Справа № 804/14873/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава
Вікторовича розглянувши у письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного Фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська до Дніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити певні дії, -
Позивач звернувся з позовом до
суду, у якому просить:
- визнати дії державного виконавця
Добриднік С.А. під час прийняття
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання рішення № 441 виданого 11.04.2011
року управлінням Пенсійного фонду
України в Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн. - неправомірними;
- скасувати постанову державного
виконавця Добриднік С.А. про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання рішення № 441
виданого 11.04.2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
- зобов'язати державного виконавця
Добриднік С.А. відкрити виконавче
провадження про примусове виконання
рішення № 441 виданого 11.04.2011 року
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач під час відмови у відкритті
виконавчого провадження не дотримався
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: стаття 26
вказаного закону України не містить
такої підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження як не
виконання позивачем пункту 13 Порядку
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5.
Постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження в супереч
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» та підпункту «г» пункту
1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 не
затверджена начальником відділу
державної виконавчої служби або його
заступником.

Ухвалою суду від 17.09.2014 року відкрито
провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився,
подав клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, через відділ діловодства суду
надав письмові заперчення на позовну
заяву, у яких вказує на те, що
оскаржувані дії та рішення прийнято
ним на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України. Оскільки
виконавчий документ неодноразово
повертався стягувачу у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, то
позивач у відповідності до п.13 Порядку
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5,
повинен був надати державному
виконавцю іншу наявну додаткову
інформацію про виявлене у боржника
майно. Оскільки така інформацію надана
не була, то відповідач відмовив у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження». Також
відповідач зазначив про те, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» не
підлягає затвердженню начальником
ВДВС або його заступником.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч.6 ст. 128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Суд дослідивши письмові докази наявні
у матеріалах справи, встановив
наступне.

Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13.12.2010 року «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» справи за позовами про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
належать до справ адміністративної
юрисдикції незалежно від суб'єкта
звернення до суду (частина п'ята статті
82 Закону України "Про виконавче
провадження") .

Таким чином, справа з урахуванням вимог
статей 18 та 19 КАС України підсудна
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду.

Стягувачем - управлінням Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі м. Дніпродзержинська, подано до
відповідача заяву про примусове
виконання виконавчого документу -
рішення про застосування фінансових
санкцій за приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески від 11.04.2011 року, № 441.

Суд зазначає, що позивач вже не в перше
подавав до примусового виконання
рішення про застосування фінансових
санкцій за приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески від 11.04.2011 року, № 441,
про що свідчать записи державного
виконавця про повернення виконавчого
документу стягувачу на обороті
рішення.

Судом встановлено, що 17.07.2014 року
державний виконавець відмовив у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: органом
Пенсійного фонду України в супереч
вимог пункту 13 Порядку взаємодії
органів державної виконавчої служби та
органів Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5,
не надано виконавцю іншу наявну
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно, про що виніс постанову
ВП № 44062384 від 17.07.2014 року.

Стосовно позовної вимоги - скасувати
постанову державного виконавця
Добриднік С.А. про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання рішення № 441 виданого 11.04.2011
року управлінням Пенсійного фонду
України в Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн., то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документу
викладено у статті 18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Суд також зазначає, що статтею 26 Закону
України «Про виконавче провадження» не
визначено, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
підлягає затвердженню начальником або
заступником начальника ВДВС.

За вказаних обставин суд відхиляє
доводи позивача про те, що постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження підлягає затвердженню
начальником або заступником
начальника ВДВС.

Пунктом 13 Порядку взаємодії органів
державної виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, що
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 26.12.2011 року № 3593/5,
визначено, що при повторному
пред'явленні до виконання виконавчого
документа, який було повернуто
стягувачу у зв'язку з відсутністю у
боржника майна, на яке за законом може
бути звернено стягнення, органи
Пенсійного фонду України надають
державному виконавцю іншу наявну
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно.

Таким чином, вказаний вище пункт
положення не встановлює додаткову
підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження, а надає
можливість органу Пенсійного фонду
України надати державному виконавцю
додаткову інформацію про виявлене у
боржника майно.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщоу боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Згідно п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Отже, Закон України «Про виконавче
провадження» покладає обов'язок пошуку
майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення, саме на державного
виконавця, який вправі повернути
виконавчий документ стягувачу (а не
відмовити у відкритті виконавчого
провадження) лише у випадку коли ним
вчинено дії з пошуку майна боржника у
виконавчому провадженні, але здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Також у оскаржуваній постанові
відповідача не зазначено наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження (наприклад, виключення
майна з обігу), які є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження згідно п.8 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».

За вказаних обставин, державний
виконавець не вправі відмовити у
відкритті виконавчого провадження на
тій підставі, що стягувачем не надано
іншу наявну додаткову інформацію про
виявлене у боржника майно, а повинен
відкрити виконавче провадження, під
час якого у встановленому Законом
України «Про виконавче провадження»
порядку встановити відсутність майна у
божника у виконавчому провадженні та
після цього повернути виконавчий
документ стягувачу на підставі п.2 ч.1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, постанова державного
виконавця Добриднік С.А. від 17.07.2014 року
ВП № 44062384 про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання рішення № 441 виданого 11.04.2011
року управлінням Пенсійного фонду
України в Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн. є протиправною та
підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог - визнати дії
державного виконавця Добриднік С.А. під
час прийняття постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання рішення № 441
виданого 11.04.2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн. - неправомірними, то суд
зазначає наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій державного виконавця позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Також вказаним вище законом України
передбачено, що державний виконавець
вчиняє дій з приводу примусового
виконання виконавчого документу та
виносить постанови про відкриття
виконавчого провадження, про
накладення арешту на майно, про
стягнення виконавчого збору.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по винесенню
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження прямо
передбачено у повноваженнях
державного виконавця. Тобто, вказані
дії державного виконавця є частиною
процесу реалізації державним
виконавцем своїх повноважень, наданих
йому чинним законодавством.
Результатом реалізації цих
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення, яке породжує юридичні
наслідки для позивача, а саме:
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження у випадках,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця (а
саме - рішення контролюючого органу), а
не процес реалізації його повноважень
(як то, дії по винесенню постанови) може
бути об'єктом судового оскарження. А
дотримання державним виконавцем вимог
актів законодавства щодо порядку
здійснення виконавчого провадження
входить до предмету доказування при
розгляді спору про правомірність
рішення, прийнятого державним
виконавцем під час здійснення
виконавчого провадження.

На підставі викладеного суд відмовляє
у задоволенні вказаної позовної вимоги
позивача, оскільки оскаржувані дії
державного виконавця не є діями
суб'єкта владних повноважень у
розумінні п1.ч.2 ст. 17 КАС України.

Щодо позовної вимоги - зобов'язати
державного виконавця Добриднік С.А.
відкрити виконавче провадження про
примусове виконання рішення № 441
виданого 11.04.2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження» у
разі визнання неправомірними рішення,
дій або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України «Про
виконавче провадження» можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Оскільки відкриття виконавчого
провадження віднесено Законом України
«Про виконавче провадження» до
виключної компетенції державного
виконавця, то суд своїм рішення не
вправі підміняти державного виконавця,
або прямо вказувати на те, яке рішення
останній повинен прийняти.

За вказаних обставин суд відмовляє у
задоволенні даної позовної вимоги.

Одночасно суд зазначає, що позивачем не
пропущено строк звернення до суду із
адміністративним позовом з наступних
причин.

У відповідності до частини 2 статті 181
КАС України позовну заяву може бути
подано до суду: у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів; у триденний строк
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів, у разі оскарження
постанови про відкладення провадження
виконавчих дій.

Таким чином, КАС України пов'язує
початок перебігу строку з моментом
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.4 ст.99 КАС України якщо законом
передбачена можливість досудового
порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком, то для
звернення до адміністративного суду
встановлюється місячний строк, який
обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Позивач скористався встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» досудовим порядком
вирішення спору, а саме: подав скаргу на
дії державного виконавця.

Рішення за результатами розгляду
скарги позивач отримав 03.09.2014 року, що
вбачається із штампу позивача на копії
рішення за результатами розгляду
скарги позивача.

До суд позивач звернувся 12.09.2013 року, що
вбачається із штампу відділення
зв'язку на копії конверту, що
знаходиться у матеріалах справи.

Таким чином, позовна заява подана
позивачем у десятиденний строк
встановлений статтею 181 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Добриднік С.А. від 17.07.2014 року ВП № 44062384
про відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
рішення № 441 виданого 11.04.2011 року
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська про стягнення з ПМП
«Альта» на користь управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі м.
Дніпродзержинська боргу (недоїмки) в
сумі 1057,74 грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили станом на
26.09.2014 року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді С.В. Златін
С.В. Златін Р.Ю. Ричка