Справа № 820/12364/14
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Біленського О.О.
при секретарі судового засідання
позивача - не прибув,
представника відповідача - Хіміч Д.О.,
представника третьої особи -
Територіальне управління Державної
судової адміністрації в Харківській
області - Гордієнко Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Харківській області, треті
особи: Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Харківській області, Управління
Державної казначейської служби
України в Київському районі м.Харкова
Харківської області, ОСОБА_4 суддя
Київського районного суду м.Харкова,
про визнання бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії , -
ОСОБА_3 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Харківській області (далі - ГУ
ДКСУ в Харківській області), треті
особи: Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Харківській області, Управління
Державної казначейської служби
України в Київському районі м.Харкова
Харківської області, ОСОБА_4 суддя
Київського районного суду м.Харкова, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просить суд:
- визнати бездіяльність Головного
управління Державної казначейської
служби України в Харківській області
щодо не виконання заяви ОСОБА_3 від
19.06.2014 року такою, що порушує права
ОСОБА_3 як людини які передбачені ст. 1
Протоколу № 1 к Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ЕТ8 № 9) і ч.1 ст.6,13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод;
- визнати бездіяльність Головного
управління Державної казначейської
служби України в Харківській області
щодо повернення без виконання заяви
ОСОБА_3 від 19.06.2014 року такою, що порушує
права ОСОБА_3 як людини які передбачені
ст. 1 Протоколу № 1 к Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (ЕТ5 № 9) і ч. 1 ст. 6, 13 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод;
- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України в Харківській області виконати
заяву ОСОБА_3 від 19.06.2014 в частині
стягнення з Державного бюджету України
витрат на правову допомогу у розмірі 334
(триста тридцять чотири) гривні 95 коп.
за рахунок Державного бюджету в межах
видатків, передбачених
Територіальному управлінню Державної
судової адміністрації в Харківській
області на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 06.05.2014 року набрала
законної сили постанова Київського
районного суду м. Харкова від 19.03.2014
року по справі №640/337/14-а. З метою
виконання вказаної постанови 17.06.2014
року було видано виконавчий лист. 19.06.2014
року позивач звернувся із заявою до ГУ
ДКСУ в Харківській області для
виконання вказаного судового рішення,
до вказаної заяви було додано
виконавчий лист та документи згідно
встановленого переліку. 25.06.2014 року ГУ
ДКСУ в Харківській області повернула
позивачу оригінал виконавчого листа та
додані до заяви додатки без виконання,
посилаючись на те, що Законом України
«Про бюджет України на 2014 рік» не
передбачено коштів для компенсації
витрат на правову допомогу та за відрив
від звичайних занять. Крім цього, ГУ
ДКСУ в Харківській області повідомило
позивача, що рахунок, з якого
здійснюється стягнення судового збору
відкритий в Управлінні Державної
казначейської служби України у
Київському районі м.Харкова
Харківської області. Позивач вважає, що
ГУ ДКСУ в Харківській області своїми
діями (бездіяльністю) щодо залишення
без виконання виконавчого листа
Київського районного суду м.Харкова по
справі №640/337/14-а, виданого 17.06.2014 року,
порушило права позивача та позовні
вимоги з цих підстав підлягають
Позивач в судове засідання не прибув,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.
До канцелярії Харківського окружного
адміністративного суду 22.09.2014 року, до
початку судового засідання, від
позивача надійшла заява про проведення
судового засідання 22.09.2014 року без
Представник відповідача у
запереченнях на адміністративний
позов та у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на норми
законодавства України та те, що
відмовляючи у прийнятті до виконання
виконавчого документу від ОСОБА_3,
відповідач діяв правомірно, прав
заявника не порушував, отже підстави
для задоволення позовних вимог
Представник третьої особи -
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Харківській
області, в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на те, що
відшкодування витрат на правову
допомогу у межах справи №640/337/14-а
Київського районного суду м.Харкова
повинно здійснюватись з Державного
бюджету в межах видатків того органу,
який виступав відповідачем по справі, а
саме з Пенсійного фонду України.
Представник третьої особи - Управління
Державної казначейської служби
України в Київському районі м.Харкова
Харківської області, в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином. До канцелярії
Харківського окружного
адміністративного суду 05.09.2014 року
надав заяву про розгляд справи без
участі представника, при цьому
зазначив, що Управління Державної
казначейської служби України в
Київському районі м.Харкова
Харківської області не мало з
позивачем ні цивільно-правових, ні
адміністративно - правових відносин,
прав позивача не порушувало.
Третя особа - ОСОБА_4 суддя Київського
районного суду м.Харкова в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином. Відповідно до положень
ч.2 ст.128 КАС України, неприбуття в
судове засідання без поважних причин
представника сторони або третьої
особи, які прибули в судове засідання,
або неповідомлення ним про причини
неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.
Відповідно до положень ст.128 КАС
України та враховуючи, що матеріали
справи містять всі необхідні докази,
які висвітлюють правову позицію
позивача, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача та третіх осіб на підставі
наявних матеріалів справи.
Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що
постановою Київського районного суду
м. Харкова від 19.03.2014 року по справі
№640/337/14-а, позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково, зокрема
постановлено, стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 73,08 грн.,
компенсацію за відрив від звичайних
занять у сумі 21,90 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 334,95 грн., а
всього стягнути 429,93 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.05.2014 року,
постанова Київського районного суду м.
Харкова від 19.03.2014 року по справі
№640/337/14-а була залишена без змін, а
апеляційні скарги ОСОБА_3 та Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області залишено без
задоволення.

В межах вказаної справи, 17.06.2014 року
Київським районним судом м. Харкова
позивачу було видано виконавчий лист.

З метою виконання рішення суду, 19.06.2014
року, позивач звернувся із заявою до ГУ
ДКСУ в Харківській області, до вказаної
заяви було додано виконавчий лист,
фотокопія квитанції про сплату
судового збору та копії рішень суду.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що ГУ ДКСУ в Харківській
області, листом №16-18/463-7367 від 23.06.2014
року, повернула позивачу оригінал
виконавчого листа та додані до заяви
додатки без виконання, посилаючись на
те, що Законом України «Про бюджет
України на 2014 рік» не передбачено
коштів для компенсації витрат на
правову допомогу та за відрив від
звичайних занять. Крім цього, ГУ ДКСУ в
Харківській області повідомило
позивача, що рахунок, з якого
здійснюється стягнення судового збору
відкритий в Управлінні Державної
казначейської служби України у
Київському районі м.Харкова
Харківської області.

З приводу спірних правовідносин, суд
зазначає, що частиною 2 статті 3 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 25
Бюджетного кодексу України,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Згідно з п.п.5 п.4 Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 460/2011,
Казначейство України відповідно до
покладених завдань здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Процедура стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів врегульована
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року №845
(далі - Порядок).

Відповідно до абз.1 пункту 2 Порядку,
безспірне списання - це операції з
коштами державного та місцевих
бюджетів, що здійснюються з метою
виконання Казначейством та його
територіальними органами (далі - органи
Казначейства) рішень про стягнення
коштів без згоди (подання) органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Підпунктом 1 пункту 9 Порядку визначено
перелік підстав для повернення
виконавчого документу, а саме:
виконавчий документ повертається
стягувачеві у разі, коли:

- виконавчий документ не підлягає
виконанню органом Казначейства; подано
особою, що не має відповідних
повноважень; пред'явлено до виконання з
пропущенням установленого строку;
видано або оформлено з порушенням
установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не
набрало законної сили, крім випадків,
коли судове рішення про стягнення
коштів допущено до негайного виконання
в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому
рішенні про стягнення коштів,
повернуті стягувачеві за поданням
органу, що контролює справляння
надходжень бюджету, або за рахунок
таких коштів виконано грошові
зобов'язання чи погашено податковий
борг стягувача перед державним або
місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання
виконавчого документа або відкликав
його без виконання;

- наявні інші передбачені законом
випадки.

Суд зазначає, що вказаний перелік
підстав є вичерпним та розширенню не
підлягає, при цьому, як вбачається з
листа ГУ ДКСУ в Харківській області
№16-18/463-7367 від 23.06.2014 року, підставою для
повернення виконавчого листа та
доданих до заяви додатків без
виконання, слугувало те, що Законом
України «Про бюджет України на 2014 рік»
не передбачено коштів для компенсації
витрат на правову допомогу та за відрив
від звичайних занять.

Таким чином, суд приходить до висновку
про протиправність бездіяльності ГУ
ДКСУ в Харківській області щодо
невиконання заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014
року та протиправність дій ГУ ДКСУ в
Харківській області щодо повернення
без виконання заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014
року.

Відповідно до абз.1 частини 1 статті 2
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є державний орган.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного
Закону, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону,
стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду. Разом із
заявою стягувач подає до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Також, у пункті 38 рішення Європейського
суду з прав людини по справі "Жовнер
проти України" Суд зазначає, що
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням. У
такому випадку Суд не може прийняти
аргумент Уряду, що визначає таку
відсутність як "виняткові обставини".

Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні у справі "Іммобільяре Саффі
проти Італії" наголошує, що право на
звернення до суду також передбачає
практичне виконання остаточних,
обов'язкових для виконання судових
рішень, які в державах, що поважають
принцип верховенства права, не можуть
залишатися невиконаними на шкоду
стороні у провадженні. Отже, виконання
судового рішення не може
відстрочуватися на незаконних
підставах.

Таким чином, ГУ ДКСУ в Харківській
області діяла не в межах повноважень та
не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, чим
порушила права ОСОБА_3 як людини, які
передбачені ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ETS №9) і ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Слід також зазначити, що частиною 2
статті 2 Закону України "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах" встановлено,
що компенсація витрат на правову
допомогу виплачується за рахунок
державного бюджету в межах видатків,
передбачених Державній судовій
адміністрації України на здійснення
правосуддя місцевими загальними та
місцевими адміністративними судами.

Відповідно до пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 27.04.2006
року №590 "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави",
Державну судову адміністрацію України
та Міністерство фінансів України
зобов'язано передбачати в межах
визначеного зазначеній Адміністрації
граничного обсягу видатків за
відповідними бюджетними програмами
кошти для компенсації судових витрат у
цивільних та адміністративних справах.

Відповідно до пункту 32 постанови
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002
року № 228 "Про затвердження Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ", кошториси, плани
асигнувань загального фонду бюджету,
плани надання кредитів із загального
фонду бюджету, плани спеціального
фонду, плани використання бюджетних
коштів (крім планів використання
бюджетних коштів одержувачів),
помісячні плани використання
бюджетних коштів і штатні розписи
затверджуються керівником відповідної
вищестоящої установи.

Вищестоящою установою по відношенню до
територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Харківській області, а також головним
розпорядником бюджетних коштів
відповідно до статті 22 Бюджетного
кодексу України є Державна судова
адміністрація України. Відповідність
віднесення видатків на правову
допомогу до коду 2240 економічної
класифікації видатків бюджету
встановлено пунктом 2.2.4 наказу
Міністерства фінансів України від
21.06.2012 року № 754 "Про внесення змін до
Інструкції щодо застосування
економічної класифікації видатків
бюджету".

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги в частині
зобов'язання ГУ ДКСУ в Харківській
області розглянути заяву ОСОБА_3 від
19.06.2014 в частині стягнення з Державного
бюджету України витрат на правову
допомогу у розмірі 334,95 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відносно позовної вимоги зобов'язати
ГУ ДКСУ в Харківській області виконати
заяву ОСОБА_3 від 19.06.2014 в частині
стягнення з Державного бюджету України
витрат на правову допомогу у розмірі
334,95 грн. за рахунок Державного бюджету
в межах видатків, передбачених
Територіальному управлінню Державної
судової адміністрації в Харківській
області на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами, суд зазначає
наступне.

Згідно резолютивної частини постанови
Київського районного суду м. Харкова
від 19.03.2014 року по справі №640/337/14-а, яка
набрала законної сили, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені шляхом стягнення з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 429,93 грн.

Тобто, судове рішення, яке набрало
законної сили підлягає виконанню саме
у межах, встановлених судом, який
приймав рішення у справі.

При цьому, статтею 263 КАС України
передбачено розгляд судом питання щодо
відстрочення і розстрочення виконання,
зміна чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення, а
саме за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовна вимога в части визначення
способу виконання рішення суду шляхом
стягнення за рахунок Державного
бюджету в межах видатків, передбачених
Територіальному управлінню Державної
судової адміністрації в Харківській
області на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами, не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За викладених обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині визнання
протиправною бездіяльності ГУ ДКСУ в
Харківській області щодо невиконання
заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014 року, визнання
протиправними дій ГУ ДКСУ в
Харківській області щодо повернення
без виконання заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014
року та зобов'язання ГУ ДКСУ в
Харківській області розглянути заяву
ОСОБА_3 від 19.06.2014 в частині стягнення з
Державного бюджету України витрат на
правову допомогу у розмірі 334,95 грн., в
іншій частині підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Харківській області, треті особи:
Територіальне управління Державної
судової адміністрації в Харківській
області, Управління Державної
казначейської служби України в
Київському районі м.Харкова
Харківської області, ОСОБА_4 суддя
Київського районного суду м.Харкова,
про визнання бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Харківській області щодо невиконання
заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014 року.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Харківській області
щодо повернення без виконання заяви
ОСОБА_3 від 19.06.2014 року.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України в Харківській області
розглянути заяву ОСОБА_3 від 19.06.2014 в
частині стягнення з Державного бюджету
України витрат на правову допомогу у
розмірі 334 (триста тридцять чотири)
гривні 95 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі
міста Харкова Харківської області, код
37999628, м. Харків, вул. Червоношкільна
набережна, 16, 61010) на користь ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, 62441, код НОМЕР_1) витрати зі
сплати судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено
29.09.2014 року.

Суддя
Біленський О.О.