Справа № 2а-1/10
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/19142/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Малого
приватного підприємства "Волинь" на
постанову Рожищенського районного
суду Волинської області від 15 квітня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 січня 2014 року у справі за позовом
Малого приватного підприємства
"Волинь" до Рожищенської міської ради
про визнання дій протиправними,
спонукання до вчинення дій, визнання
нечинними розпорядження та рішень,

встановив:

Мале приватне підприємство "Волинь"
звернулося з позовом до Рожищенської
міської ради, в якому, з урахуванням
заяви про зміну предмету позову,
просило визнати протиправними дії, які
направлені на зменшення площі
земельної ділянки МПП «Волинь» у м.
Рожище по вул. Гагаріна; спонукати
відповідача прийняти рішення про
надання дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки МПП
«Волинь» у відповідності до схеми,
виготовленої в липні 2003 року
ДП «Рожищенська філія Волинського
регіонального центру державного
земельного кадастру»; визнати
нечинними розпорядження від 09 січня 2004
року № 3-рв та рішення Рожищенської
міської ради від 26 вересня 2006
року № 216, від 10 жовтня 2006 року № 3/16, від
18 березня 2008 року № 20/12, від 11
червня 2008 року № 22/11, пункт 1.5 рішення
від 20 січня 2006 року № 29/6".

Постановою Рожищенського районного
суду Волинської області від 15 квітня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 січня 2014
року , в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу,
відповідач просив суд залишити скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що згідно
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна від 11 червня 2003 року МПП «Волинь»
придбало у СМП «Рожищерайагробуд»
будівлі реммайстерні, загальною площею
196,1 кв. м, та кузні, загальною площею 59,6
кв. м, в м. Рожище, вул. Гагаріна, 47.

З матеріалів справи вбачається, що МПП
«Волинь», починаючи з 13 червня 2003 року,
неодноразово зверталося до
відповідача із заявами: про виділення
земельної ділянки; про узгодження меж
земельної ділянки; про долучення
земельної ділянки із земель загального
користування; про надання дозволу на
складання проекту відведення
земельної ділянки.

Рожищенська міська рада, в свою чергу,
надавала позивачу відповіді, згідно
яких пропонувала заявнику виготовити
ситуаційну схему, з'явитися у виконком
по питанню встановлення меж земельної
ділянки тощо. Зокрема відповідач
запропонував позивачу листом від 17
липня 2003 року виготовити ситуаційну
схему та представити її в міську раду.

Розпорядженням Рожищенської міської
ради від 09 січня 2004 року № 3-рв надано
дозвіл позивачу на складання проекту
відведення земельної ділянки, площею
0,1184 га, для продажу у власність.

Рішенням Рожищенська міська рада від 20
січня 2006 року № 29/6 п. 1.5 ТзОВ "Палет"
надано в довгострокову оренду,
терміном на 49 років, земельну ділянку,
площею 2,1685 га, в м. Рожище по
вул. Гагаріна, 47 для обслуговування
виробничих приміщень.

Рішенням виконавчого комітету
Рожищенської міської ради від 26
вересня 2006 року № 216 видано позивачу
дозвіл на складання проекту відведення
земельної ділянки по вул. Гагаріна, 47 в
м. Рожище для обслуговування
виробничих приміщень.

Рішенням № 20/12 від 18 березня 2008 року
Рожищенська міська рада видала МПП
«Волинь» в м. Рожище по вул. Гагаріна, 47
дозвіл на складання проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки під виробничу діяльність в
довгострокову оренду, терміном на 49
років, за рахунок земель Рожищенської
міської ради, не переданих у власність
та не наданих у користування.

Також 11 червня 2008 року рішенням
відповідача № 22/11 до п.1.5 рішення
міської ради від 18 березня 2008
року № 20/12 внесенні доповнення та
зазначена площа земельної ділянки для
відведення - 0,1554 га.

Суміжними з МПП «Волинь»
землекористувачами є ТзОВ «Палет»,
яким виготовлено необхідні документи
по відводу земельної ділянки в оренду
та укладено 19 березня 2007 року з
Рожищенською міською радою договір
оренди земельної ділянки терміном на 49
років, загальною площею 2,1685 га, та ПП
ОСОБА_4, який викупив земельну
ділянку,площею 0,2378 га, та отримав
відповідний державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями
та розпорядженням, позивач звернувся
до адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо відсутності підстав
для задоволення позову.

Колегія суддів вважає такі висновки
судів передчасними з огляду на таке.

Провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції від 01 квітня 2010 року)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Якщо законом
встановлена можливість досудового
порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком, то
обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом. Позовні заяви
приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду (ст. 100 КАС
України).

Аналіз наведеної вище редакції ст. 100
КАС дає підстави вважати, що суд не має
можливість самостійно, на свій розсуд,
застосувати наслідки пропуску строку
звернення до суду.

Між тим, відмовляючи в задоволенні
позову на підставі ст. 99 КАС України в
зв'язку з пропуском позивачем строку
звернення до суду щодо оскарження
рішень та розпорядження ради, суд
першої інстанції залишив поза увагою
те, що відмовити у задоволенні
адміністративного позову можливо, якщо
на цьому наполягає одна із сторін.

Щодо мотивів Львівського апеляційного
адміністративного суду, то, залишаючи
без змін рішення суду першої, останній
розглянув вимогу про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
надання у приватну власність МПП
«Волинь» земельної ділянки, площею 0,1763
га, в м. Рожище по вул. Гагаріна, 47
для обслуговування промислових
будівель і споруд, передбачивши
під'їзну дорогу для автотранспорту,
тоді як цей предмет позову змінено
позивачем під час розгляду справи в
суді першої інстанції.

Згідно із ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Отже, судове рішення є законним, якщо
воно ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права, порушення яких є
підставою для скасування чи зміни
судового рішення судом вищої
інстанції. Це випливає з
конституційного принципу законності
(пункт 1 частини третьої статті 129
Конституції України, стаття 9 КАС
України). При цьому законність
необхідно трактувати не суто формально
- як дотримання вимог закону, а у
ширшому значенні - у світлі
верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог ст. 70
КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Таким чином обґрунтованим визнається
судове рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для цієї справи чи для
вирішення певного процесуального
питання, висновки суду про встановлені
обставини є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються належними
і допустимими доказами.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, судам
необхідно дотримуватися приписів ст. 163
КАС України. Відповідно до цієї норми
постанова складається, зокрема, з
мотивувальної частини із зазначенням
встановлених судом обставин із
посиланням на докази, а також мотивів
неврахування окремих доказів.

Це означає, що судове рішення має
міститись пояснення (мотиви), чому суд
вважає ту чи іншу обставину доведеною
або недоведеною, чому суд врахував одні
докази, але не взяв до уваги інших
доказів, чому обрав ту чи іншу норму
права (закону), а також чому застосував
чи не застосував встановлений нею той
чи інший правовий наслідок. Кожен
доречний і важливий аргумент особи, яка
бере участь у справі, повинен бути
проаналізований і одержати відповідь
суду.

Таким чином, у мотивувальній частині
рішення необхідно наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, з яких виходив суд при
вирішенні спору.

Визнаючи одні і відхиляючи інші докази,
суд повинен це обґрунтувати.

Суди повинні враховувати, що згідно із
частиною першою ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Отже, вказані порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому судові рішення
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції.

Окрім того, під час нового розгляду
справи судам необхідно звернути увагу
на правильність визначення позивачем
відповідача у справі по відношенню до
заявлених вимог, зокрема, про визнання
нечинним рішення від 26 вересня 2006 року
№ 216 (а. с. 19).

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Малого приватного
підприємства "Волинь" задовольнити.

Постанову Рожищенського районного
суду Волинської області від 15 квітня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: