Справа № 806/6698/13-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" вересня 2014 р.
Справа № 806/6698/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "17" червня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області,
третя особа- Баранівський РВ УМВС
України в Житомирській області про
визнання наказів протиправними та їх
скасування, поновлення на посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року задоволено позов ОСОБА_3 Визнано
протиправним та скасовано накази
начальника УМВС України в Житомирській
області № 667 від 09.08.2013 року, № 267о/с від
27.08.2013 року та № 323о/с від 18.10.2013 року про
звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ та з посади інспектора слідчого
відділення Баранівського РВ УМВС
України в Житомирській області.
Постановлено про поновлення ОСОБА_3 на
посаді інспектора слідчого відділення
Баранівського РВ УМВС України в
Житомирській області з 02 вересня 2013
року. Зобов"язано Баранівський РВ УМВС
України в Житомирській області
нарахувати і виплатити ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Постанова в частині поновлення на
посаді та виплати середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за один
місяць допущена до негайного
виконання.

Вказану постанову суду в апеляційному
порядку оскаржив відповідач - УМВС
України в Житомирській області.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
відповідач посилається на те, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Так, зазначається в апеляційній скарзі,
суд першої інстанції не дав правильної
правової оцінки встановленим вироком
Баранівського районного суду від 22.01.2013
року щодо ОСОБА_5 обставинам порушення
позивачкою приписів ст.ст.190,191 КПК
України

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до переконання, що в задоволенні
апеляційних скарг слід відмовити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді
справи по суті встановлено наступне.

Старший лейтенант міліції ОСОБА_3
перебувала на службі в органах
внутрішніх справ Житомирської області
з грудня 2008 року, з лютого 2011 року
обіймала посаду виконуючого обов"язки
слідчого слідчого відділення
Баранівського районного відділу
внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Житомирській
області № 667 від 09.08.2013 року за грубе
порушення вимог ст.190,191 КПК України під
час оформлення процесуальних
документів при вилученні 19.10.2011 року
наркотичних засобів у ОСОБА_5, що
призвело до винесення Баранівським
районним судом виправдувального
вироку особі, якій пред"явлено
обвинувачення у вчиненні умисного
злочину, внаслідок чого спричинено
істотну шкоду охоронюваним законом
державним інтересам у вигляді підриву
авторитету органів державної влади,
ігнорування вимог наказів МВС щодо
зміцнення дисципліни і законності,
скоєння вчинку, який дискредитує
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, -
інспектора слідчого відділу
Баранівського РВ старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_3 звільнено з органів
внутрішніх справ за п.66 ( за
дискредитацію ) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС (а.с.11).

На підставі даного наказу, наказом №267
о/с від 27.08.2013 року ОСОБА_3 звільнена з
органів внутрішніх справ у запас за п.66
Положення ( як особа, що скоїла вчинок,
який дискредитує звання рядового і
начальницького складу) (а.с.12).

У зв"язку з хворобою ОСОБА_3 станом на
дату видання наказу про звільнення №267
о/с , наказом №323 о/с від 18.10.2013 року до
вказаного наказу внесено зміни в
частині дати звільнення і вказано
такою датою 02.09.2013 року (а.с.25).

Виданню зазначених наказів передували
:

- розгляд Баранівським районним судом
кримінальної справи щодо ОСОБА_5, якого
звинувачено у незаконному зберіганні
наркотичних засобів без мети збуту (
ст.309 ч.1 КК України), з постановленням
щодо нього виправдувального вироку
від 22.01.2013 року .

У вироку суд зазначив, що визнає
недопустимим доказом по справі
протокол огляду місця пригоди від 19.10.11
р. з вилученням пакета з наркотичними
засобами, оскільки він виготовлений
неуповноваженою особою, а огляд
проводився з порушеннями ст.ст.190-191 КПК
України без присутності слідчого
Мирончук Т.М. Відтак, протокол, як
доказ, за висновком суду, одержаний
незаконним шляхом;

-відкриття у червні 2013 року
прокуратурою Баранівського району у
зв"язку із постановленням Баранівським
районним судом виправдувального
вироку у справі ОСОБА_5, кримінального
провадження за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст.367 ч.1
КК України (службова недбалість)
стосовно посадових осіб Баранівського
РВ ;

-вручення прокуратурою 06.08.2013 року
позивачці ОСОБА_3 повідомлення про
підозру у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч.3 ст.364 КК
України ( зловживання владою або
службовим становищем) та ч.1 ст.366 КК
України (службове підроблення);

- службове розслідування, що проведене
за результатами розгляду справи і за
фактом протиправних дій працівників
Баранівського РВ.

Службовим розслідуванням, що проведено
09 серпня 2013 року, встановлено, що 19.10.2011
року працівники Баранівського РВ :
заступник начальника Баранівського РВ
Іщук Р.В., начальник СДІМ Нікітчин П.В.,
дільничні інспектори Сірук В.М.,
Цимбалюк Н.Ю., прибули в будинок по
вул.Леніна,92 в с.Глибочок, належний
раніше судимому ОСОБА_5 для перевірки
інформації щодо зберігання власником
будинку наркотичних засобів, де в
присутності понятих, за письмовою
згодою ОСОБА_5 провели огляд
домоволодіння, в процесі якого виявили
пакет з наркотичною речовиною.

За результатами огляду, дільничний
інспектор Цимбалюк Н.Ю. від імені
старшого дізнавача сектору дізнання
Баранівського РВ, виконуючої обов"язки
слідчого Мирончук Т.М.(позивач), яка
участі в огляді не приймала, склав
протокол, який позивач підписала,
прибувши на місце огляду після його
закінчення.

За висновками службового
розслідування оскаржуваними наказами
ОСОБА_3 з02 вересня 2013 року звільнена з
органів внутрішніх справ.

Вироком Баранівського районного суду
від 19 лютого 2014 року ОСОБА_3 визнана
невинуватою у вчиненні злочинів,
передбачених ч.3 ст.364,ч.1 ст.366 КК України
та виправдана за відсутністю в її діях
складу вказаних злочинів (а.с.107-114).

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 24 квітня 2014
року вирок визнано законним та
обґрунтованим і залишено без змін
(а.с.115-126).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у
даній справі, прийшов до висновку про
протиправність звільнення позивача з
огляду на те, що невинуватість ОСОБА_3 у
вчиненні злочинів, передбаченич.3
ст.364,ч.1 ст.366 КК України встановлена
судовими рішеннями.

Отже, вказав суд у висновках,
відповідно до ст.72 КАС України той факт,
що ОСОБА_3 19.10.2011 року не скоювала
вчинку, який дискредитує звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, доказування
не потребує.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо протиправності
оскаржуваних ОСОБА_3 наказів про
звільнення її з органів внутрішніх
справ, з врахуванням наступного.

Відносини пов'язані із звільненням зі
служби працівників ОВС врегульовані як
загальним законодавством України про
працю, так і спеціальним
законодавством. При цьому,
пріоритетними є норми спеціального
законодавства, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо спеціальними
нормами не врегульовано спірних
відносин, та коли про можливість такого
застосування прямо не заборонено у
спеціальному законі.

Спеціальними нормативно-правовими
актами, які регулюють відносини зі
звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ є Закон України «Про
міліцію», Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України № 3460-ІУ
від 22.02.2006 року, «Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затверджене
постановою КМУ № 114 від 29.07.1991 року та
ряд інших підзаконних актів.

Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ визначає
порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законом України "Про міліцію" від 20
грудня 1990 року №565-XII, Дисциплінарним
статутом ОВС та Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Пунктом 66 Положення №114 передбачено, що
особи рядового і начальницького
складу, які скоїли вчинки, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу, звільняються з
органів внутрішніх справ. При цьому
звільнення проводиться з урахуванням
вимог пункту 62 цього Положення.

Чинним законодавством поняття
дискредитації не визначено.

Дискредитація (від французького слова
discrediter - підривати довіру) - це підрив
довір'я когось, приниження чиєїсь
гідності, авторитету. Аналізуючи
складові цього поняття, приходимо до
висновку, що вони тісно пов'язані з
морально-етичними нормами. Отже,
вчинки, що дискредитують працівників
органів внутрішніх справ та власне
органи внутрішніх справ, пов'язані
насамперед із низкою моральних вимог,
які пред'являються до них під час
здійснення службових функцій та у
повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону
України "Про державну службу", Кодексі
честі працівника органів внутрішніх
справ, Етичному кодексі працівника
органів внутрішніх справ та інших
нормативно-правових актах, що
регулюють діяльність органів системи
МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують
звання працівника ОВС та власне органи
внутрішніх справ, слід розуміти
протиправні, винні діяння, які
здійснені посадовою особою органу
внутрішніх справ у зв'язку з виконанням
службових обов'язків або не пов'язані з
їх виконанням, але за своїм характером
здатні принизити в очах громадськості
гідність та авторитет працівника
органів внутрішніх справ та власне
органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести:
вчинення злочину, встановленого
вироком суду, що набрав законної сили;
скоєння корупційного діяння як
різновиду адміністративного
правопорушення; систематичне скоєння
адміністративних правопорушень, що
посягають на встановлений порядок
управління, громадський порядок та
громадську безпеку; заняття
підприємницькою діяльністю;
організацію страйків та участь у них;
розголошення службової таємниці; появу
на службі або поза службою в
нетверезому стані, що ображає людську
гідність; вживання алкогольних напоїв
у форменому одязі у громадських місцях;
прийняття наркотичних або токсичних
препаратів без рецепту лікаря;
систематичне порушення правил носіння
форменого одягу, зовнішньої охайності;
неодноразове грубе і зверхнє ставлення
до громадян; прояви жорстокого або
принизливого ставлення до людей;
скоєння аморального проступку, не
сумісного з продовженням служби в ОВС;
систематичне поширення компрометуючої
ОВС України інформації за допомогою
засобів мас-медіа.

У пункті 66 Положення №114 визначено не
окремий вид відповідальності
працівника ОВС, а спеціальну підставу
для припинення служби, яке
відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за п.66 Положення №114
є найсуворішою санкцією
відповідальності працівника ОВС, який
вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за п.66 Положення №114 може
мати місце лише тоді, коли достеменно
доведено, що особа скоїла проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків.

Таким чином, такий вид припинення
служби в органах внутрішніх справ, як
звільнення за пунктом 66 Положення №114 є
самостійною й спеціальною підставою
для звільнення осіб рядового і
начальницького складу й факт скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, який став
підставою для звільнення, повинен бути
доведеним.

Аналізуючи зміст оскаржуваних наказів
про звільнення ОСОБА_3 з органів
внутрішніх справ, суд встановив, що
ОСОБА_3 звільнена за дії, які становлять
об"єктивну сторону складу злочину, в
якому її звинуватили.

Відтак, оскільки ОСОБА_3 вироком суду
визнана невинуватою в тому, що 19 жовтня
2011 року, виконуючи обов"язки слідчого,
діючи умисно, всупереч інтересам
служби, знаючи , що огляд місця події в
с.Глибочок у господарстві ОСОБА_5 вона
не проводила, з метою посвідчення
протоколу слідчої дії власноручно
підписала складений без її участі
протокол огляду місця події, надавши
тим самим протоколу статусу офіційного
документу,- відповідач не мав правових
підстав для висновку про скоєння
ОСОБА_3 проступку проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
неї обов"язкам, дискредитує звання
рядового і начальницького складу,
тобто, є несумісним з посадою, а отже, і
для видання наказів про звільнення.

Доводи апеляційної скарги УМВС України
в Житомирській області про доведеність
вини ОСОБА_3 у порушенні норм КПК в
процесі огляду місця події в с.Глибочок
висновками суду, що викладені у вироку
щодо ОСОБА_5, безпідставні.

Із змісту вироку (а.с.144-145) вбачається,
що в процесі розгляду кримінальної
справи щодо ОСОБА_5, суд дослідив докази
на підтвердження його винуватості і
встановив, що протокол огляду місця
події, яким зафіксовано виявлення в
господарстві ОСОБА_5 наркотичного
засобу, с к л а д е н и й з порушенням
вимог ст.190 КПК і у зв"язку з цим він
визнаний недопустимим доказом по
справі.

Як встановлено з матеріалів справи,
ОСОБА_3 до оперативної групи, яка
виїхала за місцем проживання ОСОБА_5
включена не була, протокол огляду
складався іншою особою, яка не мала
повноважень на його складання, ніяких
розпоряджень, вказівок з приводу
вказаної процесуальної дії ОСОБА_3
учасникам огляду не давала.

Саме тому, суд дійшов висновку про те,
що підпис у протоколі ОСОБА_3 вчинила
лише як учасник огляду.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
саме з вини ОСОБА_3 протокол огляду
місця події у справі ОСОБА_5 визнано
недопустимим доказом, що зумовило
постановлення судом виправдувального
вироку.

В процесі розгляду кримінальних справ
щодо ОСОБА_5 та щодо ОСОБА_3, а також за
результатами службового розслідування
було встановлено, що не ОСОБА_3, а іншими
працівниками Баранівського РВ, які не
мають повноважень на проведення
слідчих дій, такі слідчі дії проведено
, причому, з грубим порушенням норм КПК
України, саме цими особами складено
протокол огляду, який і покладено в
основу обвинувачення ОСОБА_5

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
незаконність звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ і постановив
обґрунтоване рішення про її поновлення
на посаді та в органах внутрішніх справ
з покладенням обов"язку про виплату їй
грошового забезпечення за весь час
вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують, оскільки
ґрунтуються на помилковому
трактуванні відповідачем наведених
правових норм та фактичних обставин
справи.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з"ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "17" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "30" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,12701

3- відповідачу: Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області Старий
Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

4-третій особі: Баранівський РВ УМВС
України в Житомирській області -
вул.Тищика,7,м.Баранівка,Баранівський
район, Житомирська область,12700,

5- ОСОБА_8 - АДРЕСА_2.,