Справа № 816/2858/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.Справа № 816/2858/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.08.2014р. по справі № 816/2858/14

за позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Комунального підприємства "
Кременчуцьке тролейбусне управління "

про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Полтавське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Комунального підприємства
"Кременчуцьке тролейбусне управління"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 175129,31 грн..

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.08.2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Полтавське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, не
погоджуючись з вказаним рішенням суду,
в апеляційній скарзі вказує, що рішення
є необґрунтованим та незаконним,
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.08.2014 р. та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що 20.02.2014 року відповідач
подав до Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість
населення та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ) (а.с.3).

Згідно відомостей, зазначених в Звіті,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві в цей період становила 309
осіб. Норматив для працевлаштування
інвалідів склав 8 робочих місць,
фактично ж на підприємстві відповідача
працювало 6 інвалідів.

За недотримання нормативу робочих
місць по кількості працюючих інвалідів
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 192301,62 грн.

Прострочення терміну оплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем складає 85 днів (з 16.04.2014
року по 30.07.2014 року), у зв'язку з чим
відповідачу нараховано пеню у розмірі
4354,55 грн.

Позивач, вважаючи, що відповідачем не
було в повному обсязі сплачено суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені, звернувся до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення про відмовлення в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів, що відповідачем порушені
встановлені правила здійснення
господарської діяльності та оскільки
відповідач вчинив усі передбачені
чинним на момент виникнення спору
законодавством заходи, спрямовані на
працевлаштування інвалідів, правові
підстави щодо накладення
адміністративно-господарської санкції
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для інвалідів відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Статтею 8 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ
(далі за текстом - Закон № 875-ХІІ)
встановлено, що державне управління з
питань забезпечення прав інвалідів та
їх соціальної захищеності
здійснюється в межах повноважень
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Згідно статті 19 Закону України № 875-ХІІ
для підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

За змістом статті 20 Закону № 875-ХІІ Фонд
соціального захисту інвалідів, його
відділення мають право захищати свої
права та законні інтереси, у тому числі
в суді. Тобто саме Фонду соціального
захисту інвалідів надано право на
стягнення
адміністративно-господарських санкції
за недодержання законодавчо
встановленого нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Позивач, звертаючись до суду,
посилається на порушення відповідачем
вимог частини 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ
щодо недотримання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідачем на виконання вимог Закону
№ 875-ХІІ подано позивачу Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ), що
підтверджується матеріалами справи і
не заперечується представником
позивача.

Згідно Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів становить 8
осіб. Згідно цього ж звіту у 2013 році
норматив забезпечення робочих для
місць працевлаштування інвалідів
дотримано не було.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року № 420 "Про затвердження
форм звітності та інструкцій щодо їх
заповнення" формою звітності про
наявність вакантних місць на
підприємстві є форма № 3-ПН "Звіт про
наявність вакансій", яка подається
підприємствами щомісячно до державної
служби зайнятості.

З огляду на вищезазначене, можна
стверджувати, що Звіт за формою 3-ПН є
актом інформування органів
працевлаштування про створені на
підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство для працевлаштування.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідачем протягом 2013 року до
Кременчуцького міського центру
зайнятості подавались Звіти про наявні
вакансії (форма № 3-ПН), в яких
відповідачем зазначено вакансії для
працевлаштування інвалідів (а.с. 19-30).

Частиною 3 статті 19 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону №
875-ХІІ вбачається, що підприємства
здійснюють самостійно
працевлаштування інвалідів, але
виходячи з вимог статті 18 Закону.

Стаття 18 Закону № 875-ХІІ не встановлює
правил, за якими підприємство було б
зобов'язане самостійно здійснювати
пошук інвалідів для їх
працевлаштування на своєму
підприємстві.

Позивач, посилаючись на порушення з
боку відповідача правил господарської
діяльності, встановлених Законом, не
надав суду доказів того, що
підприємством відповідача не виділено
та не створено робочі місця для
працевлаштування інвалідів, або ж про
факти відмови у працевлаштуванні з
боку підприємства відповідача за
зверненням інваліда до відповідача чи
за направленням державної служби
зайнятості.

Статтею 19 Закону № 875-ХІІ передбачено,
що керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Частиною 4 статті 19 Господарського
кодексу України передбачено, що органи
державної влади і посадові особи,
уповноважені здійснювати державний
контроль і державний нагляд за
господарською діяльністю, їх статус та
загальні умови і порядок здійснення
контролю і нагляду визначаються
законами.

Згідно статей 216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Застосування господарських санкцій
повинно гарантувати захист прав і
законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій передбачені статтею 239
Господарського кодексу України: органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції:
вилучення прибутку (доходу);
адміністративно-господарський штраф;
стягнення зборів (обов'язкових
платежів); застосування
антидемпінгових заходів; припинення
експортно-імпортних операцій;
застосування індивідуального режиму
ліцензування; зупинення дії ліцензії
(патенту) на здійснення суб'єктом
господарювання певних видів
господарської діяльності; анулювання
ліцензії (патенту) на здійснення
суб'єктом господарювання окремих видів
господарської діяльності; обмеження
або зупинення діяльності суб'єкта
господарювання; скасування державної
реєстрації та ліквідація суб'єкта
господарювання; інші
адміністративно-господарські санкції,
встановлені цим Кодексом та іншими
законами.

Статтею 241 Господарського кодексу
України встановлено, що
адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

Колегія судів так як і суд апеляційної
інстанції вважає, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів, а саме шляхом щомісячного
інформування служби зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів за 2013 рік.

Судовим розглядом встановлено, що
підприємство створило робочі місця для
інвалідів, не відмовляло інвалідам у
прийнятті на роботу, своєчасно
надавало державній службі зайнятості
інформацію щодо наявності вакансій,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, своєчасно
звітувало Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За таких обставин, у Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не було
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.08.2014р. по
справі № 816/2858/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Донець Л.О. Мельнікова Л.В.