Справа № 816/3421/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3421/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання
-Січевської Т.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Клименко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП
ОСОБА_3.) звернулася до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі по тексту -
ДПІ у м. Полтаваі) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 06 травня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що прийняте відповідачем за
наслідками перевірки спірне податкове
повідомлення-рішення № від 06
травня 2014 року є неправомірним,
оскільки при формуванні податкового
кредиту позивачем дотримані вимоги
Податкового кодексу України. Наполягав
на тому, що здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами в перевіряємому періоді
повністю підтверджуються наявними у
позивача первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. Зазначав, що платник не несе
відповідальності за дії всіх
підприємств та організацій, що беруть
участь у процесі сплати податків до
бюджету. А тому, з урахуванням
вищевикладеного вважає податкове
повідомлення-рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
мотивуючи правомірністю висновків
проведеної документальної невиїзної
позапланової перевірки позивача по
взаємовідносинах з ТОВ "БТС - Арон" за
серпень 2011 року та ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий союз" за грудень 2012
року в ході якої встановлено завищення
податкового кредиту. Вказував на те, що
згідно акту ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів м. Києва від 08 листопада 2012
року №4703/22-3/34979593 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "БТС
"Арон" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 01 серпня 2011 року по 30 серпня 2011
року встановлено відсутність ТОВ "БТС
"Арон" за адресою реєстрації та
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів
підприємницької діяльності. Також,
відповідно до акту перевірки "Про
результати виїзної позапланової
перевірки ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства про збір та облік
єдиного соціального внеску, валютного
та іншого законодавства за період з 01
квітня 2011 року по 31 жовтня 2013 року"
встановлено, зокрема, відсутність у ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
необхідних умов для досягнення
відповідних результатів в силу
відсутності управлінського та
технічного персоналу, основних
засобів, складських приміщень та
транспортних засобів. Зазначене
свідчить про відсутність у ТОВ "БТС
"Арон" та ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий союз"
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутності фактичних дій, спрямованих
на здійснення взятих на себе
зобов'язань. За таких обставин
податкове повідомлення-рішення
№ від 06 травня 2014 року, прийняте
ДПІ у м. Полтаві, є правомірним.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) зареєстрована як
фізична особа - підприємець 14 березня
2006 року, номер запису про державну
реєстрацію 2 009953 (а.с. 157).

Позивач взятий на облік в органах
державної податкової служби з 16
березня 2006 року за № 589/29-221 (а.с. 155) та
являється платником податку на додану
вартість (а.с.158), що сторонами не
оспорюється.

Видами діяльності позивача є: надання
інших допоміжних комерційних послуг,
н.в.і.у., неспеціалізована оптова
торгівля; вантажний автомобільний
транспорт; інша допоміжна діяльність у
сфері транспорту (а.с.214).

ДПІ у м. Полтаві згідно із підпунктом
20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI, проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 по
взаємовідносинах з ТОВ "БТС-Арон" за
серпень 2011 року та ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" за грудень 2012
року.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами документальної
позапланової перевірки фінансово -
господарської діяльності ФОП ОСОБА_3
складено акт від 10 квітня 2014 року
№2368/16-01-17-01-11/НОМЕР_1, за висновками
якого встановлено порушення позивачем
пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту
198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI, із змінами та доповненнями, в
частині завищення податкового кредиту
на суму ПДВ 10777 грн, у тому числі за
серпень 2011 року в сумі 4707 грн та за
грудень 2012 року в сумі 6070 грн (а.с.179-198).

На підставі акту перевірки від 10 квітня
2014 року №2368/16-01-17-01-11/НОМЕР_1 ДПІ у м.
Полтаві 06 травня 2014 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
(а.с. 201), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 13471 грн 25 коп.,
в тому числі за основним платежем в
розмірі 10777 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 2694
грн 25 коп.

Збільшуючи фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_3 суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за
результатами взаємовідносин з ТОВ
"БТС-Арон" податковий орган виходив з
наступного: відповідно до Акту ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів м.
Києва від 08 листопада 2012 року
№4703/22-3/34979593 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"БТС-Арон" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період 01 серпня 2011 року-30 серпня 2011
року" податковим органом встановлено,
що стан платника "8"- направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням; встановлено
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, оборотних кошті, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів при значних
обсягах реалізації товарів, робіт,
послуг). З огляду на викладено,
відповідач зазначав, що неможливо
встановити правильність формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту. Також, проведеною перевіркою
встановлено відсутність необхідних
умов у ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" для досягнення
відповідних результатів в силу
відсутності управлінського та
технічного персоналу, основних
засобів, складських приміщень,
адміністративно - господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе обов'язків.

Позивач, не погоджуючись із позицією
відповідача щодо правомірності
збільшення йому суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, звернувся до суду з вимогою
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 06
травня 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню - рішенню, суд
дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Судом встановлено, що відповідно до
укладених договорів оренди автовишки
ВС-22МС від 03 січня 2011 року та від 03 січня
2012 року, позивач орендував транспорті
засоби, а саме: автомобіль ЗІЛ 43412 СПГ
вантажний автопідйомник автовишки
ВС-22МС, державний номер НОМЕР_2, 1989 року
випуску (а.с. 37-40). Пунктом 2.4 зазначених
договорів зазначено, що орендар
зобов'язаний придбати за власний
рахунок паливно - мастильні матеріали,
запчастини, виконувати поточний ремонт
та поточне обслуговування автомобіля
за свій рахунок.

У договорах від 03 січня 2011 року та від 03
січня 2012 року про оренду автомобіля
зазначено, що позивач орендував
автомобіль бензовоз ГАЗ 531201 Шасі (рама)
НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_4, 1989 року
випуску (а.с. 41-42) та автомобіль ГАЗ 53,
державний номер НОМЕР_4, 1989 року випуску
(ас.43-44). Пунктом 2.4 зазначених договорів
зазначено, що орендар зобов'язаний
придбати за власний рахунок паливо -
мастильні запасні частини, виконувати
поточний ремонт та поточне
обслуговування автомобіля за свій
рахунок.

Також, судом встановлено, що у
власності позивача знаходиться
вантажний автомобіль Renault, державний
номер НОМЕР_5 , 1997 року випуску (а.с. 47). За
позивачем зареєстроване нерухоме
майно для зберігання вищевказаних
автомобілів (а.с. 48).

Щодо взаємовідносин ТОВ "БТС "Арон" (код
ЄДРПОУ 51) із фізично особою -
підприємцем ОСОБА_3 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) судом встановлені
наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що для
обслуговування та ремонту орендованих
та вланих автомобілів позивача,
останнім придбано у ТОВ "БТС "Арон"
автозапчастини на загальну суму 16966 грн
56 коп., в тому числі ПДВ 2827 грн 76 коп.
(пневморесcора, полуресора, драбина,
гайка М 24*1,5, салейнтблок, палець
реcсори, тормазна камера, важіль
томозний, футорка, гайка колісна,
підшипник 7610, підшипник 7612, акумулятор
6ст90, масло ВМГЗ, РВД, масло 15W40) та
автошини 385/65-22,5 Mishelin на загальну суму
11280 грн 00 коп., в тому числі ПДВ на суму
1880 грн 00 коп.

За наслідками здійснення
господарських операцій із ТОВ "БТС
"Арон" останнім виписано позивачу
видаткові накладні: від 15 серпня 2011
року № 343-2 (а.с. 12) і від 29 серпня 2011 року
№ 350-1 (а.с. 14) та податкові накладні від 15
серпня 2011 року №73 (а.с. 11) і 29 серпня 2011
року №129 (а.с. 13).

Дослідивши вказані первинні документи
ТОВ "БТС "Арон" для документального
оформлення господарських операцій з
придбання ФОП ОСОБА_3 товарів, суд не
має підстав для визнання їх такими, що
не відповідають вимогам оформлення
первинних документів бухгалтерської
та податкової звітності, а саме,
останні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
товару, ціну товару. Будь-яких порушень
щодо оформлення накладних судом не
встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
податкового органу відсутні.

Транспортування придбаного позивачем
товару здійснювалося власним
автотранспортом ФОП ОСОБА_3 -
автомобіль Renault, водієм ОСОБА_5, який
відповідно до трудового договору
(а.с.31-33) перебував у трудових
відносинах з ФОП ОСОБА_3 (а.с. 211) та
відповідно до наданого подорожнього
листа від 29 серпня 2011 року (а.с. 15-16)
перевезення здійснювалося з м.Києва до
м.Полтава.

Про фактичне використання придбаних
автозапчастин у власній господарській
діяльності позивача свідчать зокрема:
акт від 30 серпня 2011 року про
встановлення автозапчастин на
автомобілі ГАЗ 53, державний номер
НОМЕР_4, причеп Fruehauf, державний номер
НОМЕР_6, Renault державний номер НОМЕР_5 та
ЗІЛ 431412 СПГ державний номер НОМЕР_2
(а.с.19).

Також судом встановлено, що розрахунок
за придбаний товар здійснювався
позивачем у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "БТС "Арон",
що підтверджується платіжними
дорученнями від 26 серпня 2011 року №987 на
суму 16966 грн 56 коп., призначення платежу
за запчастини зг. рах. Б/н від 15 серпня
2011 року (а.с. 140) та від 31 серпня 2011 року
на суму 11280 грн, призначення платежу за
а/шини зг. рах. Б/Н від 29 серпня 2011 року, у
тому числі ПДВ 1880 грн (а.с. 142).

Щодо взаємовідносин фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 із Товариством із
обмеженою відповідальністю
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
(код ЄДРПОУ 37) судом встановлені
наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в
грудні 2012 року придбала у ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
автозапчастини на загальну суму 36423,72
грн. в тому числі ПДВ 6070,62 грн.

Між позивачем та "Придніпровський
Агропромисловий Союз" 17 грудня 2012 року
укладено Договір №17/12 на постачання
продукції (а.с. 20-21).

За умовами договору постачальник (ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий
Союз") зобов'язується постачати якісні
запчастини та автошини до
автомобільної техніки (Продукцію), а
покупець (ФОП ОСОБА_3.) прийняти
продукцію та своєчасно сплатити її
вартість за умовами даного Договору
(пункт 1.1. Договору). Загальна суму
Договору складається із суми всіх
оплачених рахунків - фактур, які є
невід'ємною частиною цього Договору
(пункт 2.3.1 Довору). Оплата продукції
здійснюється Покупцем шляхом
перерахунку грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника
(пункт 2.5 Договору). Приймання Продукції
за кількістю та якістю здійснюється
сторонами в порядку, установленому
чинним законодавством (пункт 3.2
Договору).

Оглянувши вказаний договір суд не
знаходить підстав для висновку про
невідповідність форми або змісту
договору положенням закону,
відсутності у сторін договору
правоздатності або дієздатності
суб'єктів господарювання, а тому визнає
дані договір належним та допустимим
доказом факту вчинення правочину в
розумінні статті 202 Цивільного кодексу
України.

На виконання досягнутих домовленостей
позивачем отримано від вказаного
контрагента автошини 8,25*20, автошини
9,00*20 на загальну суму 15219 грн 72 коп., в
тому числі ПДВ 2536 грн 62 коп. та вісь
п/приц Fruehauf б/у на загальну суму 21204 грн,
в тому числі ПДВ 3534 грн.

За наслідками здійснення
господарських операцій із ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
останнім виписано позивачу видатокі
накладні: від 17 грудня 2012 року №623 та
від 25 грудня 2012 року №636 (а.с. 22, 24) і
податкові накладні: від 17 грудня 2012
року №29 та від 25 грудня 2012 року №44 (а.с.
23, 25).

Дослідивши вказані первинні документи
ТОВ "Придніпровський Агропромисловий
Союз" для документального оформлення
господарських операцій з придбання
ФОП ОСОБА_3 товару, суд не має підстав
для визнання їх такими, що не
відповідають вимогам оформлення
первинних документів бухгалтерської
та податкової звітності, а саме,
податкові накладні та видаткові
накладні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень
щодо оформлення накладних судом не
встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
податкового органу відсутні.

Факт транспортування придбаного
позивачем товару підтверджується
наявною у матеріалах справи
товарно-транспортною накладною від 25
грудня 2012 року (а.с. 26), в якій зазначено,
що пунктом навантаження є місто
Кременчук, а пунктом призначення м.
Полтава. Вказаний товар перевозився
автомобілем "Renoult", державний номер
НОМЕР_5, водієм ОСОБА_4, який, відповідно
до трудового договору, перебував у
трудових відносинах із фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_3 Для здійснення
перевезення водію 25 грудня 2012 року було
виписано подорожній лист вантажного
автомобіля (а.с.27-28).

Про фактичне використання придбаний
автозапчастин у власній господарській
діяльності ФО-П ОСОБА_3 свідчить акт від
26 грудня 2012 року про встановлення
автозапчастин на автомобілі: ГАЗ 53,
державний номер НОМЕР_4, причім Fruehauf,
державний номер НОМЕР_6 та на ЗІЛ 431412
СПГ, державний номер НОМЕР_2 (а.с.30).

Також судом встановлено, що розрахунок
за придбаний товар здійснювався
позивачем у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий
Союз", що підтверджується платіжними
дорученнями від 17 грудня 2012 року №1146 та
від 03 січня 2013 року №1149 (а.с. 141, 143).

Отже, позивачем, на підставі належним
чином оформлених податкових накладних,
які зареєстровані в реєстрі отриманих
та виданих податкових накладних, та
інших первинних бухгалтерських
документів, правомірно включено суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та відображено у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість.

Суд враховує, що відповідно до пункту
201.8 статті 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Тому, стосовно контрагентів позивача -
ТОВ "БТС-Арон" та ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз", слід зазначити,
що фактів визнання недійсним або
анулювання свідоцтв про державну
реєстрацію на момент здійснення
господарських операцій судом не
встановлено; на момент здійснення
господарської операції контрагенти
знаходилися в Єдиному державному
реєстрі, а також мали свідоцтва про
реєстрацію платниками податку на
додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше
припинення юридичної особи та
анулювання свідоцтва платника ПДВ не
робить виписані ним первинні документи
та податкові накладні недійсними та не
позбавляють позивача права на
формування на їх підставі податкового
кредиту.

Посилання відповідача у акті перевірки
та у своїх запереченнях на той факт, що
у контрагентів позивача - ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
та ТОВ "БТС-Арон", відсутні основні
фонди та трудові ресурси для
здійснення видів діяльності,
визначених згідно довідок з ЄДР, судом
оцінюються критично. Суд вважає
необхідним зазначити, що чинним
законодавством не заборонено
використовувати залучені трудові
ресурси. Крім того, ні в акті перевірки,
ні в подальших поясненнях, відповідач
не визначив, яка саме кількість людей
повинна була виконувати роботи, що
придбавалися позивачем у вищевказаних
контрагентів.

Крім того суд зазначає, що чинним
законодавством України на учасників
цивільно-правових відносин, які є
платниками податків, не покладено
обов'язку та не визначено право
перевірки відповідності законодавству
статусу контрагентів, в т.ч.
перебування за місцезнаходженням, та
дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно частини другої статті 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 2442
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 31 січня 2011 року
Верховним Судом України винесена
постанова у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по
цій справі зазначено, що у постановах
Верховного Суду України від 9 вересня
2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010
року у справі N 21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до статті 1 Закону
України "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", статті 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року
Україна визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в
ухвалених Рішеннях, а саме у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом. Відповідачем не надано жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентами при здійсненні ними
договірних відносин взаємоузгоджених
зловмисних дій, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Наявності таких
доказів, зокрема вироку суду,
постановленого у кримінальній справі
стосовно фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 чи її контрагентів ТОВ "БТС
"Арон" та ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз". Твердження
відповідача про відсутність
здійснення господарської операції
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
фактично ґрунтуються на підставі Актів
перевірок її контрагентів. Податковим
органом не доведено фактичних
обставин, які ставлять під сумнів
реальність господарської операції.
Придбані позивачем автозапчастини
відповідають меті діяльності
останнього...

Отже, дослідження наявних у справі
доказів у їх сукупності, дає суду
підстави для висновку про відсутність
в діях фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 порушень податкового
законодавства, визначених актом
перевірки №2368/16-01-17-01-11/НОМЕР_1 від 10
квітня 2014 року, на підставі висновків
якого відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 06
травня 2014 року.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу
частини другої статті 71 цього Кодексу
щодо процесуального обов'язку
відповідача, останній в ході судового
розгляду справи правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від 06
травня 2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 13471 грн 25
коп. в тому числі за основним платежем в
розмірі 10777 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 2694 грн 25 коп. не
довів, а відтак позовні вимоги фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про наявність законних
підстав для задоволення
адміністративного позову щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 06 травня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

При цьому, таке стягнення повинно
проводитися виключно за рахунок
бюджетних асигнувань розпорядника
бюджетних коштів - суб'єкта владних
повноважень, що був стороною у справі
та не на користь якого винесено рішення
суду.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Як свідчить наявна у матеріалах справи
квитанція №59Р29119 від 29 серпня 2014 року,
при зверненні до суду з даним
адміністративним позовом ФОП ОСОБА_3
сплачено 10 відсотків розміру ставки
судового збору, що становить 182,70 грн.

Отже, стягненню з Державного бюджету
України в особі Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на користь позивача підлягає
сума фактично сплаченого судового
збору в розмірі 182,70 грн.

В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону
України "Про судовий збір" органи
доходів і зборів звільнені від сплати
судового збору, а тому судовий збір в
сумі, що становить 90 відсотків розміру
ставки судового збору, з відповідача до
державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
№ від 06 травня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 судові витрати, понесені у
зв'язку зі сплатою судового збору у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70
(сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 26
вересня 2014 року.

Суддя
С.О. Удовіченко