Справа № 815/2669/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 р. Справа № 815/2669/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Стефанов С. О. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Жука С.І.,

- Кравченко К.В.

при секретарі - Романові Д.І.

з участю: представника публічного
акціонерного товариства
"Одеснафтопродукт" - Шаповал Наталії
Дмитрівни

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 09 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства
"Одеснафтопродукт" до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ "Одеснафтопродукт" звернулось до
суду з адміністративним позовом до ДПІ
у Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№000562210 від 20 листопада 2013 року, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 291 396 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №000562210
від 20 листопада 2013 року.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом першої інстанції не
було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої
інстанції встановлено, що посадовими
особами відповідача було проведено
документальну позапланову перевірку
ПАТ "Одеснафтопродукт" з питань
правомірності формування від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту у сумі - 115 503 грн., відображених
у податковій декларації з ПДВ за
серпень 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт
№2481/22-1/03482749 від 26 листопада 2013 року
"Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ПАТ
"Одеснафтопродукт" від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
серпень 2013 року", відповідно до
висновку якого перевіркою встановлено
порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п.201.10 та ст. 11 розділу XX ПК
України, в результаті чого встановлено
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
(звітного) періоду (р.19 декларації) в
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2013 року на суму 115 503
грн. та заниження податку на додану
вартість за серпень 2013 року (р.25
декларації) на суму 175 893 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення №000562210 від 20
листопад 2013 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
загальному розмірі 291 396 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
позивачем в порядку процедури
адміністративного оскарження,
передбаченої п.56.3 ст. 56 ПК України до ГУ
Міндоходів в Одеській області.

03 лютого 2014 року ГУ Міндоходів в
Одеській області винесло рішення
№281/10/15-32-10-02-07 про результати
розгляду первинної скарги, а 09 квітня
2014 року Міністерство доходів і зборів
винесло рішення №6363/6/99-99-10-01-15 про
результати розгляду повторної скарги,
якими податкове повідомлення-рішення
№000562210 від 20 листопада 2013 року залишено
без змін, а скарги ПАТ
"Одеснафтопродукт" без задоволення.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
всі документи, надані для перевірки
позивачем повністю відповідають
вимогам законодавства, підтверджують
показники, відображені ПАТ
"Одеснафтопродукт" у податковій
звітності, право на включення сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та зв'язок
понесених витрат та сплаченого в ціні
товару суми податку на додану вартість
з господарською діяльністю, у зв'язку з
чим вимоги щодо скасування податкового
повідомлення-рішення №000562210 від 20
листопада 2013 року підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 ПК України -
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно з абз.9 п.201.10 ст. 201 ПК України
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
не дає права покупцю на включення сум
ПДВ до податкового кредиту та не
звільняє продавця від обов'язку
включення суми ПДВ, вказаної в
податковій накладній, до суми
податкових зобов'язань за відповідний
звітний період.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з інформацією Єдиного реєстру
податкових накладних, податкові
накладні, а саме №41 від 08 серпня 2013
року, №80 від 15 серпня 2013 року, №160 від 27
серпня 2013 року, які видані ТОВ
"Торгівельна компанія "ЮВЕНТА",
прийняті органами доходів і зборів 16
серпня 2013 року, 23 серпня 2013 року та 30
серпня 2013 року відповідно; №3 від 01
серпня 2013 року, №7 від 02 серпня 2013 року,
№124 від 07 серпня 2013 року, які видані
ТОВ "Нафтогаз ТЕК" прийняті органами
доходів і зборів 13 серпня 2013 року, що
підтверджується наданою відповіддю
Міндоходів (вхід. №17934/14 від 08 липня 2014
року).

З урахуванням цього, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що твердження податкового
органу про порушення ПАТ
"Одеснафтопродукт" п.201.10 ст. 201 ПК
України та ст. 11 розділу XX ПК України,
внаслідок включення до складу
податкового кредиту в декларації з ПДВ
за серпень 2013 року податкових
накладних, які не зареєстровані у
Єдиному реєстрі вищезазначених
податкових накладних, виданих ТОВ
"Торгівельна компанія "ЮВЕНТА" на
загальну суму ПДВ у розмірі 19 275 грн. та
ТОВ "Нафтогаз ТЕК" на загальну суму ПДВ
у розмірі 22 668,99 грн. є необґрунтованим
та безпідставним.

Разом з цим, колегія суддів вважає
помилковими висновки податкового
органу про порушення ПАТ
"Одеснафтопродукт" п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 ПК України, а саме
те, що позивачем неправомірно включено
до складу податкового кредиту суму ПДВ
у розмірі 85 369 грн. по постачальнику ТОВ
"Нафтогаз ТЕК", оскільки перевіряючим
до перевірки не було надано достатньої
кількості первинних документів для
встановлення зв'язку між зазначеними
операціями у межах господарської
діяльності товариства, виходячи з
наступного.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

При цьому колегія суддів акцентує до
увагу на тому, що правила податкового
обліку не встановлюють конкретного
переліку первинних документів, за
допомогою яких повинні бути оформлені
господарські операції, а також не
передбачають будь-яких спеціальних
вимог до форми або виду первинних
документів, до їх оформлення та
заповнення. До документів, які
засвідчують факт придбання товару,
робіт, послуг, діюче законодавство
висуває лише одну умову - вони повинні
засвідчувати фактичне отримання
товару або результати робіт, послуг.

За змістом п.198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог п.198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
формування податкового кредиту є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг), а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Нафтогаз ТЕК" та ПАТ
"Одеснафтопродукт" укладено договір на
поставку устаткування та програмного
забезпечення №15/01-11-2012 від 15 листопада
2012 року з додатковими угодами №1 від 17
червня 2013 року на загальну суму 40 371,36
грн., у тому числі ПДВ 6 728,56 грн., №2 від 01
серпня 2013 року на загальну суму 936 897,43
грн., у тому числі ПДВ 156 149,57 грн.

Факт виконання вказаних договорів
підтверджено, зокрема, податковими та
видатковими накладними, платіжним
дорученням та оборотно-сальдовою
відомістю, які містять необхідну для
цілей оподаткування інформацію щодо
змісту спірних операцій та мають усі
необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на відсутність
технічних паспортів, сертифікатів,
дозволів на устаткування та програмне
забезпечення, специфікацій на
поставлене устаткування та надані
послуги із встановлення програмного
забезпечення, планів платежів та
відвантажень, переліку адресів
Замовника, актів виконаних робіт, актів
приймання-передачі, актів монтажу,
товарно-транспортних накладних та
шляхових листів до них, довіреностей на
отримання товарів на ім'я ОСОБА_3, на яке
є посилання у видаткових накладних до
договору №15/01-11-2012 від 15 листопада 2012
року, оскільки за наявності документів,
які підтверджують фактичне отримання
платником податків товару та його
використання у власній господарській
діяльності, як у розглядуваній
ситуації, ненадання таких документів
не може бути єдиною беззаперечною
підставою для висновку про відсутність
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, колегія суддів акцентує
увагу на тому, що вказані документи не
були витребувані податковим органом
під час проведення перевірки та не були
відображені у відповідному запиті.

Однак, ПАТ "Одеснафтопродукт" під час
подачі первинної скарги та розгляді
справи в суді першої інстанції були
надані: паспорт НД.02.00.00 ПС на
спеціалізовані електронні
контрольно-касові апарати "ND-797";
інструкцію оператора касового апарату
ND-797 (ТОUCH SCREEN); атестат виробництва
апаратів контрольно-касових
електронних "ND-797.01", "ND-797.02", "DATECS ND-757
РUМРО"; сертифікат відповідності
апаратів контрольно-касові електронні
спеціалізовані ND-797.01, ND-797.02; наказ
№427-вдр від 30 липня 2013 року ТОВ
"Нафтогаз ТЕК" про відрядження; наказ
№463-вдр від 08 серпня 2013 року ТОВ
"Нафтогаз ТЕК" про відрядження;
подорожній лист службового легкового
автомобіля №253 від 12 серпня 2013 року;
подорожній лист службового легкового
автомобіля №248 від 01 серпня 2013 року;
специфікацію на товар та послуги
(додаток №1 до договору №15/01-11-2012 від 15
листопада 2012 року); план платежів
відвантажень (додаток №2 до договору
№15/01-11-2012 від 15 листопада 2012 року);
перелік та адреси сервісних центрів
постачальника (додаток №3 до договору
№15/01-11-201 від 15 листопада 2012 року);
перелік та адреси встановлення
обладнання покупцем (додаток №4 до
договору №15/01-11-201 від 15 листопада 2012
року); наказ Міністерства доходів і
зборів України №522 від 01 жовтня 2013 року
"Про затвердження Державного реєстру
реєстраторів розрахункових операцій" з
Реєстром, а також платіжні доручення,
оборотно-сальдові відомості, договір
№01/75/13 оренди АЗС від 01 червня 2013 року з
додатками та актами приймання-передачі
до нього, а також акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів, що
спростовує висновки апелянта щодо
неможливості встановлення зв'язку між
зазначеними операціями у межах
господарської діяльності.

Колегія суддів вважає також
необґрунтованими доводи апелянта
стосовно того, що ПАТ
"Одеснафтопродукт" не були надані акти
виконаних робіт, акти
приймання-передачі, акти монтажу,
оскільки як встановлено судом першої
інстанції під час розгляду справи
роботи за укладеним договором №15/01-11-2012
від 15 листопада 2012 року на час
перевірки ще перебували у процесі
виконання.

Отже, ПАТ "Одеснафтопродукт" належними
та допустимими доказами було
підтверджено реальне здійснення
господарських операцій з ТОВ "Нафтогаз
ТЕК", що не викликає сумнівів у тому, що
діяльність позивача була направлена на
реальне настання економічних
наслідків.

Щодо висновків податкового органу про
порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 ПК України,
внаслідок неправомірного включення до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі 18
819 грн. постачальнику "Явір-2000" у серпні
2013 року, колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПП "ЯВІР-2000" та ПАТ "Одеснафтопродукт"
було укладеного договір про надання
послуг з охорони №147 від 01 червня 2010
року, факт виконання якого
підтверджено додатковою угодою №2 від
01 вересня 2010 року; протоколом
узгодження договірної ціни на послуги
охорони до додаткової угоди №2 від 01
вересня 2010 року; актом наданих послуг
за договором за серпень 2013 року;
ліцензією серії АВ №472815 від 01 грудня 2009
року.

Також на підтвердження господарських
відносин позивача з ПП "ЯВІР-2000" за
договором №15/01-11-2012 від 15 листопада 2012
року позивачем надані, зокрема,
податкові накладні з актами надання
послуг, які мають усі необхідні
реквізити первинних документів, що
дозволяють ідентифікувати учасників
цих операцій та встановити факт
надання послуг.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що висновок податкового
органу щодо неправомірного включення
позивачем до складу податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 18 819 грн. по
постачальнику "ЯВІР-2000" у серпні 2013 року
є необґрунтованим та спростованим
вищезазначеними доказами.

Стосовно твердження апелянта щодо
неправомірного включення до складу
податкового кредиту суми ПДВ у розмірі
110 408 грн. по постачальнику ДП "Одеська
залізниця" у серпні 2013 року, оскільки
позивачем не надано до перевірки
документів, передбачених договором,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ДП "Одеська залізниця" та ПАТ
"Одеснафтопродукт" було укладено
договір щодо організації відстою
порожніх власних вагонів, тимчасово не
задіяних в процесі перевезення
№ОД/М-12-506дНЮ/240 від 25 липня 2012 року, факт
виконання якого підтверджено
документами, які при проведенні
перевірки не були витребувані
податковим органом, зокрема,
калькуляцією вартості послуг
воєнізованої охорони з охорони
порожніх вагоно-цистерн ПАТ
"Одеснафтопродукт" від 25 липня 2012 року;
додатковою угодою №1 від 01 жовтня 2012
року; додатковою угодою №2 від 30 квітня
2013 року; додатковою угодою №3 від 15
липня 2013 року; калькуляцією витрат
залізниці на перебування власних
(орендованих) вагонів на коліях
погоджених станцій для власників
вагонів, не підпорядкованих УЗ від 30
квітня 2013 року; заявками на відправку
вагонів; відомостями розрахунку послуг
по охороні вагонів згідно договору
№ОД/М-12-506 НЮ від 25 липня 2013 року
(період з 20 липня 2013 року по 25 липня 2013
року); копіями платіжних доручень,
актами виконаних робіт.

При цьому, суми податку на додану
вартість за податковими накладними,
виписаними ДП "Одеська залізниця" у
загальному розмірі 110 408 грн., включені
позивачем до складу податкового
кредиту в серпні 2013 року та відображені
у реєстрі отриманих податкових
накладних ТОВ "Одеснафтопродукт", у
зв'язку з чим висновки суду першої
інстанції, що позивачем підтверджено
наявність податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ДП "Одеська
залізниця" є правильними.

Також, між ТОВ "Уністрой" та ПАТ
"Одеснафтопродукт" було укладено
договір поставки нафтопродуктів
№53-07/2013-П/125/13 від 01 липня 2013 року із
додатковою угодою до нього №00002
від 01 липня 2013 року, виконання якого
підтверджено податковою накладною, яка
була надана до перевірки, актом
приймання-передачі нафтопродуктів
№00002 від 31 липня 2013 року та копією
сертифікату відповідності
нафтопродуктів, який було надано
підприємством до первинної скарги, у
зв'язку з чим твердження апелянта щодо
ненадання первинних документів, які
передбачені вказаним договором є
безпідставними.

Разом з цим, ПАТ "Одеснафтопродукт" було
укладено договір зберігання з ПАТ
"Дніпронафтопродукт" №3131 від 04 вересня
2012 року та договір №0111/10-1 від 01
листопада 2010 року щодо відпуску та
відвантаження нафтопродуктів, що
підтверджує факт використання
резервуарів нафтобаз при прийманні
нафтопродуктів від ТОВ "Уністрой".

При цьому, тристоронні акти
здачі-приймання паливно-мастильних
матеріалів, протоколи узгодження ціни,
акти виконаних послуг, що
підтверджують факт виконання
договорів, які були укладені позивачем
з ПАТ "Дніпронафтопродукт" були надані
до первинної скарги та під час розгляду
справи.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що всі надані первинні
документи відповідають вимогам
законодавства, підтверджують
показники, відображені ПАТ
"Одеснафтопродукт" у податковій
звітності, право на включення сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та зв'язок
понесених витрат та сплаченого в ціні
товару суми податку на додану вартість
з господарською діяльністю, що було
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
твердження податкового органу про те,
що накладні, які були виписані
контрагентами позивача заповнені з
порушеннями, а саме з зазначенням у
полях "Найменування продавця" та
"Найменування покупця" невідповідності
відображення розміру літер у
найменуванні, що є порушенням п.201.10 ст.
201 ПК України, який полягає у
неправомірності включення до складу
податкового кредиту у серпні 2013 року
суми ПДВ у розмірі 24 013 грн. є
безпідставними, оскільки в полях
"Найменування продавця" та
"Найменування покупця" податкової
накладної повинна зазначатися назва
юридичної особи, яка відповідає назві,
зазначеній в статутних документах
такої особи та при цьому розмір літер у
назві такої юридичної особи може бути
відображено в податковій накладній як
великими літерами, так великими
літерами та маленькими літерами, якщо
назва повністю співпадає із зазначеною
статутних документах, що передбачено
листом Міністерства доходів і зборів
України від 29 квітня 2013 року
№1883/6/99-99-19-04-01-15.

Таким чином, судом першої інстанції, на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів зроблений правильний висновок
про недоведеність податковим органом,
на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС
України покладається обов'язок
доказування правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення, у
зв'язку з вимоги щодо його скасування
підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1
ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий:
Лук'янчук О.В.

Суддя:
Кравченко К.В.

Суддя:
Жук С.І.