки її
отримання і вона відповідає ознакам
виплати, яка має систематичний
характер. Представники позивача в
судовому засіданні також зазначили, що
в розрахунковий період не повинні
братись коригування заробітної плати
здійснені після закриття
розрахункових періодів, також не
повинні двічі зменшуватись суми
нарахувань. Таким чином коригування
даних в закритих періодах, на підставі
надходження первинних документів у
поточному періоді є прямим порушенням
вимог діючого законодавства.
Вищенаведене вказує на часткову
протиправність оскаржуваного рішення,
з огляду на що представники позивача в
судовому засіданні просили позов
задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в письмових запереченнях,
які містяться в матеріалах справи, а
також представники відповідача в
судовому засіданні з адміністративним
позовом не погодились. В обґрунтування
своєї позиції зазначили, що
відповідачем було проведено планову
перевірку правомірності заявлення та
використання коштів ФСС з ТВП за період
з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року
страхувальником ДФІ в
Дніпропетровській області, за
результатами якої складено акт від
15.05.2014 року № 160, в якому встановлено
неправомірне використання коштів
Фонду на виплат матеріального
забезпечення на загальну суму 6167, 55
грн., несвоєчасне повернення коштів
Фонду в сумі 2503, 20 грн., що відповідно до
чинного законодавства передбачає
штраф та пеню. Представники
відповідача в судовому засіданні
зазначили, що матеріальна допомога на
оздоровлення при наданні відпустки,
яка виплачується один раз на рік,
відноситься до заохочувальної виплати
та має разовий характер, тому
твердження позивача про систематичний
характер зазначеної виплати є
помилковим. Таким чином матеріальна
допомога на оздоровлення у випадку,
коли застрахована особа не працювала
частину місяця з поважним причин для
розрахунку середньоденної заробітної
плати при обчисленні допомоги по
тимчасовій непрацездатності
включається пропорційно
відпрацьованому часу в цьому місяці.
Щодо порушень по листках
непрацездатності при обчисленні
середньої заробітної плати для
нарахування матеріального
забезпечення без виключення місяців
розрахункового періоду представники
відповідача зазначили, що господарські
операції повинні бути відображені в
облікових регістрах у тому звітному
періоді, в якому вони були здійснені.
При перевірці було встановлено, що
працівниками установи, які перебували
частину місяця на лікарняному, без
уточнень факту невиходу на роботу,
безпідставно проводяться нарахування
заробітної плати за невідпрацьовані
дні, що підтверджується табелем обліку
робочого часу. З огляду на
вищевикладене, рішення № 130 від 03.06.2014
року в частині, що оскаржується
позивачем, прийнято правомірно, згідно
з нормами чинного законодавства.
Представники відповідача в судовому
засіданні просили відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
Дослідивши письмові докази по справі
та заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено матеріалами
підтверджено, що відповідно до плану
перевірок страхувальників на другий
квартал 2014 року, затвердженого наказом
№ 80-ос від 18.03.2014 року, посадовими
особами ФСС з ТВП у період 23-25, 28-30
квітня та 05-08, 11-15 травня 2014 року, на
підставі направлення від 23.04.2014 року №
242/07 проведена планова перевірка
правомірності заявлення та
використання коштів ФСС з ТВП у період
з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року
страхувальником Державною фінансовою
інспекцією в Дніпропетровській
області, за результатами якої складено
акт № 160 від 15.05.2014 року.
Згідно з висновками вказаного акту
перевірки, за результатами перевірки
1. За перевіряємий період з 01.01.2012 року
по 01.04.2014 року обревізовано страхових
коштів на загальну суму 1 307 330, 53 грн.
2. Перевіркою використання коштів Фонду
за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року
встановлено неправомірне використання
коштів Фонду на виплату матеріального
забезпечення на загальну суму 6167, 55 грн.
(із них в 2012-2013 роках - 5702, 77 грн., в I
кварталі 2014 року - 464, 78 грн.).
3. Перевіркою використання коштів Фонду
за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року при
наданні соціальних послуг встановлено
несвоєчасне повернення коштів Фонду
(часткова вартість за путівки) на
загальну суму 2503, 20 грн., що відповідно
до чинного законодавства передбачає
собою штраф у розмірі 10 відсотків
несвоєчасно повернутих страхових
коштів, що становить 250, 32 грн. та пеню в
розмірі 0,1 відсотка несвоєчасно
повернутих страхових коштів,
розраховану за кожний день
прострочення платежу, що становить 15, 02
Позивач, не погодившись із вказаним
актом, надав відповідачу заперечення
від 23.05.2014 року № 04-11-05-15/5409, в яких
зазначив, що частково не погоджується з
висновками, викладеними в акті.
За результатами розгляду матеріалів
планової перевірки та наданих
заперечень, відповідно до вимог ст. 30
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ
(далі - Закон № 2240) відповідачем було
прийнято рішення № 130 від 03.06.2014 року
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
загальну суму 9516, 67 грн., в тому числі:
неправомірні витрати - 6167, 55 грн. та
штраф за порушення порядку
використання коштів Фонду (50%) - 3083, 78
грн., пеня - 15, 02 грн., штраф у розмірі 10
відсотків за несвоєчасне повернуті
страхові кошти (2503, 20 грн.) - 250, 32 грн.
Листом від 03.06.2014 року № 07-07-3607 рішення
№ 130 від 03.06.2014 року було направлено на
Судом встановлено, що з вказаним
рішенням позивач не погоджується
частково, а саме в частині повернення
до Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності:
неправомірних витрат - на суму 4 730, 40
грн.; штрафу - на суму 2 365, 20 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2240, Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі - Фонд) є
органом, який здійснює керівництво та
управління загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, провадить
акумуляцію страхових внесків та інших
коштів, призначених для фінансування
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, види яких
передбачені статтею 34 цього Закону, та
забезпечує їх надання, а також здійснює
контроль за використанням цих коштів.
Фонд належить до цільових
позабюджетних страхових фондів.

Згідно з п. 3 ст. 28 Закону № 2240, страховик
має право: проводити перевірку
правильності використання страхових
коштів на підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання, у фізичних осіб, які
використовують працю найманих
працівників.

Постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 22.12.2010 року
№ 29 затверджена «Інструкція порядок
проведення перевірок страхувальників
по коштах Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, прийняття рішень за їх
результатами та процедуру оскарження»
(далі - Інструкція № 29).

Пунктом 2.3 Інструкції № 29 передбачено,
що органи Фонду здійснюють планові та
позапланові перевірки.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції № 29,
планові перевірки проводяться згідно з
планами-графіками органу Фонду.
Перевірці підлягають документи за
звітні періоди поточного та попередніх
років, за які не здійснювалась
перевірка.

Частиною 1 статті 30 Закону № 2240
передбачено, що страхувальники та інші
отримувачі страхових коштів у разі
порушення порядку використання
страхових коштів відшкодовують Фонду в
повному обсязі неправомірно витрачену
суму страхових коштів та/або вартість
наданих соціальних послуг і сплачують
штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або
повернення не в повному обсязі
страхових коштів відповідно до частини
першої статті 21 та статті 22 цього
Закону на страхувальників та інших
отримувачів коштів Фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків
несвоєчасно повернутих або повернутих
не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно
повернутих або повернутих не в повному
обсязі страхових коштів і штрафних
санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Закону № 2240, порядок
обчислення середньої заробітної плати
для надання допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах визначається Кабінетом
Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України
постановою від 26.09.2001 року № 1266
затверджено Порядок обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
(далі - Порядок № 1266).

Відповідно до п. 7 Порядку № 1266, середня
заробітна плата (грошове забезпечення)
застрахованої особи обчислюється
виходячи з нарахованої заробітної
плати за видами виплат, що включають
основну та додаткову заробітну плату,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати (у тому числі в натуральній
формі), які визначаються згідно з
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України «Про оплату праці» (грошового
забезпечення, розмір якого
визначається згідно з
нормативно-правовими актами, що
регулюють порядок та умови його
виплати), та підлягають обкладанню
податком з доходів фізичних осіб, не
враховуючи передбачені законодавством
пільги щодо сплати зазначеного податку
чи суми, на які цей дохід зменшується, з
яких сплачувалися страхові внески до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом 9 Порядку № 1266 передбачено, що
до середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) включається
заробітна плата (дохід, грошове
забезпечення) у межах максимальної
величини (граничної суми) заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення)
та оподатковуваного доходу (прибутку),
з яких сплачуються страхові внески до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

У разі коли застрахована особа частину
місяця в розрахунковому періоді не
працювала з поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком), для обчислення
середньої заробітної плати
заохочувальні та компенсаційні
виплати, що мають разовий характер, та
виплати, що не передбачені актами
законодавства або що провадяться понад
встановлені зазначеними актами норми,
в такому місяці враховуються
пропорційно відпрацьованому часу.

Стаття 1 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі -
Закон № 108/95-ВР) визначає заробітну
плату як винагороду, обчислену, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону № 108/95-ВР визначає
структуру заробітної плати. Основна
заробітна плата визначена як
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та
компенсаційних виплат належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно з п. п. 3 п.2 Постанови Кабінету
міністрів України від 09.03.2006 року № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури) судів та інших органів»,
керівникам органів надано право за
наявності коштів надавати працівникам
допомогу на оздоровлення при надані
щорічної відпустки в розмірі, що не
перевищує середньомісячну заробітну
плату працівника.

Нормативним документом, який
розроблено відповідно до Закону
України «Про оплату праці», що визначає
складові фонду оплати, є Інструкція зі
статистики заробітної плати, яка
затверджена наказом Державного
комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року
та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 27.01.2004 року за N 114/8713
(далі - Інструкція № 5).

Згідно з п. 2. 3 Інструкції № 5, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати включають винагороди та
премії, які мають одноразовий характер,
компенсаційні та інші грошові й
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Пунктом 3.31 вказаної Інструкції
передбачено, що не належить до фонду
оплати праці матеріальна допомога
разового характеру, що надається
підприємством окремим працівникам у
зв'язку із сімейними обставинами, на
оплату лікування, оздоровлення дітей,
поховання.

Відповідно п. 2.3.3 Інструкції
матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників (на
оздоровлення, у зв'язку з екологічним
станом, крім сум, указаних у п. 3.31),
входить до складу фонду оплати праці.

З наведених обставин та норм права
вбачається, що матеріальна допомога на
оздоровлення при наданні відпустки,
яка виплачується один раз на рік,
відноситься до заохочувальної виплати
та має разовий характер, з огляду на що
твердження позивача про систематичний
характер такої виплати є помилковим.

Щодо доводів позивача про те, що в
розрахунковий період не повинні
братись коригування заробітної плати
здійснені після закриття
розрахункових періодів суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Пунктом 4.3.3 «Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
27.09.2010 р. № 21-5 (яка була чинна в момент
перевіряємих правовідносин)
передбачено, якщо нарахування
заробітної плати здійснюється за
попередній період, зокрема у зв'язку з
уточненням кількості відпрацьованого
часу, виявленням помилок, вони
включаються до заробітної плати того
місяця, у якому були здійснені
нарахування.

Згідно з п. 5 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996,
господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Підпунктом 1.6.2 п.1.6 Інструкції № 5,
визначено якщо нарахування фонду
оплати праці здійснюються за
попередній період, зокрема у зв'язку з
уточненням кількості відпрацьованого
часу, виявленням помилок, вони
відображаються у фонді оплати праці
того місяця, у якому були здійснені
нарахування.

Таким чином, законодавством визначено
період відображення фонду оплати праці
у первинному документі
бухгалтерського обліку, який містить
відомості про господарську операцію і
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1266,
середньоденна заробітна плата для
розрахунку допомоги по тимчасовій
непрацездатності обчислюється шляхом
ділення нарахованої за розрахунковий
період заробітної плати, з якої
сплачувалися страхові внески:

на кількість відпрацьованих робочих
днів у розрахунковому періоді - за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням (у частині призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності), і від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності в частині призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності (крім розрахунку
страхових виплат добровільно
застрахованим особам) та для оплати
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів
роботодавця;

на кількість календарних днів за
розрахунковий період (без урахування
календарних днів, не відпрацьованих з
поважних причин, - тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком для розрахунку
допомоги по вагітності та пологах за
страхуванням у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням)
- за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням на випадок
безробіття і від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності (крім допомоги по
тимчасовій непрацездатності), для осіб,
робочий час яких у зв'язку з
особливостями умов праці не піддається
точному обліку, для осіб, які робочий
час розподіляють на свій розсуд (робота
вдома, страховий агент тощо), та для
добровільно застрахованих осіб та
осіб, які сплачують єдиний податок за
усіма видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування"
(приклад наведено у додатку 1).

Відповідно до частини 1 статті 142
Кодексу законів про працю України,
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку та затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним
органу.

Наказом Державного комітету
статистики України від 5 грудня 2008 року
№ 489 затверджено та введено в дію з 1
січня 2009 року типові форми первинної
облікової документації підприємств,
установ, організацій, в тому числі і
форма П-5 "Табель обліку використання
робочого часу", який є документом,
необхідним для обліку використання
робочого часу працівників, а також для
контролю над дотриманням
установленого режиму роботи, і є однією
з головних підстав для отримання
інформації про відпрацьований час при
нарахуванні заробітної плати,
складання статистичної і податкової
звітності.

Як вбачається з матеріалів справи, при
перевірці позивача було встановлено,
що працівникам установи, які
перебувати частину місяця на
лікарняному, без уточнення факту
невиходу на роботу, безпідставно
проводяться нараховування заробітної
плати за невідпрацьовані дні.
Зазначене підтверджується табелем
обліку робочого часу та листками
непрацездатності працівників. Таким
чином, фактично застрахована особа не
працювала повний місяць, але їй була
нарахована заробітна плата за
невідпрацьований час, що свідчить про
порушення порядку ведення обліку
робочого часу.

Крім того, під час розрахунку середньої
заробітної плати для нарахування
матеріального забезпечення, береться
розрахунковий період - останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок, період,
за який дані табелів обліку робочого
часу працівників пройшли всі уточнення
та коригування.

За умовами абзацу 5 пункту 4 Порядку №
1266, місяці розрахункового періоду (з
першого до першого числа), в яких
застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
та медичним висновком), виключаються з
розрахункового періоду.

З огляду на вищевикладене суд вважає
встановлені відповідачем порушення по
чотирьох листках непрацездатності на
суму 699, 33 грн. при обчисленні середньої
заробітної плати для нарахування
матеріального забезпечення без
виключення місяців розрахункового
періоду (з першого по перше число), в
яких застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність) правомірними та
такими, що відповідають дійсним
обставинам справи.

Враховуючи правомірність виявлених
відповідачем в ході перевірки
порушень, беручи до уваги ч. 1 ст. 30
Закону № 2240, суд вважає нарахування
позивачу штрафу у розмірі 50% від
неправомірно витраченої суми
страхових коштів обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень належним чином та в
повному обсязі довів правомірність
рішення № 130 від 03.06.2014 року в частині
повернення до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності: неправомірних витрат -
на суму 4 730, 40 грн.; штрафу - на суму 2 365, 20
грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов є необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Повний текст постанови складений 15
серпня 2014 р.

Суддя О.М.
Неклеса