Справа № 805/13145/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.

в с т а н о в и л а:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги та застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між Міністерством фінансів України та Акціонерною генеруючою компанією «Донбасенерго» 26.11.1996 року було укладено договір про надання субкредиту № 2014-2 стосовно використання коштів, наданих Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Договір про надання позики №4098 UA від 01 листопада 1996 року) для фінансування Проекту розвитку ринку електроенергії.

Згідно пункту 3.18 зазначеного договору, за прострочення виплат на погашення основної суми субкредиту та відсотків по ньому Акціонерна генеруючи компанія «Донбасенерго» виплачує Міністерству фінансів України штраф у обсягах та порядку, встановленому для цього чинним законодавством України.

П.п. 4.1.1 п.4.1 розділу 4 договору передбачено, що відповідач по справі зобов'язаний своєчасно здійснювати перерахування в рахунок погашення заборгованості по основній сумі субкредиту та відсоткам по ній.

20.12.2000 року між Міністерством фінансів України, Міністерством палива та енергетики України та ВАТ «Донбасенерго» укладено субкредитну угоду №101-04/57, відповідно до якої позичальнику надається частина коштів кредиту Європейського банку реконструкції та розвитку та позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі, згідно з положеннями цієї угоди.

Згідно п.п. 13.2 п.13 розділу 4 угоди за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх обов'язків по своєчасному погашенню основної суми кредиту, сплати відсотків за користування нею та інших платежів за угодою він сплачує кредитору пеню з розрахунку 120 % облікової ставки НБУ від суми недоплати, розрахованої за кожен день прострочення платежу в порядку, визначеному чинним законодавством України.

В рамках спільного з ЄБРР проекту «Кредит на закупівлю палива на зимовий період 2000/2001» за Субкредитною угодою від 20.12.2000 року за № 101-04/57 енергогенеруючою компанією була накопичена заборгованість перед державним бюджетом в розмірі 798167,72грн.(пеня за невиконання умов надання кредиту)(подання від 19.08.2013 року за № 34). У зв'язку з цим, органом казначейства внесені подання до податкового органу з метою здійснення позивачем заходів щодо стягнення з ПАТ «Донбасенерго» суми пені.

Надаючи правову оцінку обаствинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Порядком обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів України у 1993 -1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 174, регламентовано дії органів виконавчої влади та банків - агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб'єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, встановлено механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998 роках.

Згідно з п. 11 вказаного Порядку, нарахування пені починається з моменту виникнення простроченої заборгованості і припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання повинне бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором про надання кредиту, бюджетної позички/фінансової допомоги. Пунктом 12 Порядку передбачено, що на прострочену заборгованість за кредитами пеня нараховується Міністерством фінансів України, а на прострочену заборгованість за бюджетними позичками/фінансовою допомогою - територіальними органами державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника.

Відповідно до п.2 Порядку кредит - сума коштів, надана боржнику за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, на умовах кредитної (субкредитної) угоди.

Згідно умов п.3.18 Договору про надання субкредиту № 2014-2 від 26.11.1996 року за прострочку виплат на погашення основної суми субкредиту та відсотків по ньому відповідач виплачує Міністерству фінансів України штраф у обсягах та порядку, встановленому для цього чинним законодавством України.

Стосовно правомірності нарахування суми пені, визначеної в поданні № 34 від 19.08.2013 року щодо стягнення простроченої заборгованості за невиконання своїх зобов'язань щодо погашення Субкредитної угоди № 101-04/57 від 20.12.2000 року, (наданих в рамках проектів, які фінансуються Європейським банком реконструкццї та розвитку в сумі 798167,72 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пеня по відсотках за кредити Європейського банку була нарахована відповідачу за період з 06.07.2001року по 12.12.2005року. Підставою для її нарахування в поданні № 34 від 19.08.2013 року зазначена ст. 17 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року за №2456-VI та Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2011року за №174.

Відповідно ч.3 ст. 17 Бюджетного кодексу України державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов'язань у спосіб, передбачений законом.

Правочин щодо надання державної (місцевої) гарантії оформляється в письмовій формі та має визначати: предмет гарантії; повні найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання і кредитора (у разі гарантування виконання зобов'язань за кредитним договором); обсяг кредиту (позики); обсяг гарантійних зобов'язань та порядок їх виконання; умови настання гарантійного випадку; строк дії гарантії.

Обов'язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії є укладення договору між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (відповідним місцевим фінансовим органом) та суб'єктом господарювання про погашення заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за виконання гарантійних зобов'язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов'язання суб'єкта господарювання: внести плату за надання державної (місцевої) гарантії; надати майнове або інше забезпечення виконання зобов'язань за гарантією; відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов'язані з виконанням гарантійних зобов'язань; сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат. Пеня нараховується за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені.

Проте, зазначена норма в такій редакції була прийнята Законом України від 07.07.2011 року № 3614-VI «Про внесення змін до Бюджетного колексу України та деяких інших законодавчих актів України».

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі закорнів та інших норимативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи що в періоді, за який відповідачу нарахована пеня, була чинною редакція Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 року, в якій ставка пені за прострочення відшкодування своїх зобов'язань за субкредитними угодами не була передбачена, судова колегія вважає, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів та Головним управлінням Державної казначейської служби у Донецькій області не було наведено правових підстав нарахування позивачу пені за Субкредитною угодою №101-04/57 від 20.12.2000 року.

Виходячи із встановлених ч.1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства меж перегляду судом касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, у судової колегії відсутні підстави для спростування встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: