Справа № 826/8383/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/55892/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Олендера І.Я.,

суддів
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

за участю секретаря
Сперкач Т.В.,

представника відповідача
Ткаченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів
і зборів України, третя особа міністр
доходів і зборів України Клименко
Олександр Вікторович про скасування
наказів, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, провадження в якій
відрито за касаційною скаргою
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року позивач - ОСОБА_3
звернувся до суду першої інстанції з
позовом в якому просив визнати
протиправним та скасувати наказ
відповідача - Міністерства доходів і
зборів України від 12.04.2013 року № 95-о
«Про звільнення ОСОБА_3»; поновити його
на посаді начальника Охтирської ОДПІ
Сумської області ДПС з 15.04.2013 року;
зобов'язати Міністерство доходів і
зборів України виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу по
день винесення постанови суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
серпня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
доведено суду правомірність вчинених
дій. Позивач за власною заявою, без
погодження питань, які стануть
предметом експертизи, звернувся до
Незалежного інституту судових
експертиз для проведення
почеркознавчої експертизи, який не є
належним суб'єктом судово-експертної
діяльності, а тому висновки зазначеної
експертизи не можуть бути належним
доказом в справі.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що під час
апеляційного розгляду справи було
встановлено відсутність факту подачі
позивачем заяви про його звільнення,
яка лягла в основу спірного наказу в
якості підстави звільнення ОСОБА_3, а,
отже, спірний наказ є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню з
наступним поновленням позивача на
раніше займаній посаді. Крім того,
матеріали справи містять висновок
експертного почеркознавчого
дослідження, виконаний атестованим
судовим експертом, яким встановлено
факт виконання тексту заяви про
звільнення за власним бажанням від
01.04.2013 року іншою особою, а не
ОСОБА_3, однак, суд першої інстанції
дійшов до помилкового висновку про
неналежність даного доказу та не надав
йому належної правової оцінки,
оскільки вказаний висновок є належним
та допустимим доказом, не спростований
відповідачем.

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги,
відповідач зазначає, що ним правомірно
звільнено позивача на підставі його
заяви від 01.04.2013 року, листа ДПС у
Сумській області від 09.04.2013 року №
3999/8/04-039 та листа Охтирської РДА від
19.03.2013 року № 1-10/19/809 з урахуванням
положень КЗпП України.

Касаційний розгляд справи проведено у
відкритому судовому засіданні з
урахуванням ст. 221 КАС України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Наказом ДПС України від 22.02.2012 року №
431-о позивача призначено на посаду
начальника Охтирської ОДПІ Сумської
області ДПС.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 12.04.2013 року № 95-о позивача з
15.04.2013 року звільнено з посади
начальника Охтирської ОДПІ Сумської
області ДПС за угодою сторін (п. 1 ст. 36
КЗпП України).

Підставою для звільнення позивача у
наказі зазначено: заява ОСОБА_3 від
01.04.2013 року, лист ДПС у Сумській області
від 09.04.2013 року № 3999/8/04-039, лист
Охтирської РДА від 19.03.2013 року № 1-10/19/809.

Копію оскаржуваного наказу
Міністерства доходів і зборів України
від відділу кадрів ДПС у Сумській
області позивачем отримано 29.04.2013 року
за допомогою факсу.

У відповідь на запит позивача
відповідно до Закону України «Про
доступ до публічної інформації» щодо
надання завірених копій документів, що
стали підставою для прийняття наказу
про звільнення із займаної посади,
12.05.2013 року ним отримано лист
Міністерства доходів і зборів України
від 08.05.2013 року № 1031/Л/99-99-04-01-14 «Про
розгляд запиту» з копіями наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 12 квітня 2013 року № 95-о «Про
звільнення ОСОБА_3», заяви про
звільнення від 01.04.2013 року, листа ДПС у
Сумській області від 09.04.2013 року №
3999/8/04-039, листа Охтирської РДА від 19.03.2013
року № 1-10/19/809.

08.08.2013 року позивач звернувся до
Незалежного інституту судових
експертиз із заявою в якій просив
встановити чи виконано рукописний
текст вищевказаної заяви від 01.04.2013
року саме ним чи іншою особою.

На заяву позивача, Незалежним
інститутом судових експертиз
здійснено почеркознавче дослідження
та надано висновок № 8007 від 12.08.2013 року
(далі - висновок № 8007), в якому
зазначено, що рукописний текст та
підпис в заяві від 01.04.2013 року виконано
не позивачем, а іншою особою з
ретельним наслідуванням підпису
ОСОБА_3

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступних мотивів.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є угода сторін та розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника (статті 38, 39), з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
(статті 40, 41) або на вимогу
профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про
працю України, працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник. Якщо працівник
після закінчення строку попередження
про звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

Тобто, обов'язковою умовою для
припинення трудового договору на
підставах визначених ст.ст. 36, 38 КЗпП
України є власноручне написання особою
письмової заяви про звільнення та
попередження про це власника або
уповноваженого ним органу за два тижні.

Як вбачається із заяви про звільнення
(а.с. 25), підставою для звільнення є п. 1
ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з оскаржуваного наказу
підставою для звільнення позивача є
заява ОСОБА_3 від 01.04.2013 року, лист ДПС у
Сумській області від 09.04.2013 року
№ 3999/8/04-039, лист Охтирської РДА від
19.03.2013 року № 1-10/19/809.

Допитані в якості свідків у судових
засіданнях судів попередніх інстанцій
ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили, що заява
про звільнення написана не в їх
присутності. ОСОБА_6 додатково
зазначила, що заява про звільнення
позивача була передана в чергову
частину.

Як вбачається із витягу з Журналу
обліку заяв та повідомлень про вчинене
кримінальне правопорушення та іншу
подію за період з 31.03.2013 року по 02.04.2013
року (а.с. 83-97), що ведеться черговою
частиною Відділу податкової міліції
Охтирської ОДПІ Сумської області, він
не містить жодних звернень, поданих від
імені ОСОБА_3 за вказаний період, тобто
відповідачем не доведено факту подачі
позивачем власноруч написаної заяви
про його звільнення, яка лягла в основу
спірного наказу в якості підстави
звільнення.

Крім того, матеріали справи містять
висновок № 8007, в якому зазначено, що
рукописний текст та підпис в заяві від
01.04.2013 року виконано не позивачем, а
іншою особою з ретельним наслідуванням
підпису ОСОБА_3

Вказаний висновок відповідачем не
спростований, а тому, з огляду на
встановлені судами обставини та наявні
в матеріалах справи докази, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що відповідачем не доведено
подачі позивачем власноруч написаної
заяви про його звільнення, яка стала
підставою звільнення ОСОБА_3, тому
спірний наказ є протиправним та таким,
що підлягає скасуванню з наступним
поновленням позивача на раніше
займаній посаді. Крім того, суд
касаційної інстанції вважає
правильним розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
який підлягає стягненню на користь
позивача.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваного судового
рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваного судового рішення
вбачається, що при його ухвалені, суд
апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну Міністерства доходів і
зборів України залишити без
задоволення, а Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 жовтня 2013 року у справі № 826/8383/13-а
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска