Справа № 2а-1888/10/0770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа № 36413/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Кухтея Р. В., Клюби В. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Контрольно-ревізійного
управління в Закарпатській області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року в справі за позовом
Берегівського районного відділу
Головного управління МНС України у
Закарпатській області до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Берегово та Берегівському районі про
визнання рішення частково
протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2010 року Закарпатським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
Берегівського районного відділу
Головного управління МНС України у
Закарпатській області до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Берегово та Берегівському районі про
визнання частково протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень -
вимоги Контрольно-ревізійного відділу
в м. Берегово та Берегівському районі №
03-16/505 від 11 травня 2010 року та скасування
п. 8 даної вимоги як такого, що прийнятий
протиправно.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що позивач не
зареєстрований платником податку на
додану вартість, оскільки його
сукупний дохід за рік не перевищує
300000,00 грн., тому й не має права на
податковий кредит з ПДВ та визначає
вартість наданих послуг без врахування
ПДВ.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року позов задоволено. Визнано
частково протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень - вимоги
КРВ в м. Берегово та Берегівському
районі № 03-16/505 від 11 травня 2010 року та
скасовано п. 8 даної вимоги, як такого,
що прийнятий протиправно.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
оскільки позивач не є зареєстрованим
платником податку на додану вартість, а
його сукупний дохід за рік не
перевищує 300000,00 грн., то він і не має
права вказувати у розрахункових
документах суми податку на додану
вартість.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Контрольно-ревізійним
управлінням в Закарпатській області,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою закрити провадження в
справі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що питання
встановлення тарифів (зменшення,
збільшення) чинним законодавством
віднесено виключно до компетенції КМ
України та відповідних міністерств, а
не бюджетних установ МНС України -
розпорядників бюджетних коштів.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Контрольно-ревізійним
відділом в м. Берегово та Берегівському
районі було проведено ревізію
використання бюджетних коштів,
виділених для забезпечення діяльності
сил цивільного захисту в МНС України в
Берегівському районі за період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

В ході проведено ревізії встановлено,
що начальник ФЕС ОСОБА_1 при наданні
платних послуг, передбачених
постановою КМ України від 31 травня 2006
року № 774 та спільним наказом МНС,
Міністерства фінансів України та
Міністерства економіки України від 25
липня 2006 року № 476/724/251 за 2008-2009 роки
протягом 2009 року застосовувалися
тарифи без суми ПДВ, внаслідок чого
недоотримано власних надходжень на
загальну суму 7348,96 грн.

За результатами проведеної ревізії
працівниками Контрольно-ревізійного
відділу в м. Берегово та Берегівському
районі було складено акт № 03-09/016 від 01
квітня 2010 року.

Із листа про усунення недоліків та
порушень, виявлених ревізією в
Берегівському РВ ГУ МНС України в
Закарпатській області № 03/16/505 від 11
травня 2010 року, вбачається що
Берегівському РВ ГУ МНС України в
Закарпатській області надано термін
для усунення порушень, які відображені
у вимозі Контрольно-ревізійного
відділу у м. Берегово та Берегівському
районі до 31 травня 2010 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що підрозділ МНС,
який не зареєстрований платником
податку на додану вартість у зв'язку з
недосягненням обсягів поставок на
300000,00 грн. на рік, не визначає суму
податку на додану вартість з вартості
наданих послуг і не має права
вказувати у розрахункових документах
суму податку на додану вартість. Проте,
з таким висновком не можна погодитись з
огляду на наступне.

Згідно з Положенням про
Контрольно-ревізійні управління в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі одним із
завдань КРУ є вжиття в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Відповідно до пункту 2.2.6 Положення КРУ
пред'являє керівникам та іншим
посадовим особам підконтрольних
установ, які ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених у ході ревізій
порушень і недоліків. Здійснює
контроль за їх усуненням і в разі
потреби вживає додаткових заходів для
їх усунення.

Також Положенням встановлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, КРУ
має право звернутися до суду в
інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного, суд
апеляційної інстанції робить висновок
про наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що в порядку
адміністративного судочинства може
бути оскаржене лише таке рішення, яке
породжує безпосередньо права чи
обов'язки для позивача.

В даній справі Контрольно-ревізійний
відділ в м. Берегово та Берегівському
районі пред'явив вимоги, які вказують
на виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області задовольнити
частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року в справі № 2а-1737/10/0770 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
Берегівського районного відділу
Головного управління МНС України у
Закарпатській області до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Берегово та Берегівському районі про
визнання рішення частково
протиправним - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
Р. В.
Кухтей

В. В. Клюба