Справа № 757/3825/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/3825/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Соколов О.М.
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Києві апеляційні
скарги Пенсійного фонду України,
управління Пенсійного фонду України у
м. Кіровограді Кіровоградської області
на постанову Печерського районного
суду міста Києва від 24 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України,
управління Пенсійного фонду України у
м. Кіровограді Кіровоградської області
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень поновити та
виплачувати пенсію за віком,особі яка
проживає за межами України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України у м.
Кіровограді Кіровоградської області, в
якому просив визнати бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
заяви позивача про призначення та
виплату йому пенсії за віком за межі
України актом порушення прав людини;
зобов'язати відповідачів прийняти у
позивача необхідні документи для
призначення пенсії за віком,
призначити та виплачувати пенсію за
віком позивачу починаючи з 07 жовтня 2014
року за межі України відповідно до
Конституції України та діючих норм
пенсійного законодавства України..

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року позов
задоволено частково - визнано
протиправною бездіяльність Пенсійного
фонду України яка полягає у
нездійсненні дій направлених на
поновлення, нарахування та виплату
ОСОБА_2 пенсії за віком, як особі яка
проживає за межами України та
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
Кіровоградської області поновити та
виплачувати ОСОБА_2 пенсію, на
підставах визначених законодавством,
починаючи з 13 серпня 2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідачі
подали апеляційні скарги, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
просили його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга подана на
рішення суду першої інстанції,
прийняте в порядку скороченого
провадження, то колегія суддів
приходить до висновку про розгляд
справу у порядку письмово провадження
у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, служив у Збройних
силах СРСР з вересня 1950 року по липень
1977 року.

З липня 1977 року ОСОБА_2 було призначено
пенсію за вислугу років яку він
отримував до 1995 року.

У 1995 році позивач отримав аванс в сумі
пенсії за шість місяців та виїхав на
постійне місце проживання до Ізраїлю.

У жовтні 2013 році ОСОБА_2 звернувся до
Пенсійного Фонду України із письмовою
заявою, в якій з посиланням на Рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07 жовтня 2009 року просив поновити
виплату йому пенсії за віком.

25.10.2013 Пенсійний фонд України листом №
15700/Г-11 повідомив позивача, що на даний
час триває робота спільно з
Міністерством соціальної політики
України щодо підготовки
нормативно-правових актів, спрямованих
на виконання рішення Конституційного
Суду України, якими будуть передбачені
умови, норми і механізм виплати пенсій
громадянам, які проживають у країнах, з
якими не укладено міждержавних
договорів щодо пенсійного
забезпечення.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання поновити
та виплачувати пенсію за віком, особі
яка проживає за межами України є
обґрунтованим.

Апеляційний суд з таким висновком в
повній мірі погодитися не може,
виходячи з наступного.

За приписами частини другої статті 62
Закону України від 09 квітня 1992 року №
2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (далі - Закон №
2262-ХІІ) пенсії, призначені в Україні за
цим Законом до виїзду пенсіонера на
постійне місце проживання за кордон,
виплачуються в порядку, встановленому
Законом № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

За нормами статті 51 цього ж Закону (в
його редакції, яка була чинною на
момент виникнення правовідносин) у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Проте рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пункт 2 частини першої
статті 49 і друге речення статті 51
Закону № 1058-IV щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України, були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року порядок
виплати пенсій громадянам, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон,
у тому числі і військовим пенсіонерам,
регулюється нормами Закону № 1058-IV з
урахуванням рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009
року.

З наведеного слідує, що право
громадянина на призначення йому пенсії
не може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги на ту обставину, що
позивачу, до виїзду за кордон, була
призначена та виплачувалася пенсія за
вислугу років як військовослужбовцю.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 2 листопада 2006
року № 1522 "Про передачу органам
Пенсійного фонду України функцій з
призначення і виплати пенсії деяким
категоріям громадян" органам
Пенсійного фонду України було передано
функції з призначення і виплати пенсій
від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державної
податкової адміністрації, Державного
департаменту з питань виконання
покарань та інших органів, що
здійснювали призначення пенсій
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

За змістом п. 2.2 Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, яке
затверджено постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 р. № 11-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 р. N 5-5), зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12 липня
2002 р. за № 581/6869 призначення
(перерахунок) та виплату пенсій
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу та іншим особам
(крім військовослужбовців строкової
служби та членів їх сімей), які мають
право на пенсію згідно із Законом
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" здійснює
відповідне Головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Отже, управління Пенсійного фонду
України у м. Кіровограді
Кіровоградської області не є належним
відповідачем у даній справі, позаяк
таким може бути лише Головне
управління ПФ відповідної області.

Таким чином, покладення судом на
управління Пенсійного фонду України у
м. Кіровограді Кіровоградської області
обов'язку поновити та виплачувати
ОСОБА_2 пенсію, є безпідставним,
оскільки відповідач не здійснює
виплату зазначеного виду пенсії, крім
того, згідно з наданими ним
поясненнями, такий пенсіонер на обліку
в даному управлінні ніколи не
перебував, пенсійна справа на позивача
не формувалася, пенсії позивачу не
виплачувало.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської області
поновити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію.

Щодо визнання протиправною
бездіяльності Пенсійного фонду
України, яка полягає у нездійсненні дій
направлених на поновлення, нарахування
та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком,
колегія суддів виходить з того, що
безпосередньо Пенсійний фонд України
не здійснює призначення та виплату
пенсії за вислугу років.

Так, згідно з п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, яке
затверджено Указом Президента України
від 6 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний
фонд України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України
(далі - Міністр).

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок).

Відповідно до п. 7 Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правлінням пенсійного фонду України
рішення про відмову позивачу в
призначенні пенсії за віком не
приймалося, а було надано відповідь в
порядку, визначеному Законом України
«Про звернення громадян».

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає наявності підстав для
задоволення позовних вимог позивача до
Пенсійного фонду України та управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267
КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України у м. Кіровограді
Кіровоградської області на постанову
Печерського районного суду міста Києва
від 24 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України у м.
Кіровограді Кіровоградської області
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень поновити та
виплачувати пенсію за віком,особі яка
проживає за межами України -
задовольнити.

Постанову Печерського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його
було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.