Справа № 2а/759/100/13
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Святошинського районного
суду м.Києва від 22 квітня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції у м. Києві про
визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
про визнання дій неправомірними та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 25 травня
2004 року ВП № 17771851.

Постановою Святошинського районного
суду м.Києва від 22 квітня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі вироку Вінницького районного
суду від 12 лютого 1999 року у справі № 1-40
видано виконавчий лист від 04 серпня 1999
року про конфіскацію всього особистого
майна, що є власністю засудженого
ОСОБА_3 в прибуток держави.

25 травня 2004 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Святошинського управління юстиції у
місті Києві Коц О.М. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 17771851 по вищевказаному виконавчому
листу про конфіскацію майна
засудженого ОСОБА_3.

Не погоджуючись з вищевказаною
постановою та вважаючи її
протиправною, позивач звернувся до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV, сторони виконавчого
провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

В силу ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Боржник має право оскаржувати рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби виключно в
судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно ст. 181 КАС України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів; у триденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав, свобод
чи інтересів, у разі оскарження
постанови про відкладення провадження
виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
травня 2004 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Святошинського управління юстиції у
місті Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 17771851 про конфіскацію майна
засудженого ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно Акту державного виконавця від 08
лютого 2005 року, державним виконавцем
було здійснено вихід за адресою:
АДРЕСА_1 та встановлено, що для
перевірки майнового стану боржника та
опису квартири державному виконавцю не
було надано доступу до зазначеної
квартири, у зв'язку з тим, що вдома була
лише неповнолітня дитина (а.с. 123).

05 травня 2005 року державним виконавцем
було проведено опис та арешт майна
боржника за адресою: АДРЕСА_1, про що
складено акт (а.с. 121).

Так, ОСОБА_3 був присутнім під час
проведення опису та арешту майна,
однак, від підпису відмовився, про що
свідчить відмітка в Акті (а.с. 11-14).

20 липня 2005 року державним виконавцем
прийнято постанову про призначення
експерта для участі у виконавчому
провадженні для встановлення ринкової
вартості описаного майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 112)

Позивач посилається на те, що йому не
було відомо про існування виконавчого
провадження № 17771851, оскільки він не
отримував постанову про відкриття
виконавчого провадження від 25 травня
2004 року.

Разом з тим, зазначене спростовується
матеріалами справи, зокрема, 12
листопада 2007 року Старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Святошинського
управління юстиції у місті Києві на
адресу позивача направлено
вимогу-попередження № 58/36, в якій
вказано, що на виконанні відділу
державної виконавчої служби перебуває
виконавчий лист № 1-40, виданий 12 лютого
1999 року про конфіскацію всього майна
ОСОБА_3 (а.с. 111).

Крім того, 05 квітня 2008 року
відповідачем направлено на адресу
позивача вимогу № 71/36 із проханням
з'явитись до відділу державної
виконавчої служби Святошинського
управління юстиції у місті Києві для
ознайомленням з експертним висновком
про вартість ј квартири АДРЕСА_1 (а.с. 109).

Як вбачається з Акту державного
виконавця від 24 квітня 2008 року, на
прийом до державного виконавця для
ознайомлення з оцінкою майна - не
з'явився (а.с. 108).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 на виклики
державного виконавця не з'являвся,
ухилявся від виконання своїх
обов'язків, внаслідок чого неможливо
здійснювати подальшу реалізацію майна
боржника, 08 травня 2008 року постановою
державного виконавця застосовано до
позивача примусовий привід в
приміщення відділу державної
виконавчої служби Святошинського
управління юстиції у місті Києві (а.с.
106).

Як вбачається з рапорту ДІМ
Святошинського РУ капітана міліції
Бузулан С.А. від 20 травня 2008 року, в ході
виконання приводу ОСОБА_3 було
встановлено, що стан його здоров'я не
дозволяє йому виходити самостійно з
квартири, а тому примусовий привід
виконати не вдалося (а.с. 105).

Також, в матеріалах справи міститься
лист ОСОБА_3 від 04 травня 2011 року,
адресований відділу державної
виконавчої служби Святошинського
управління юстиції у місті Києві із
проханням надати інформацію про
підстави прийняття постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження (а.с. 84).

Крім того, 27 листопада 2012 року ОСОБА_3
звертався до прокурора Святошинського
району міста Києва із заявою про
проведення перевірки щодо незаконних
дій відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції в м. Києві в ході
виконавчого провадження (а.с. 77).

Таким чином, незважаючи на те, що
позивач не отримував постанову про
відкриття виконавчого провадження
№17771851 від 25 травня 2004 року, матеріали
справи свідчать про обізнаність
позивача про наявність щодо нього
виконавчих дій з приводу конфіскації
його майна.

З огляду на те, що позивачу було відомо
про наявність виконавчого провадження
№ 17771851 про конфіскацію майна, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_3

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Святошинського районного
суду м.Києва від 22 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 24.09.2014
року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.