Справа № 9101/193673/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

"26" грудня 2013 р. справа № 2а-9307/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Центрально-Міської районної у
місті Кривий Ріг ради

на постанову Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
17.01.2012 р. у справі № 2а-9307/11

за позовом ОСОБА_1,

до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Центрально-Міської районної у місті
Кривий Ріг ради

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановив:

У вересні 2011 року позивач
звернувся до суду першої інстанції з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Центрально-Міської районної у місті
ради в якому, просив зобов'язати
відповідача нарахувати щорічну
одноразову допомогу до Дня Перемоги,
згідно ч. 27 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як інваліду 3
групи - у розмірі 7 мінімальних пенсій
за віком за 2011 рік у сумі 4838 грн., з
урахуванням отриманих сум за вказаний
період.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Кривого рогу
Дніпропетровської області від 17.01.2012 р.
задоволено повністю:

- зобов'язано відповідача
нарахувати на користь позивача суму
недоотриманої в 2011 році щорічної
одноразової допомоги до Дня Перемоги,
як особі, яка постраждала від наслідків
аварії на ЧАЕС у 1988 році у розмірі 4838
грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач користується пільгами,
встановленими Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №3551-ХІІ від
22.10.1993 року, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим
30.08.2010 року та є інвалідом 3 групи.

В 2011 році відповідачем виплачено
позивачеві щорічну допомогу до 5 травня
в розмірі 510 грн. відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про розміри разової грошової

допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, та гарантії їх
соціального захисту», «Про жертв
нацистських переслідувань» №341 від
04.04.2011 року.

Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх гарантії їх соціального
захисту" щорічно до 5 травня інвалідам
війни 3 групи виплачується грошова
допомога у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

На час проведення виплат дія ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх гарантії їх
соціального захисту" не призупинялася,
а зміст цієї статті не змінювався.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України встановлено, що виключно
законами визначаються, зокрема, основи
соціального захисту.

Відповідно до статті 113
Конституції України Кабінет
Міністрів України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, а також указами Президента
України та постановами Верховної Ради
України, прийнятими відповідно до
Конституції та законів України.

Кабінету Міністрів України не
надано право встановлювати розмір
разової грошової допомоги до 5 травня,
передбачених ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
гарантії їх соціального захисту".

Отже, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, постанова
Кабінету Міністрів України №341 від
04.04.2011 р. застосуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, яким
обставини в справі встановлені
правильно та порушень норм
матеріального і процесуального права
не допущено, тому підстав для
скасування судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету
Центрально-Міської районної у місті
Кривий Ріг ради залишити без
задоволення.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
17.01.2012 р. у справі № 2а-9307/11 залишити без
змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після надіслання її копій особам, що
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в порядку та строки
встановлені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун