Справа № 826/9574/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року 09:35
№ 826/9574/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Павутина.Нет»доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Павутина.Нет» (надалі - позивач або ТОВ
«Павутина.Нет») з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі -
відповідач або ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
уточненої позовної заяви від 14.07.2014
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.07.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
контролюючим органом безпідставно,
оскільки, як стверджує останній, ТОВ
«Павутина.Нет» не порушувало вимог п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, а
реальність господарських операцій між
позивачем та контрагентом ТОВ
«Варгус.» підтверджується належним
чином оформленими первинними
обліковими документами.
У судове засідання 15.09.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, в яких зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято у межах
та на підставі наявних у контролюючого
органу повноважень у зв'язку з
виявленими порушеннями вимог
податкового законодавства з боку ТОВ
Крім того, у судовому засіданні 15.09.2014
року в якості свідків допитано гр.
ОСОБА_1 (директора ТОВ «Павутина.Нет»)
та гр. ОСОБА_2 (виконроба ТОВ
«Павутина.Нет»), які повідомили про
факти, пов'язані із здійсненням
господарсько-фінансової операції з ТОВ
Суд у судовому засіданні 15.09.2014 року за
згодою сторін на підставі положень ч. 4
ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України), враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка та експерта,
ухвалив про перехід до розгляду справи
у порядку письмового провадження.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
отримавши пояснення свідків по суті
даної справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Голосіївському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Павутина.Нет» з питань правильності
обчислення та своєчасності внесення до
бюджету сум податку на додану вартість
по взаємовідносинам з ТОВ «Варгус» (код
по 31.12.2013 року у зв'язку з чим складено
акт від 26.02.2014 року №66/1-22-07-35076618 (надалі -
За результатами вищезазначеної
перевірки контролюючим органом
зроблено висновки про порушення ТОВ
«Павутина.Нет» п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
зі змінами та доповненнями, та п. 5, п. 6.3,
п. 16 Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів від 01.11.2011 року
№1379 і зареєстрованого в Міністерстві
призвело до заниження податку на
додатку вартість на загальну суму 7 159,00
грн., в тому числі за січень 2013 року - 1
174,00 грн., лютий 2013 року - 3 033,00 грн.,
квітень 2013 року - 240,00 грн., вересень 2013
року - 1 582,00 грн., жовтень 2013 року - 1 131,00
Не погоджуючи з висновками,
викладеними в акті перевірки,
позивачем подано до ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві заперечення на вищезазначений
акт перевірки, за результатами
розгляду яких листом від 12.03.2014 року
№2305/10/26-50-22-07 контролюючий орган
повідомив позивача про те, що висновки
акту від 26.02.2014 року №66/1-22-07-35076618
залишаються без змін, а заперечення
директора ТОВ «Павутина.Нет» - без
На підставі викладеного вище, ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем - 7 159,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 1 790,00 грн.
Скориставшись правом на
адміністративне оскарження
вищезазначеного податкового
повідомлення-рішення, рішеннями
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 07.05.2014 року №4109/10/26-1510-06-15 та
Міністерства доходів і зборів України
від 04.06.2014 року №9923/6/99-9910-01-15 податкове
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
позивача - без задоволення.
Вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним, а,
відтак, таким, що підлягає скасуванню,
позивач звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,
податкове повідомлення-рішення від
результатами виявлених порушень з боку
ТОВ «Павутина.Нет» в звітних
(податкових) періодах з січня 2013 року по
Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).
Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком
№1379 визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як було зазначено вище, підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення став факт
виявлених відповідачем порушень
податкового законодавства з боку
позивача при взаємовідносинах з ТОВ
«Варгус.».

Як вбачається з матеріалів справи, що
підтверджено актом перевірки, між
позивачем (Покупець) та ТОВ «Варгус.»
(Постачальник) в усній формі укладено
договір купівлі-продажу на отримання
товару.

На підтвердження реальності
(товарності) вищезазначеної
господарської операції складені
наступні документи, копії яких наявні у
матеріалах справи:

- рахунки-фактури (№СФ-0000048 від
21.01.2013 року на суму 7 045,56 грн., №СФ-0000107
від 11.02.2013 року на суму 16 397,28 грн.,
№СФ-0000137 від 18.02.2013 року на суму 1 797,77
грн., №СФ-000328 від 19.04.2013 року на суму 1
440,00 грн., №СФ-0000836 від 05.09.2013 року на суму
5 520,00 грн., №СФ-0000875 від 17.09.2013 року на
суму 3 970,72 грн., №СФ-0001004 від 22.10.2013 року
на суму 2 973,00 грн., №СФ-0001028 від 29.10.2013
року на суму 3 810,10 грн.);

- видаткові накладні (№РН-0000048 від
21.01.2013 року на суму 7 045,56 грн., №РН-0000058
від 19.02.2013 року на суму 16 397,28 грн.,
№РН-0000059 від 19.02.2013 року на суму 1 797,77
грн., №РН-0000082 від 19.04.2013 року на суму 1
440,00 грн., №РН-0000037 від 09.09.2013 року на суму
5 520,00 грн., №РН-0000077 від 18.09.2013 року на
суму 3 970,72 грн., №РН-0000086 від 23.10.2013 року
на суму 2 973,00 грн., №РН-0000095 від 29.10.2013
року на суму 3 810,10 грн.);

- податкові накладні (від 21.01.2013
року №48 на суму 7 045,56 грн. з ПДВ, від
19.02.2013 року №58 на суму 16 397,28 грн. з ПДВ,
від 19.02.2013 року №59 на суму 1 797,77 грн. з
ПДВ, від 18.09.2013 року №77 на суму 3 970,72 грн.
з ПДВ, від 19.04.2013 року №82 на суму 1 440,00
грн., від 09.09.2013 року №37 на суму 5 520,00
грн., від 23.10.2013 року №86 на суму 2 973,00
грн. з ПДВ, від 29.10.2013 року №95 на суму 3
810,10 грн.);

- довіреності (№6 від 21.01.2013 року,
№18 від 19.02.2013 року, №48 від 19.04.2013 року,
№111 від 18.09.2013 року, №106 від 09.09.2013 року,
№133 від 23.10.2013 року, №141 від 29.10.2013 року).

Також, на підтвердження оплати
поставлених ТОВ «Варгус.» товарів у
матеріалів справи міститься виписка з
банківського рахунку позивача (з
відмітками банку).

За результатами дослідження
вищезазначених видаткових та
податкових накладних як первинно
облікових документів, які стали
підставою для формування податкового
кредиту за результатами
фінансово-господарської операції з ТОВ
«Варгус.», суд дійшов висновку, що вони
оформлені у відповідності до вимог
Закону №996 та Положення №88.

Слід також зазначити, що контролюючим
органом не заперечувалося факту
формування податкового кредиту, який
став об'єктом перевірки, на підставі
саме вказаних вище документів первинно
облікової звітності.

Водночас, в якості підстави для
висновків контролюючого органу про
порушення ТОВ «Павутина.Нет» вимог
податкового законодавства, на підставі
чого прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, в акті перевірки
зазначено, що до ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
надійшов вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 24.09.2013 року
по справі №761/2932/13-к, яким ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК
України.

Так, у відповідь на судовий запит від
21.07.2014 року від Шевченківського
районного суду м. Києва надійшла копія
вироку від 24.09.2013 року по справі
№761/2932/13-к, який набрав законної сили
відповідно до відмітки на останньому
30.10.2013 року, зі змісту якого вбачається,
що, зокрема, у серпні 2012 року ОСОБА_3
вступив у попередню змову з
невстановленими слідством особами та
запропонував ОСОБА_4 зареєструвати на
ім'я останнього, в органах державної
влади суб'єкт підприємницької
діяльності - юридичну особу ТОВ
«Варгус» (), створену для
прикриття незаконної діяльності
невстановлених слідством осіб, без
наміру зайняття підприємницькою
діяльністю. Домовившись про підписання
у нотаріуса статутних та інших
документів пов'язаних з реєстрацією
підприємства, ОСОБА_3 пообіцяв
виплатити ОСОБА_4 за вчинення цих дій
грошову винагороду. Тим самим ОСОБА_3
порадами, наданням засобів та
усуненням перешкод сприяв у
незаконному створенні суб'єкту
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності.

З огляду на викладене вище, вбачається,
що вказаний вирок винесено стосовно гр.
ОСОБА_3 При цьому, у відповідності до
наявного у матеріалах справи
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
21.01.2013 року, керівником ТОВ «Варгус.»
() вказано ОСОБА_4, а,
відтак, суд дійшов висновку, що вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.09.2013 року по справі
№761/2932/13-к не є доказом вини посадових
осіб позивача та/або його контрагентів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ «Павутина.Нет» мало
ділову мету, укладаючи вказані
правочини з ТОВ «Варгус.», що
підтверджується наступним.

Згідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

У відповідності до наданих під час
судового розгляду справи пояснень
представника позивача, а також
пояснень свідків, товари, придбані у
ТОВ «Варгус.» за перевіряємий період,
використовувалися ТОВ «Павутина.Нет» у
процесі господарської діяльності
останнього, а саме: для забезпечення
надання якісних послуг кінцевим
споживачам - абонентам - шляхом
підтримання елементів мережі у
справному стані, заміни відпрацьованих
або пошкоджених елементів,
модернізації мережі.

Суд також звертає увагу, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів
відсутності у контрагента позивача
(ТОВ «Варгус.») спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент укладення
з ними вказаних вище правочинів,
зокрема, того, що вказане товариство не
було зареєстровано в якості платника
податку на додану вартість або того, що
його реєстрація платником податку на
додану вартість була анульована до
спірного періоду. Відтак, наявні у
матеріалах справи копії податкових
накладних, на підставі яких позивач
сформував податковий кредит за
результатами господарських операцій з
ТОВ «Варгус.», відповідають
встановленим ст. 201 ПК України вимогам.

Крім того, відповідачем не було надано
до суду належних доказів, які б
свідчили про відсутність у названого
товариства умов для здійснення
господарської діяльності (відсутність
майна, складських приміщень,
обладнання та виробничих потужностей,
в т.ч. орендованих, а також трудових
ресурсів, тощо), в тому числі із
залученням третіх осіб.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер юридичної
відповідальності.

Так, безпосередньо в акті не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (позивача) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платниками податку-контрагентами,
шляхом позбавлення його права на
податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за
№К-24491/10, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного
вище, суд дійшов висновку, що позивач
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
контрагентом - ТОВ «Варгус.» - діяв як
добросовісний платник. При цьому,
іншого з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Також, з матеріалів справи не
вбачається, а сторонами не спростовано
факту дійсності правочинів, укладених
між позивачем та контрагентом - ТОВ
«Варгус.».

Враховуючи все викладене, суд, з
урахуванням вищезазначених висновків
суду та встановлених обставин у даній
справі, дійшов висновку про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.03.2014 року №.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 17.03.2014 року
№

3. Стягнути судові витрати у
розмірі 182,70 грн. (ста вісімдесяти двох
грн. 70 копійок) з Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Павутина.Нет»
(ідентифікаційний код: 35076618, адреса: 03187,
м. Київ, вул. Заболотного, 46, кв. 25) з
рахунку Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
(ідентифікаційний код: 38745056, адреса: 01033,
м. Київ, вул. Жилянська, 23).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок