Справа № 816/3710/14
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

26 вересня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/3710/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Петрова Л.М.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Кобеляцького районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Кобеляцького
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Управління
Міністерства Внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
дій начальника Кобеляцького РВ УМВС
України в Полтавській області такими,
що не відповідають чинному
законодавству у частині не повернення
вилучених у ОСОБА_2 мисливських
рушниць; визнання дій начальника УМВС
України в Полтавській області такими,
що не відповідають належному контролю
за своїми підлеглими, в частині не
повернення вилучених у ОСОБА_2
мисливських рушниць; зобов'язання
Кобеляцького РВ УМВС України в
Полтавській області повернути
вилучену у ОСОБА_2 під час
розслідування кримінального
провадження №0000249 мисливську
зброю, а саме карабін "Hekler-Kox" НОМЕР_1 і
карабін "Blaser" НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує,
зокрема, чи належить позовну заяву
розглядати в порядку
адміністративного судочинства і чи
підсудна позовна заява даному
адміністративному суду.

При визначенні підсудності
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб'єктного складу сторін,
предмету спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви та доданих документів, під час
досудового розслідування у рамках
кримінального провадження №0000249
у позивача вилучено мисливську зброю.
Відповідно до доданих до позовної
заяви документів встановлено, що 23
травня 2014 року за результатами
розслідування прийнято рішення про
закриття кримінального провадження
№0000249.

Листом від 03 вересня 2014 року №С-9
начальник Кобеляцького РВ УМВС України
в Полтавській області повідомив
позивача, що на даний час повернути
карабін "Hekler-Kox" НОМЕР_1 і карабін "Blaser"
НОМЕР_2 не видається можливим, оскільки
Октябрським районним судом м. Полтави
не прийнято рішення щодо вилученої
зброї.

Позивач стверджує, що на момент
звернення з даним позовом до суду
вилучене майно ОСОБА_2 повернуто не
було. У зв'язку із вищенаведеним,
позивач вважає дії начальника
Кобеляцького РВ УМВС України в
Полтавській області та начальника
УМВС України в Полтавській області
щодо неправомірними та просить
повернути вищезазначене майно.

Відповідно до положень статті 167
Кримінального процесуального кодексу
України, тимчасовим вилученням майна є
фактичне позбавлення підозрюваного
або осіб, у володінні яких перебуває
зазначене у частині другій цієї статті
майно, можливості володіти,
користуватися та розпоряджатися
певним майном до вирішення питання про
арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у
вигляді речей, документів, грошей тощо,
щодо яких є достатні підстави вважати,
що вони, зокрема, використані як засоби
чи знаряддя вчинення кримінального
правопорушення, є предметом
кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 168
Кримінального процесуального кодексу
України передбачено, що тимчасове
вилучення майна може здійснюватися
також під час обшуку, огляду.

Припинення тимчасово вилученого
майна, відповідно до статті 169
Кримінального процесуального кодексу,
відбувається за постановою прокурора,
якщо він визнає таке вилучення майна
безпідставним; за ухвалою слідчого
судді чи суду, у разі відмови у
задоволенні клопотання прокурора про
арешт цього майна; у випадках,
передбачених частиною п'ятою статті 171,
частиною шостою статті 173 цього
Кодексу; у разі скасування арешту.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позивачем у даному випадку
оскаржуються дії посадових осіб
відповідача 1 та відповідача 2 при
здійсненні ними владних процесуальних
функцій у ході досудового
розслідування кримінальної справи, що
здійснюються ними відповідно та у
порядку визначеному Кримінальним
процесуальним кодексом України.

За даних обставин, суд звертає
увагу позивача на наступне.

Відповідно до статті 55
Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно з частиною другою статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це
органи державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм
вбачається, що публічно-правовим
спором за Кодексом адміністративного
судочинства України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Отже, однією із визначальних
ознак публічно-правового спору є
реалізація посадовою чи службовою
особою владних управлінських функцій
щодо іншого суб'єкта, який є учасником
спору.

Рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2001 від 23 травня 2001 року
роз'яснено, що кримінальне судочинство
- це врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не
можуть бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження може здійснюватись
у порядку, встановленому КПК України,
оскільки діяльність посадових осіб, як
і діяльність суду, має свої особливості
та не належить до управлінської сфери.

З огляду на викладене, органи
дізнання, слідства та прокуратури під
час здійснення ними досудового
розслідування, у межах якого у позивача
було вилучено майно, виконують не
владні управлінські функції, а владні
процесуальні функції. Такі дії не є
способом реалізації посадовими
особами слідчих органів своїх владних
управлінських функцій, а є наслідком їх
виконання функцій, обумовлених
завданнями кримінального судочинства.

Також, у рішенні Конституційного
суду України від 14 грудня 2011 року
№19-рп/2011 зазначено наступне.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (частина перша статті 2 КАС
України). До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (частина друга статті 2 КАС
України).

Вичерпний перелік
публічно-правових справ, на які не
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, визначено в
частині третій статті 17 КАС України, а
саме справи: що віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України; які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства; про
накладення адміністративних стягнень;
щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції
(пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, Кодекс адміністративного
судочинства України регламентує
порядок розгляду не всіх
публічно-правових спорів, а лише тих,
які виникають у результаті здійснення
суб'єктом владних повноважень
управлінських функцій і розгляд яких
безпосередньо не віднесено до
підсудності інших судів.

Завданнями кримінального
судочинства є охорона прав та законних
інтересів фізичних і юридичних осіб,
які беруть у ньому участь, а також
швидке і повне розкриття злочинів,
викриття винних та забезпечення
правильного застосування закону з тим,
щоб кожний, хто вчинив злочин, був
притягнутий до відповідальності і
жоден невинний не був покараний (стаття
2 КПК України). Положення КПК України
регламентують діяльність органів
державної влади та їх посадових осіб,
яка стосується сфери публічно-правових
відносин, що виникають внаслідок
злочинних посягань, відповідальність
за які встановлено в нормах
кримінального права.

13 квітня 2012 року прийнятий в
новій редакції Кримінальний
процесуальний кодекс України, статтею 1
якого встановлено, що порядок
кримінального провадження на
території України визначається лише
кримінальним процесуальним
законодавством України, яке
складається з відповідних положень
Конституції України, міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, цього
Кодексу та інших законів.

Частиною першою статті 24
Кримінального процесуального кодексу
України встановлено, що кожному
гарантується право на оскарження
процесуальних рішень, дій чи
бездіяльності суду, слідчого судді,
прокурора, слідчого в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 1 частини першої статті 303
Кримінального процесуального кодексу
України передбачено, що на досудовому
провадженні можуть бути оскаржені такі
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
або прокурора, зокрема, бездіяльність
слідчого, прокурора, яка полягає у
неповерненні тимчасово вилученого
майна згідно з вимогами статті 169 цього
Кодексу, а також у нездійсненні інших
процесуальних дій, які він зобов'язаний
вчинити у визначений цим Кодексом
строк, - заявником, потерпілим, його
представником чи законним
представником, підозрюваним, його
захисником чи законним представником,
володільцем тимчасово вилученого
майна.

Імперативний припис пункту 2
частини третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
виключає юрисдикцію адміністративних
судів щодо справ, які належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

З огляду на положення стаття 306
Кримінального процесуального кодексу
України скарги на рішення, дії чи
бездіяльність слідчого чи прокурора
розглядаються слідчим суддею
місцевого суду згідно з правилами
судового розгляду, передбаченими
статтями 318-380 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви
вбачається, що речові докази були
вчинені в рамках кримінального
провадження, що було внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
№0000249.

Таким чином, суд приходить до
висновку що оскарження позивачем дій
відповідачів повинне здійснюватись у
порядку, встановленому Кримінальним
процесуальним кодексом України,
оскільки діяльність посадових осіб
слідчих органів має свої особливості і
в даному випадку не належить до
управлінської сфери, отже, позов
ОСОБА_2 не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Як передбачено частиною третьою
статті 7 Закону України "Про судовий
збір", у разі відмови у відкритті
провадження у справі сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 109, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до Кобеляцького районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, Управління Міністерства
Внутрішніх справ України в Полтавській
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії.

Повернути з Державного бюджету
України сплачену згідно квитанції ПАТ
"Полтава-банк" від 23 вересня 2014 року
№10Р237 суму судового збору в розмірі 73,08
грн /сімдесят три гривні вісім копійок/.

Роз'яснити позивачеві, що справа
підлягає розгляду у порядку
кримінального судочинства у місцевому
загальному суді.

Роз'яснити позивачеві, що повторне
звернення до адміністративного суду, з
таким самим адміністративним позовом,
не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка
подала позовну заяву, разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами.

Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Полтавський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали з
одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Л.М. Петрова