Справа № 826/6269/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6269/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Беспалова О.О. та Земляної
Г.В., за участю секретаря судового
засідання Міщенко Ю.М., представників
позивача Бречко О.Г., Коваленка Р.Й.,
представника третьої особи
Александрової С.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Києві апеляційну скаргу
Державної інспекції України з контролю
за цінами на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
додатковою відповідальністю
"Полтаваавтотранс" до Державної
інспекції України з контролю за цінами,
за участю третьої особи: Полтавської
обласної державної адміністрації про
визнання протиправним та скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.06.2014 адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.06.2014 та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
ТДВ «Полтаваавтотранс" відмовити у
повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме: неповне
з'ясування обставин справи, не
дослідження наявних у матеріалах
справі доказів, вважає, що постанова є
незаконною та необґрунтованою, а тому
підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заперечення на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи,
завідувачем Сектору у Полтавській
області Державної інспекції України з
контролю за цінами Максимішиною Іриною
Іванівною та головним спеціалістом
Сектору у Полтавській області
Державної інспекції України з контролю
за цінами Колісник Тетяною Борисівною
на підставі наказу №128-14 від 28.02.2014 та
направлення №107 від 28.02.2014 проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог щодо формування, встановлення та
застосування державних (регульованих)
цін.

За результатами перевірки
контролюючим органом складено акт №090
від 12.03.2014, в якому відображено допущені
позивачем порушення, а саме:
застосування завищеного розміру
автостанційного збору при продажу
квитків з автостанцій, які відповідно
до результатів атестації віднесені до
четвертого та п'ятого класів, з 8,6% та 9,6%
відповідно, до 10%, чим порушено вимоги
статей 114, 116 постанови Кабінету
Міністрів України №176 від 18.02.1997 "Про
затвердження Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту" та пунктів 3.1, 3.2 наказу
Міністерства інфраструктури України
№700 від 27.0009.2010 "Про затвердження
Порядку регулювання діяльності
автостанцій"; за період з 01.03.2013 по 01.02.2014
необґрунтовано отримана виручка
склала 42 376,16 грн.

На підставі наведеного акту посадовими
особами Сектору у Полтавській області
Державної інспекції України з контролю
за цінами винесено припис №24 від 18.03.2014
про виконання законних вимог щодо
усунення порушень порядку формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін.

Пунктом 3 Припису передбачено, що в
місячний термін позивач повинен
усунути порушення вимог наказу
Мінінфраструктури України №700 від
27.09.2010 зі змінами «Про затвердження
Порядку регулювання діяльності
автостанцій» та здійснювати продаж
квитків з автостанцій четвертого та
п'ятого класів з застосуванням
автостанційного збору з врахуванням
встановленого класу автостанції.

Керуючись вищевикладеним, Першим
заступником Голови Державної
інспекції України з контролю за цінами
Поєдинком Миколою Сергійовичем
прийнято рішення №37 від 18.03.2014 про
застосування до ТДВ «Полтаваавтотранс"
адміністративного-господарських
санкцій, шляхом вилучення в дохід
державного бюджету необґрунтованої
виручки в розмірі 42 376,16 грн та штраф у
сумі 42 376,16 грн.

ТДВ «Полтаваавтотранс" вважаючи
рішення №37 від 18.03.2014 про застосування
до ТДВ «Полтаваавтотранс"
адміністративного-господарських
санкцій протиправним, звернулося до
суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по
суті та задовольняючи
адміністративний позов, керувався тим,
що на автостанційний збір не
запроваджено державні регульовані
ціни, а тому рішення про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Статтею 192 Господарського кодексу
України передбачено, що політика
ціноутворення, порядок встановлення та
застосування цін, повноваження органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування щодо встановлення та
регулювання цін, а також контролю за
цінами і ціноутворенням визначаються
законом про ціни і ціноутворення,
іншими законодавчими актами.

Згідно з частиною першою статті 10
Закону України "Про ціни і
ціноутворення" суб'єкти господарювання
під час провадження господарської
діяльності використовують: вільні
ціни; державні регульовані ціни.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України "Про ціни і
ціноутворення" державні регульовані
ціни запроваджуються на товари, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, мають
істотну соціальну значущість, а також
на товари, що виробляються суб'єктами,
які займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

За приписами частини першої пункту 4
«Положення про Державну інспекцію
України з контролю за цінами»
затвердженого Указом Президента
України № 236/2012 від 30.03.2012
Держцінінспекція здійснює цінові
спостереження, проводить моніторинг
цін (тарифів) на соціально значущі
товари та послуги, забезпечує на
постійній основі оперативною
інформацією про результати
моніторингу Міністра для подальшого
інформування Кабінету Міністрів
України, заінтересованих органів
державної влади.

За приписами частини 9-1 пункту 4
Положення Держцінінспекція здійснює
державний контроль (нагляд) за
дотриманням центральними та місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, суб'єктами
господарювання вимог щодо формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін.

Статтею 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачено,
що автостанція - споруда або комплекс
будівель, споруд, стоянок та під'їздів
для прийняття, відправлення,
управління рухом автобусів та
обслуговування пасажирів.

Відповідно до статті 36 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
автостанції надають пасажирам послуги,
пов'язані з їх проїздом автобусними
маршрутами загального користування, а
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення пасажирів на
договірних умовах, - послуги, пов'язані
з відправленням та прибуттям автобусів
згідно з розкладом руху.

До обов'язкових послуг, що повинні
надаватися автостанціями пасажирам,
належать:продаж квитків; користування
приміщеннями для чекання поїздки,
облаштованими місцями для сидіння;
можливість користування громадськими
вбиральнями; інформування щодо
розкладу руху автобусів та вартості
поїздки.

До обов'язкових послуг, що повинні
надаватися автостанціями
автомобільному перевізнику, належать:
продаж квитків; організація прибуття
та відправлення автобуса з
облаштованих платформ; інформування
водія щодо умов дорожнього руху на
маршруті.

За надання обов'язкових послуг
автостанцій з осіб, які придбавають
проїзні квитки, стягують
автостанційний збір, що входить до
вартості квитка.

Пункт 2 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1997 року №176 (далі по тексту -
Правила), визначає автостанційний збір
як плату за надання обов'язкових послуг
автостанціями, що справляється з осіб,
які придбавають квитки на проїзд
автобусами приміських, міжміських та
міжнародних маршрутів, і включається
до вартості квитка.

За визначенням пункту 2 Правил вартість
квитка - це сума, що складається з
вартості проїзду автобусом,
автостанційного збору, плати за
послуги з попереднього продажу квитків
(за наявності такої); а вартість проїзду
- це сума, за якою автомобільний
перевізник, автомобільний
самозайнятий перевізник здійснює
перевезення, що включає вартість за
тарифом, страховий платіж та податок на
додану вартість.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Порядку
регулювання діяльності автостанцій,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27
вересня 2010 року №700, визначено, що
розмір автостанційного збору на
плановий період розраховується
власником за результатами діяльності
автостанції у звітному періоді як
відносна величина до вартості проїзду
(у відсотках) з урахуванням класу
автостанції та погоджується з Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською і
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, на території яких
розташована автостанція.

Розмір автостанційного збору
встановлюється єдиний для всіх
автостанцій відповідного класу даного
власника.

З огляду на матеріали справи, між
Полтавською обласною державною
адміністрацією (організатор) та ТДВ
"Полтаваавтотранс" (власник) укладено
договір про надання послуг автостанцій
№1 від 01.02.2012, за умовами якого
організатор надає право власнику
надавати автостанційні послуги, а
власник зобов'язується надавати
автостанційні послуги.

Додатковою угодою від 14.02.2013 до
вказаного договору сторони погодили
розмір автостанційного збору за
класами автостанцій: 1 клас - 12,8%, 2 клас -
11,8%, 3 клас - 10,7%, 4 клас - 9,6%, 5 клас - 8,6%.

Відповідно до наказів ТДВ
"Полтаваавтотранс" №12 від 03.02.2012 та №15
від 12.02.2013, які погоджені заступником
голови Полтавської обласної державної
адміністрації, встановлено розмір
тарифу на автостанційні послуги в
розмірі 10% від тарифної вартості
проїзду при відправленні пасажирів з
автостанцій на маршрутах приміського
та міжміського сполучення. На думку
відповідача застосування
автостанційного збору у розмірі 10 % є
неправомірним, оскільки
застосовується без врахування
класності автостанцій.

В апеляційній скарзі Держцінінспекція
акцентує увагу суду на тому, що послуги,
які надаються позивачем мають істотну
соціальну значущість, а тому
встановлення автостанційного збору
підлягає державному регулюванню та
відповідно має враховуватися під час
надання платних послуг.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з апелянтом, що надання
послуг з перевезення пасажирським
транспотом відіграє вагоме соціальне
значення, проте вважає зауважити таке.

Відповідно до положень статті 19 Закону
України «Про ціни та ціноутворення»
державне спостереження у сфері
ціноутворення здійснюється шляхом
проведення моніторингу вільних цін
(дослідження динаміки цінових процесів
на товарних ринках) та державних
регульованих цін.

Перелік товарів, ціни на які підлягають
державному спостереженню у сфері
ціноутворення, та порядок його
проведення визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України
№803 від 13.06.2002 «Про заходи щодо
проведення моніторингу цін та тарифів
на споживчому ринку» затверджено
Перелік соціально значущих товарів і
послуг, за яким проводиться постійний
моніторинг цін і тарифів на споживчому
ринку регіонів.

В перелік соціально значущих товарів і
послуг включено і послуги міського
пасажирського транспорту.

Судом встановлено, що ТДВ
«Полтаваавтотранс» надає послуги з
відправлення пасажирів з автостанцій
на маршрутах приміського та
міжміського сполучення.

За таких обставин, враховуючи
зазначені вище положення
законодавства, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що на
автостанційний збір, що входить до
вартості квитка на маршрутах
приміського та міжміського сполучення
не запроваджено державні регульовані
ціни.

Окрім цього, в матеріалах справи
міститься висновок судово-економічної
експертизи №315/316 по кримінальному
провадженню №0000003, відповідно до
якого висновки акту планової перевірки
дотримання вимог щодо формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін ТДВ
«Полтаваавтотранс» Сектором у
Полтавській області Державної
інспекції з контролю за цінами
стосовно завищення відсотку
автостанційного збору від тарифної
вартості проїзду на маршрутках
приміського та міжміського сполучення,
що принесло необгрунтовану виручку ТДВ
«Полтаваавтотранс» у розмірі 42 376,16 грн
за період з 01.03.2013 по 01.02.2014
документально не підтверджуються.

Також в апеляційній скарзі апелянт
зауважує, що застосування позивачем на
всіх автостанціях області незалежно
від класу автостанцій автостанційного
збору в розмірі 10% від тарифної
вартості є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції не може не
погодитися із викладеними доводами
апелянта з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору №1 від 01.02.2012,
14.02.2013 між Позивачем та Полтавською
обласною державною адміністрацією
укладено Додаткову угоду до договору
№1 від 01.02.2012 «Про розрахунок
автостанційного збору ТДВ
«Полтаваавтотранс». Згідно даної
Додаткової угоди Позивачем
розраховано, а Полтавською обласною
державною адміністрацією (заступником
голови облдержадміністрації Шадчнєвим
В.М.) погоджено розмір автостанційного
збору за класами автостанцій: 1 клас -
12,8%; 2 клас - 11,8%; 3 клас - 10,7%; 4 клас - 9,6%; 5
клас - 8,6%.

Проте, Наказом №15 від 12.02.2013, який
погоджений Заступником голови
обласної державної адміністрації
Шадчнєвим В.М. 14.02.2013, встановлено тариф
на автостанційні послуги в розмірі 10%
від тарифної вартості проїзду при
відправленні пасажирів з автостанцій
на маршрутах приміського та
міжміського сполучення.

Додаткова угода і вказаний наказ
погоджені Полтавською
облдержадміністрацією в один день.
Разом з тим, Додаткову угоду укладено
Позивачем пізніше Наказу.

Таким чином, враховуючи юридичну силу
нормативно-правових актів та час
досягнення сторонами згоди щодо
затвердження тарифу автостанційного
збору, позивачем виконуватися мали б
положення саме Додаткової угоди.

Однак, аналіз зазначених норм права в
аспекті фактичних обставин справи дає
підстави зробити висновок, що оскільки
законодавством не встановлено
державне регулювання цін на послуги
приміського та міжміського
пасажирського транспорту, рішення
Держцінінспекції про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
є протиправним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо скасування
рішення №37 від 18.03.2014 про застосування
до ТДВ «Полтаваавтотранс"
адміністративного-господарських
санкцій шляхом вилучення в дохід
державного бюджету необґрунтованої
виручки в розмірі 42 376,16 грн та штраф у
сумі 42 376,16 грн, оскільки відповідач не
має повноважень регулювати ціни на
послуги приміського та міжміського
пасажирського транспорту.

Згідно з частиною першою статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
України з контролю за цінами залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 червня 2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
О.О. Беспалов

Суддя
Г.В. Земляна

Повний текст рішення виготовлений
26.09.2014 року.

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Беспалов О.О.

Земляна Г.В.