Справа № 824/2675/14-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Чернівці
Справа № 824/2675/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання -
Бурковської Ю.Т.

за участю:

представників позивача - Красовського
О.О., Паламаря І.В.;

представника відповідача - Іліки Р.І.,
Гораш І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс» до
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
(далі-Позивач) звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області (далі-Відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
року про сплату штрафу у розмірі 10 % у
сумі 32665,06 грн. по податку на прибуток
приватних підприємств.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 12.05.2014 року
позивачем був отриманий акт
камеральної перевірки податкової
звітності з податку на прибуток за
№909/24-12-15-01/22846068 від 12.05.2014 року. Після
ознайомлення з актом перевірки та
непогодженням з його висновками,
керуючись п.86.7 ст. 86 Податкового
кодексу України, до ДПІ у м. Чернівцях
ГУ Міндоходів у Чернівецькій області
16.05.2014 року було надано заперечення.
Заперечення розглядалось в позивача
присутності 21.05.2014 року у приміщенні
ДПІ у м. Чернівцях за участю керівника.
Про результати розгляду заперечення
позивача повідомлено листом від 23.05.2014
року (вих. №7732/10/24-12-15-01), про що 26.05.2014
року позивачем отримано податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
року про сплату штрафу у розмірі 10 % у
сумі 32665,06 грн. по податку на прибуток
приватних підприємств.

Позивач не погоджується з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням,
вважає, що працівниками ДПІ у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
зроблені необґрунтовані та
неправомірні висновки, у зв'язку з чим
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
року про сплату штрафу у розмірі 10 % у
сумі 32665,06 грн. по податку на прибуток
приватних підприємств.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали повністю та
просили його задовольнити, посилаючись
на обставини зазначені в позовній
заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали, просили у
його задоволенні відмовити та надали
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши та оцінивши
надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю, з наступних
підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

12.05.2014 року Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області проведена камеральна
перевірка Товариства з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
податкової звітності з податку на
прибуток за 2013 рік.

За результатами перевірки складено Акт
№909/24-12-15-01/22846068 від 12.05.2014 року
камеральної перевірки Товариства з
обмежено відповідальністю
«Облторгсервіс» податкової звітності
з податку на прибуток за 2013 рік.

16.05.2014 року позивачем подано
заперечення на Акт №909/24-12-15-01/22846068 від
12.05.2014 року камеральної перевірки
Товариства з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
податкової звітності з податку на
прибуток за 2013 рік.

На вказане вище заперечення відповідач
надіслав на адресу позивача лист
№7732/10/24-12-15-01 від 23.05.2014 року про
результати розгляду заперечень до акту
перевірки від 12.05.2014 року
№909/24-12-15-01/22846068 в якому зазначає, що
вказані доводи є необґрунтованими, а
висновок зроблений в акті перевірки
відповідає чинному законодавству.

На підставі Акту №909/24-12-15-01/22846068 від
12.05.2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 26.05.2014 року про сплату штрафу у
розмірі 10 % у сумі 32665,06 грн. по податку
на прибуток приватних підприємств за
порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням
02.06.2014 року Товариство з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
подало скаргу про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.05.2014 року про сплату
штрафу у розмірі 10 % у сумі 32665,06 грн. по
податку на прибуток приватних
підприємств винесеного Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області від
16.06.2014 року №858/10/24-13-10-02-08 скаргу
Товариства з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
залишено без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
року без змін.

26.06.2014 року Товариство з обмежено
відповідальністю «Облторгсервіс»
подало скаргу до Міністерства доходів
і зборів України про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.05.2014 року про сплату
штрафу у розмірі 10 % у сумі 32665,06 грн. по
податку на прибуток приватних
підприємств винесеного Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області.

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 11.08.2014 року №1334/6/99-99-10-01-02-15
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
року та рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, а скаргу Товариства з
обмежено відповідальністю
«Облторгсервіс» залишено без
задоволення.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює та визначає Податковий кодекс
України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI
(далі-Кодекс).

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу встановлює, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення (
стаття 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16 липня 1999 року
№ 996-XIV).

Крім цього, згідно пункту 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); код форми; дата і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі);
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Як встановлено судом, податкове
повідомлення рішення № від 26.05.2014
року про сплату штрафу у розмірі 10 % у
сумі 32665,06 грн. по податку на прибуток
приватних підприємств прийняте
Державною податковою інспекцією у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області за
порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
підставі п.57.1 ст.57 Податкового кодексу
України № 2755 -VI від 02.12.2010 року (із
змінами та доповненнями) та на підставі
п.126.1 ст.126 глави 11 розділу II Податкового
кодексу України за затримку 13
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання в розмірі 326650,64 грн.

Суд вважає, що в даному випадку
перевіркою було достовірно
встановлений факт порушення норм
законодавства в результаті чого
Державною податковою інспекцією у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
прийнято податкове повідомлення
рішення № від 26.05.2014 року про
сплату штрафу у розмірі 10 % у сумі 32665,06
грн. по податку на прибуток приватних
підприємств.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Відповідно до п. 75.1.1 ст.75 Податкового
кодексу України камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні органу державної
податкової служби виключно на підставі
даних, зазначених у податкових
деклараціях (розрахунках) платника
податків.

Камеральна перевірка проводиться
посадовими особами органу державної
податкової служби без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення. Камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком (п. 76.1 ст. 76 Кодексу).

Під час перевірки з'ясовується питання
порушення терміну подання звітності,
правильність визначення об'єкта
оподаткування та нарахованого
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, а також несвоєчасної сплати
визначеного платником податку
грошового зобов'язання.

Оформлення результатів камеральної
перевірки здійснюється у
відповідності до вимог п. 86.2 ст. 86
Кодексу. Тобто, за результатами
камеральної перевірки у разі
встановлення порушень складається акт
у двох примірниках, який підписується
посадовими особами такого органу, які
проводили перевірку, і після
реєстрації в органі державної
податкової служби вручається або
надсилається для підписання протягом
трьох робочих днів платнику податків у
порядку, визначеному статтею 42 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 02.04.2014 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Облторгсервіс»
подано податкову декларацію з податку
на прибуток підприємства за 2013 рік, в
якій платником самостійно визначено
суму грошового зобов'язання, що
підлягає сплаті до бюджету в розмірі
335500 грн.

Згідно із пунктом 54.1. статті 54
Податкового кодексу України платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до п.п. 49.18.3 п.49.18 статті 49
Податкового кодексу України податкові
декларації, подаються за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному року - протягом 60
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року.

Тобто, граничний термін подання
декларації з податку на прибуток за 2013
рік - 01.03.2014 року, перенесено на 03.03.2014 р.
(п.49.20 ст.49 ПКУ).

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року №
2755-VI передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Тобто, граничний термін сплати
податкового зобов'язання визначеного в
декларації з податку на прибуток за 2013
рік - 11.03.2014 року.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Статтею 31 Податкового кодексу України
передбачено, що строком сплати податку
та збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою.

Строк сплати податку та збору
обчислюється роками, кварталами,
місяцями, декадами, тижнями, днями або
вказівкою на подію, що повинна настати
або відбутися.

Строк сплати податку та збору
встановлюється відповідно до
податкового законодавства для кожного
податку окремо. Зміна платником
податку, податковим агентом або
представником платника податку чи
контролюючим органом встановленого
строку сплати податку та збору
забороняється, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи ( пункт
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України).

Судом встановлено, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Облторгсервіс» подано декларацію з
податку на прибуток за 2013 рік після
граничного терміну сплати (декларацію
подано 02.04.2014 року - термін сплати 11.03.2014
року), платник зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, до подання
такої декларації, оскільки граничний
термін сплати вже минув.

Тобто, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Облторгсервіс» мало
сплатити до бюджету грошове
зобов'язання 02.04.2014 року, самостійно
визначене в поданій за 2013 рік
податковій декларації з податку на
прибуток, в сумі 335500 грн.

Однак, станом на 02.04.2014 року платником
не сплачено самостійно визначене
грошове зобов'язання, внаслідок чого на
момент подання декларації виник
податковий борг в сумі 326650,64 грн.
Погашення даної суми заборгованості
відбулось внаслідок подання
уточнюючої податкової декларації з
податку на прибуток № від 15.04.2014
року в якій платником проведено
зменшення нарахованої суми податку на
446888,0 грн. Отже, сума податкового боргу
по податку на прибуток обліковувалась
в КОР платника з 02.04.2014 року по 15.04.2014
року - 13 днів.

Відповідно до п.п 14.1.39 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Погашення податкового боргу -
зменшення абсолютного значення суми
такого боргу, підтверджене відповідним
документом (підпункт 14.1.152 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
якщо платник податків не сплачує суми
самостійно визначеного грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних
днів, наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

З врахуванням вищезазначеного
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Облторгсервіс» було
порушено строк сплати грошового
зобов'язання з податку на прибуток,
внаслідок чого застосовано штрафну
санкцію у розмірі 10 % сплаченої суми
податкового боргу (326650*10 %= 32665,06 грн.) та
прийнято податкове повідомлення
рішення № від 26.05.2014 року про
сплату штрафу у розмірі 10 % у сумі 32665,06
грн. по податку на прибуток приватних
підприємств.

За таких обставин суд вважає, що
висновки викладені в Акті
№909/24-12-15-01/22846068 від 12.05.2014 року є
правомірними та обґрунтованими, а
податкове повідомлення рішення №
від 26.05.2014 року про сплату штрафу у
розмірі 10 % у сумі 32665,06 грн. по податку
на прибуток приватних підприємств
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової служби у м. Чернівці ГУ
Міндоходів у Чернівецькій області
було прийнято відповідно до вимог
чинного законодавства, а, отже, у суду
відсутні правові підстави для його
скасування.

Як вбачається з Довідки №7841/10/24-12-20-02-13
від 27.05.2014 року ТОВ «Облтогрсервіс»
сплачено авансових внесків з податку
на прибуток за 2013 рік в сумі 460075,00 грн.

Судом встановлено, що дійсно позивачем
було сплачено авансові платежі по
податку на прибуток за 2013 рік, але
підставою для зарахування авансових
платежів по податку на прибуток до
бюджету є подача декларації.

Суд вважає, що відповідачем надано
достатні докази, які свідчать що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято в межах
повноважень податкового органу та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, обґрунтовано та
правомірно. В той же час, позивач не
довів обставин в обґрунтування своїх
вимог, в зв'язку з чим суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,71,94,157,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 17 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 22 вересня
2014 року.

Суддя

І.В.Маренич