Справа № 434/6839/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2014 м.
Київ К/800/22259/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Артемівського районного
суду м.Луганська від 11.02.2014р. та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Олександрівської сільської ради в
особі секретаря Олександрівської
міської ради Резніка Вадима
Олександровича про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Олександрівської
сільської ради в особі Секретаря
Олександрівської міської ради Резніка
В.О. з вимогами про скасування
розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 92-к
від 05.08.2013р. про звільнення за ст. 38 КЗпП
України, поновлення його на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, 8000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу.

Постановою Артемівського районного
суду м.Луганська від 11.02.2014р., залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2014р., відмовлено в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 ,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради від
07.12.2009р. № 122-к позивача було призначено
на посаду спеціаліста 1 категорії з
питань землекористування відділу
архітектури та землевпорядкування
відділу архітектури та
землекористування виконкому
Олександрівської міської ради.

30.06.2011р. позивача переведено на
посаду начальника відділу архітектури
та землевпорядкування відділу
архітектури та землекористування
виконкому Олександрівської міської
ради.

Відповідними розпорядженнями
позивачу надано частину щорічної
основної оплачуваної відпустки
тривалістю 15 календарних днів з 18.03.2013р.
по 01.04.2013р. та щорічну основну
оплачувану відпустку тривалістю 30
календарних днів з 17.06.2013р. по 18.07.2013р.

22.07.2013р. позивачем подано заяву
про звільнення з роботи за власним
бажанням за ст. 38 Кодексу законів про
працю України. В період з 22.07.2013р. по
03.08.2013р. позивач був тимчасово
непрацездатний.

05.08.2013р. ОСОБА_2 подав заяву про
надання йому невикористаної
додаткової щорічної відпустки
тривалістю 25 календарних днів та
частини основної щорічної відпустки
тривалістю 16 календарних днів з 05.08.2013р.
у зв'язку із станом здоров'я. На заяві
постановлено резолюцію «до особової
справи» та зазначено «суперечить
затвердженому графіку відпусток на 2013
рік».

За результатами розгляду подання
прокурора Артемівського району м.
Луганська розпорядженням секретаря
Олександрівської міської ради від
05.08.2013 р. № 25-вд позивачу оголошено
догану. У позивача відібрано письмові
пояснення, від підпису та ознайомлення
з розпорядженням про догану позивач у
присутності свідків 05.08.2013 року о 14-45
год. відмовився, про що складено
відповідний акт.

Згідно з розпорядженням
секретаря Олександрівської міської
ради від 05.08.2013р. № 92-к позивача
звільнено за власним бажанням
відповідно до ст. 38 Кодексу законів про
працю України на підставі заяви від
22.07.2013р. Від підпису про ознайомлення з
розпорядженням про прийом та передачу
службової документації позивач у
присутності свідків 05.08.2013 року о 14-45
год. відмовився, про що складено
відповідний акт.

Відповідно до ст. 38 Кодексу
законів про працю України працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу, в тому числі, в
разі виходу на пенсію, власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення
строку попередження про звільнення не
залишив роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р.
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" працівник, який попередив
власника або уповноважений ним орган
про розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк,
вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації. Закінченням строку
попередження, в даному випадку, є
видання роботодавцем наказу про
звільнення працівника з роботи.

Як встановлено судами, після
закінчення строку попередження про
звільнення позивач заяву про
звільнення за власним бажанням не
відкликав. Посилання позивача на те, що
в день звільнення 05.08.2013р. він подав
заяву про надання йому невикористаної
відпустки безпідставне, оскільки у
вказаній заяві про відкликання заяви
про звільнення і бажання залишитися
працювати позивач не повідомляв.

Крім того, судами попередніх
інстанцій перевірялися та не знайшли
свого підтвердження доводи позивача
щодо тиску на нього з метою примусити
подати заяву про звільнення за власним
бажанням.

Також безпідставними є доводи позивача
про те, що він 05.08.2013р. та 06.08.2013р.
перебував на робочому місці та
виконував свої посадові обов'язки,
оскільки суди попередніх інстанцій
встановили, що 05.08.2013р. та 06.08.2013р.
позивач передавав справи
ОСОБА_5 у зв'язку з чим і знаходився на
робочому місці. Отже, звільнення
позивача відбулося в останній робочий
день позивача, тобто в останній день
спливу двотижневого строку від дня
подання заяви про звільнення.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку, що
розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради від
05.08.2013р. № 92-к про звільнення за ст. 38
Кодексу законів про працю України
винесено на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Артемівського
районного суду м.Луганська від 11.02.2014р.
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді
К.С. Винокуров

С.С. Пасічник