Справа № 2а-7352/10/1370
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Справа
№ 50132/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суду у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Сапіги В.П., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Сокальському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
травня 2011 року по справі за позовом
Державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» до Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області,
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Львові про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Державне відкрите акціонерне
товариство «Шахта «Надія»(далі - ДВАТ
«Шахта «Надія») звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Сокальському
районі Львівської області (далі - ДПІ в
Сокальському районі Львівської
області) про визнання неправомірними
дії відповідача стосовно зміни
призначення платежу, зобов'язання
відповідача провести зарахування
сплачених коштів позивачем по
платіжному дорученню від 08.04.2010 року за
№ 833 на суму 200000 00 грн. та від 14.04.2010 року
за № 888 на суму 1500000, 00 грн., від 23.04.2010
року за № 937 на суму 700000, 00 грн., від
30.04.2010 року за № 1040 на суму 35182, 00 грн.
згідно призначення.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що податковий орган
не має права самостійно змінювати
призначення платежу, визначеного
платником податків при здійсненні
розрахунків зі сплати податків,
зокрема, з метою погашення податкового
боргу змінювати період за який
сплачується податкове зобов'язання.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2011
року позовні вимоги задоволено
повністю. Суд виходив з того, що
податковий орган вправі лише
розподіляти суми, які надійшли та
направленні на погашення податкового
боргу, а не сплачені позивачем поточні
податкові зобов'язання, а тому підстави
для розподілу сплачених сум відсутні.
Право визначити призначення платежу
належить виключно платнику.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідачем подано
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Покликання маються на те, що проведення
операцій в особових рахунках платників
здійснюється в хронологічному порядку.
Облік платежів у картках особового
рахунку за своєю юридичною природою не
є тими діями, які породжують для
платника будь-які юридичні наслідки.
Також позиція підтверджується
практикою Верховного Суду України та
Вищого адміністративного суду України.

Мотиви заперечення апеляційної скарги,
які були направленні на адресу суду є
аналогічними позовним вимогам.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
було розподілено сплачені суми, а саме -
08.04.2010 року платіжним дорученням № 833
суму у розмірі 200000, 00 грн. з
призначенням платежу ПДВ за березень
2010 року, 14.04.2010 року платіжним
дорученням № 888 суму у розмірі 1500000, 00
грн. з призначенням платежу ПДВ за
березень 2010 року, 23.04.2010 року платіжним
дорученням № 937 суму у розмірі 700000, 00
грн. з призначенням платежу ПДВ за
березень 2010 року, 30.04.2010 року платіжним
дорученням № 1040 суму у розмірі 35 182, 00
грн. з призначенням платежу ПДВ за
березень 2010 року, шляхом направлення
сум, сплачених платіжними дорученнями
на погашення існуючого податкового
боргу та пені.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 29
березня 2004 року за №377/8976, з наступними
змінами та доповненнями, передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу». Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилась колегія
суддів, що право визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику, а Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, проте відсутній
такий, як зміна призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків, а відтак податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначеного платником податків.

Відповідно до Інструкції «Про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби», затвердженої
Наказом Державної податкової
адміністрації від 18.07.2005 № 276, облік,
контроль і складання звітності щодо
платежів, що надходять до бюджету,
здійснюється органами державної
податкової служби з використанням
автоматизованої інформаційної
системи, що забезпечує єдиний
технологічний процес уведення.

У картках особових рахунків платників
податків на дату проведення останньої
облікової операції підбиваються
підсумки за всіма графами карток
особових рахунків з початку місяця та з
початку року (крім граф, що
відображають сальдо розрахунків з
бюджетом). На кінець місяця після
проведення останньої операції
здійснюється запис указаних
підсумкових рядків до особового
рахунку.

Для контролю за погашенням податкового
боргу та застосуванням передбачених
нормативно-правовими актами заходів з
його ліквідації за запитами
підрозділів органу державної
податкової служби підрозділом
адміністрування облікових показників
та звітності формуються відомості про
платників, що мають податковий борг.
Зазначені відомості формуються на дату
запиту для подальшої передачі вказаним
підрозділам в електронному вигляді.

На суми податкового боргу підрозділом
забезпечення податкових зобов'язань
органами державної податкової служби
формуються податкові вимоги за формою
та в порядку, затвердженими наказом ДПА
України від 03.07.2001 року № 266 «Про
затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
України податкових вимог платникам
податків». Податкові вимоги формуються
засобами програмного забезпечення на
підставі облікових даних карток
особових рахунків платників податків
та реєструються у реєстрі виданих
податкових вимог за кожним боржником
окремо.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, оскільки наведені положення
законодавства дають підставу для
висновку про наявність у платника
податків матеріально-правового
інтересу в тому, щоб дані карток
особових рахунків правильно
відображали фактичний стан платежів до
бюджету, а зміна цільового призначення
платежу можлива тільки за згодою
платника податку.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області залишити без
задоволення, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
травня 2011 року по справі № 2а-7352/10/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
В.П. Сапіга

Р.П. Сеник