Справа № 826/8542/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2014 року № 826/8542/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомКомунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
"Київреклама"доМіжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платниківпровизнання дій
протиправними та зобов'язати вчинити
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання дій протиправними та
зобов'язати вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що Відповідач відповідно до
норм ПК України після отримання заяви
Позивача повинен був в обов'язковому
порядку зарахувати переплату з податку
на прибуток в рахунок зменшення
щомісячних авансових внесків з податку
на прибуток, як того вимагав Позивач
або зарахувати її в рахунок погашення
податкового боргу (у разі його
наявності), але у будь-якому випадку не
відмовляти Позивачу з посиланням
напункт 43.1 статті 43 ПК України. Отже,
дії (бездіяльність) Відповідача щодо
відмови у задоволенні заяви Позивача є
грубим порушенням норм податкового
законодавства та такими, що порушують
законні права Позивача.
Представники позивача у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили суд задовольнити позов у
Відповідач проти позовних вимог
заперечує, в обґрунтування заперечень
відповідач зазначає, що у позивача
рахується податковий борг, що в свою
чергу не дає можливості податкового
органу зарахувати суми сплаченої
позивачем 19.05.2014, адже першочергово
погашається більш пізнє податкове
зобов'язання платника податку.
У судовому засіданні представник
відповідача проти позовних вимог
заперечувала в повному обсязі.
Суд, відповідно до частини четвертої
статті 122 Кодексу адміністративного
судочинства України, заслухавши у
судовому засіданні представників
позивача, ухвалив продовжити розгляд
справи у письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
Комунальним підприємством виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» платіжним дорученням №
1225 від 19.05.2014 сплачено авансовий внесок
з податку на прибуток при виплаті
дивідендів у сумі 1 238 559,00 грн. по коду
бюджетної класифікації 11020200 «Податок
на прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності».
Позивачем 19.05.2014 було подано заяву до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників та
повідомив Відповідача про сплату
авансового внеску з податку на
прибуток при виплаті дивідендів у сумі
1 238 559,00 грн. та просив зарахувати
сплачений 19.05.2014 авансовий внесок з
податку на прибуток при виплаті
дивідендів в рахунок авансового внеску
з податку на прибуток підприємств та
фінансових установ комунальної
власності, а саме: за червень 2014 року у
розмірі 179 326,00 грн., за липень 2014 року у
розмірі 449 956,00 грн., за серпень 2014 року у
розмірі 449 956,00 грн., за вересень 2014 року
у розмірі 159 321,00 грн.
Рішенням від 02.06.2014 Міжрегіональне
головне управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників було повідомлено про
неможливість задоволення звернення
Позивача у зв'язку з наявністю
податкового боргу по особовій картці -
авансові внески з податку на прибуток у
розмірі 1 349 868 грн.

Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» не погоджуючись з діями
Податкового органу, вважаючи його
протиправним та таким, що порушує права
позивача, звернулось з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платники
податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду, у розмірі не менше
1/12 нарахованої до сплати суми податку
за попередній звітний (податковий) рік
без подання податкової декларації. У
складі річної податкової декларації
платником податку подається
розрахунок щомісячних авансових
внесків, які мають сплачуватися у
наступні дванадцять місяців. Визначена
в розрахунку сума авансових внесків
вважається узгодженою сумою грошових
зобов'язань. При цьому
дванадцятимісячний період для сплати
авансових внесків визначається
починаючи з березня поточного звітного
(податкового) року по лютий наступного
звітного (податкового) року включно.

В матеріалах справи міститься
Податкова декларація з податку на
прибуток підприємства №26199714 від 26.02.2014
за 2013 рік, в графі 20 зазначено «Сума
нарахованого авансового внеску у
зв'язку із виплатою дивідендів
(прирівняних до них платежів), що має
бути сплачена у звітному (податковому)
періоді за місцезнаходженням
юридичної особи - платника
консолідованого податку» складає 2 307
266 грн. та в графі 23 зазначено
«Авансовий внесок ((рядок 10+рядок 11+
рядок 12 Податкової декларації з
податку на прибуток підприємства -
рядок 13.1 - рядок 13.2 - 13.6 додатка ЗП до
рядка 13 Податкової декларації з
податку на прибуток підприємства)/12), що
підлягатиме сплаті щомісячно» складає
449 956 грн.

Таким чином, позивачем податковою
декларацією річною за 2013 самостійно
було сформовано суму авансового внеску
у зв'язку із виплатою дивідендів, що має
бути сплачено у звітному податковому
періоді (рядок 20) та визначено суму
авансових внесків, що підлягає сплаті
щомісячно (рядок 23).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України, платники
податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 млн. грн.) щомісяця
сплачують авансований внесок з податку
на прибуток у порядку і в строки, які
встановлені для місячного податкового
періоду, у розмірі не менше 1/12
нарахованої до сплати суми податку за
попередній звітний (податковий) рік без
подання податкової декларації.

Відповідач зазначає, що позивачем не
було сплачено узгоджену суму грошового
зобов'язання, у вигляді авансового
внеску з податку на прибуток за
березень 2014 року, в сумі 449 956 грн. в
результаті чого у Позивача виникла
недоїмка.

В матеріалах справи міститься облікова
картка платника податку по авансових
внесках з податку на прибуток
(позивача), в якій в графі недоїмка за
30.03.2014 складає 449956 грн., за 30.04.2014 складає
899912 грн., за 30.05.2014 складає 1349868 грн., за
30.06.2014 складає 1799824 грн.

Згідно зі статтею 59 Податкового
кодексу України, у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається також
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суми податкових зобов'язань у
встановлені цим Кодексом строки, без
попереднього надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Статтею 95 Податкового кодексу України
визначено, що орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

У відповідності до підпункту 89.1.1
пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу
України, право податкової застави
виникає у разі несплати у строки,
встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку.

Відповідно до підпункту 89.3 пункту 89.3
статті 89 Податкового кодексу України,
майно, на яке поширюється право
податкової застави, оформлюється актом
опису.

З матеріалів справи вбачається, що
податковим органом 31.03.2014 винесено
Вимогу №105-11 (форм "Ю"), в якій
зафіксовано суму податкового боргу КП
"Київреклама" за узгодженими грошовими
зобов'язаннями в розмірі 449 956,00 грн., за
авансові внески з податку на прибуток
підприємств та фінансових установ
комунальної власності та 31.03.2014
податковим органом прийнято Рішення
№6868/10, яким прийнято рішення про опис у
податкову заставу майна Позивача.

Податковим керуючим Пономаренком Ж. В.
31.03.2014 було складено Акт опису майна №9,
відповідно до якого, проведено опис
майна КП "Київреклама" на суму 653 333,37
грн.

Крім того, Судом встановлено, що не
погоджуючись з винесеною податковою
вимогою Комунальне підприємство
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників, в
якому просить суд: зобов'язати
Центральний офіс (ідентифікаційний код
2608870) зарахувати КП "Київреклама"
(ідентифікаційний код 26199714) авансові
внески з податку на прибуток при
виплаті дивідендів у розмірі 1 620 498,00
грн. в рахунок авансового внеску з
податку на прибуток підприємств та
фінансових установ комунальної
власності (а саме: за березень 2014 року у
розмірі 449 956,00 грн.; за квітень 2014 р. у
розмірі 449 956,00 грн.; за травень 2014 року
у розмірі 449 956,00 грн.; за червень 2014 року
у розмірі 270 630,00 грн.); визнати
протиправними та скасувати Рішення про
опис майна у податкову заставу
№6868/10/28-10-25-17 від 31.03.2014 (надалі - Рішення
№6868/10) та Податкову вимогу №105-11 від
31.03.2014 (Вимога №105-11) про сплату
авансового внеску з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності за
березень 2014 року у розмірі 449 956,00 грн.
Центрального офісу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.05.2014 по справі №826/4492/14 (надалі по
тексту Постанова № 826/4492/14) було
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову Комунальному
підприємству Виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників.

У постанові № 826/4492/14 зокрема було
встановлено про відсутність
правомірних підстав внесення змін до
особової картки особового рахунку
підприємства шляхом зарахування
авансового внеску з податку на
прибуток при виплаті дивідендів в
рахунок авансового внеску з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності, а тому
відповідачем було правомірно винесено
Вимогу №105-11 та Рішення №6868/10.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.2014 було
залишено без змін Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.05.2014.

У відповідності до частини першої
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вже було встановлено судом
Позивачем платіжним дорученням №1225
від 19.05.2014 перераховано авансовий
внесок, нарахований на суму дивідендів.

Відповідно до статті 153 Податкового
кодексу України, оподаткування
дивіденді підпадає під категорію
операцій особливого виду.

Згідно підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті
153 Податкового кодексу України, крім
випадків, передбачених підпунктом 153.3.5
цього пункту, емітент корпоративних
прав, який приймає рішення про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам), нараховує та вносить до
бюджету авансовий внесок із податку в
розмірі ставки, встановленої пунктом
151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої
на суму дивідендів, що фактично
виплачуються, без зменшення суми такої
виплати на суму такого податку.
Зазначений авансовий внесок вноситься
до бюджету до/або одночасно з виплатою
дивідендів.

Позивач Листом від 19.05.2014 звернувся до
Центрального офісу з повідомленням про
сплату ним авансового внеску з податку
на прибуток при виплаті дивідендів у
сумі 1 238 559,00грн. (код бюджетної
класифікації 11020200) та проханням про
пере зарахування зазначеної суми в
рахунок авансових внесків за податку
на прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності (код
бюджетної класифікації 00123200), а саме за
червень 2014 -179 326,00грн. за липень - 449 956,00
грн. за серпень - 449 956,00 грн. за вересень -
449 956,00 грн.

Податковий орган Листом від 02.06.2014
надав відповідь про неможливість
такого перезарахування з підстав
наявності у Позивача податкового
боргу.

Як вже було встановлено судом та не
заперечується сторонами, податковий
борг у Позивача виник внаслідок
несплати ним узгодженої суми грошового
зобов'язання, у вигляді авансового
внеску з податку на прибуток за
березень 2014 року.

Згідно карток особових рахунків КП
«Київреклама» станом на 03.07.2014 у
позивача обліковується податковий
борг з авансових внесків з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної форми власності у
розмірі 1 799 824,00грн.

У відповідності до пунктів 43.1, 43.2
статті 43 Податкового кодексу України,
помилково та/або надміру сплачені суми
грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу. У
разі наявності у платника податків
податкового боргу, повернення
помилково та/або надміру сплаченої
суми грошового зобов'язання на
поточний рахунок такого платника
податків в установі банку або шляхом
повернення готівковими коштами за
чеком, у разі відсутності у платника
податків рахунку в банку, проводиться
лише після повного погашення такого
податкового боргу платником податків.

Згідно з підпункту 14.1.115 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України, .
надміру сплачені грошові зобов'язання -
суми коштів, які на певну дату
зараховані до відповідного бюджету
понад нараховані суми грошових
зобов'язань, граничний строк сплати
яких настав на таку дату.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87
Податкового кодексу України платнику
податків достатньо для зарахування
переплати з певного платежу в
погашення грошового зобов'язання
подати заяву довільної форми з
обов'язковим зазначенням напряму
здійснення такого платежу, а саме на
погашення грошового зобов'язання з
іншого платежу. Вжиття будь-яких
додаткових дій з боку платника
податків щодо сплати грошових
зобов'язань шляхом поданням такої
заяви Податковим кодексом України не
вимагається. Виконання обов'язку
платника податків зі сплати грошового
зобов'язання за рахунок переплат
жодним чином не обумовлюється
будь-якими діями податкового органу.

Відповідно до пункту 3 Порядку
взаємодії територіальних органів
Міністерства доходів і зборів України,
місцевих фінансових органів та
територіальних органів Державної
казначейської служби України у процесі
повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, затвердженого
Наказ Міністерства доходів і зборів
України, Міністерства фінансів України
30.12.2013 № 882/1188, у разі наявності у
платника податків податкового боргу
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум грошових зобов'язань на
поточний рахунок такого платника
податків в банку, готівкою або з метою
використання у подальших розрахунках
як авансових платежів (передоплати) /
грошової застави проводиться лише
після повного погашення такого
податкового боргу платником податків.

Таким чином, положення Податкового
кодексу України передбачають
виконання грошових зобов'язань як за
рахунок грошових коштів платника
податку, так і за рахунок наявних у
платника податків переплат з платежів
по податкам. В свою чергу, авансовий
внесок з податку на прибуток є грошовим
зобов'язанням у розумінні положень
підпунктів 14.1.39 та 14.1.156 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України.

Відповідач наголошує, що в листі від
19.05.2014 Позивач просить здійснити
перезарахування коштів в рахунок
сплати авансових внесків за червень,
липень, серпень і вересень 2014 року, в
той час недоїмка по авансових внесків
за податку на прибуток виникла в лютому
2014 року і продовжує збільшуватися.

Не здійснюючи погашення податкового
зобов'язання з авансових внесків з
податку на прибуток підприємств та
фінансових установ комунальної форми
власності, Позивач 19.05.2014 платіжним
дорученням здійснює сплату авансового
внеску з податку на прибуток при
виплаті дивідендів (з підстав
визначених статті 153 Податкового
кодексу України) у сумі 1 238 559,00 грн., яка
повною мірою врахована контролюючим
органом та відображена в особовій
картці платника податку, що зумовило
збільшення переплати в особовій картці
з податку на прибуток.

Отже, погашення суми заборгованості по
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності не
відбулося.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, Судом встановлено, що станом
на 03.07.2014 у КП «Київреклама»
обліковується податковий борг з
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної форми власності - 1
799 824,00грн. та не погашений в повному
обсязі, а отже, наявність податкового
боргу не дає можливості зарахування
суми сплаченої Позивачем 19.05.2014, адже
першочергово погашається більш пізнє
податкове зобов'язання платника
податку.

Крім того, в листі податковим органом
було роз'яснено Позивачу, що відповідно
до підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153
Податкового кодексу України, у разі
якщо сума авансового внеску,
попередньо сплаченого протягом
звітного періоду, перевищує суму
податкових зобов'язань підприємства за
податком на прибуток такого звітного
періоду, сума такого перевищення
переноситься у зменшення податкових
зобов'язань наступного податкового
періоду, та відображається у
декларації з податку на прибуток
підприємств у рядку 13.5.2. Тобто,
сплачені авансові внески при виплаті
дивідендів відображаються в рядку 13.5
додатка ЗП Декларації з податку на
прибуток та будуть використані на
зменшення нарахованої суми за
результатами 2014 року. Також сума
сплачених авансових внесків буде
врахована в додатку ЗП по р. 13.5 на
зменшення податку на прибуток в
декларації за 2014 рік, нарахована по р.20
та відображена в інтегрованій картці
платника.

Отже, сума переплати з податку на
прибуток може бути використана
Позивачем у зменшення податкових
зобов'язань наступного податкового
періоду, в той час дана сума не може
бути використана для погашення
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності за
червень, липень, серпень та вересень 2014
року.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позивач безпідставно звернувся до
Податкового органу з проханням про
перезарахування зазначеної суми
авансового внеску з податку на
прибуток підприємств при виплаті
дивідендів, в рахунок авансових
внесків за податку на прибуток
підприємств та фінансових установ
комунальної власності, оскільки
податковий борг унеможливлює
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум грошових зобов'язань,
незалежно від мети їх подальшого
використання.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов