Справа № 814/1839/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 р. Справа № 814/1839/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук
О.В.

суддів - Жука С. І.,

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за
апеляційною скаргою Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за 2013рік,-

В С Т А Н О В И Л А :

Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до ПАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 110 008,46 грн. та 2 343 грн. пені
за порушення терміну сплати санкцій.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом першої інстанції не
було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників - 567, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 21 особа, а
повинно працювати інваліді відповідно
до вимог ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 23.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходить із того, що
чинним законодавством не покладений на
відповідача обов'язок по виявленню
працездатних інвалідів, що бажають
працювати, та відповідачем прийняті
передбачені законодавством міри щодо
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підприємстві не виконаний норматив
щодо працевлаштування 2 інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

При цьому,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України чи
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 -1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що підприємство протягом 2013
року направляло до центру зайнятості
щомісячні звіти за формою 3-ПН про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідачем на протязі 2013
року були прийняті наступні заходи
щодо працевлаштування інвалідів:
направлялись листи до Миколаївського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів щодо
сприяння працевлаштуванню інвалідів,
розміщувались оголошення про
наявність вакантних місць для
інвалідів у місцевих друкованих
виданнях, розміщувалась інформація на
офіційному сайті відповідача, бралась
участь в засіданнях семінарів, та
«Ярмарках вакансій».

Фактів відмови ПАТ "Миколаївська
теплоелектроцентраль" в
працевлаштуванні інвалідів центром
зайнятості не зафіксовано.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, висновок суду першої інстанції
про безпідставність вимог позивача є
правильним.

Аналогічна правова позиція зі спірного
питання вже була висловлена Верховним
Судом України у постановах від 20 червня
2011 року у справі № 21-60а11, від 2 квітня
2013 року у справі № 21-95а13, від 16 квітня 2013
року у справі № 21-81а13.

Відсутність підстав для застосування
адміністративно-господарських санкцій
обумовлює відсутність об'єкту
обчислення пені, що свідчить про
передчасність та безпідставність її
пред'явлення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1,197, ст. 198; ст.
200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
О.В.Лук'янчук

Суддя:
К.В.Кравченко

Суддя:
С.І.Жук