Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р.
м. Київ К/800/8652/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Винокурова К.С.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Золочівського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області (далі - Золочіївський РВ),
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області, третя
особа: Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою позивача на ухвали
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року, Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого просив:

поновити строк звернення до
адміністративного суду;

визнати протиправними дії
Золочівського РВ по нарахуванню йому в
2008 році грошового забезпечення;

зобов'язати: вчинити дії по зарахуванню
до грошового забезпечення премію у
розмірі 100%; надбавку за виконання
особливо важливих завдань у розмірі 100%;

виплатити грошову компенсацію: за не
отриманий службовий одяг; продуктові
пайки за період 1999-2008 років;
матеріальну допомогу при наданні
щорічних відпусток за 1994-2008 роки;
грошове забезпечення за час
перебування у додаткових відпустках
для участі у заліково - екзаменаційних
сесіях у 1995-1998 роках; заробітної плати
за грудень 2008 року;

нарахувати і виплатити одноразову
грошову допомогу при виході на пенсію в
розмірі не нижче 20000 грн.

Посилався на незаконність обрахування
грошового забезпечення, що в
подальшому призвело до неправильного
визначення розміру пенсії.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року, позовні вимоги залишено без
розгляду на підставі статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, допущені судами,
просить попередні рішення скасувати з
направленням справи для продовження
розгляду.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення
позовної заяви без розгляду, окружний
суд, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач пропустив строки звернення до
адміністративного суду, встановлені
частиною третьою статті 99 КАС України,
і суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайшов
підстав для визнання причин пропуску
строків поважними.

Такий висновок не відповідає
вимогам закону та є необґрунтованим.

Виходячи з положень частин першої
та третьої статті 99 КАС України, строки
звернення до адміністративного суду
для захисту прав, свобод чи інтересів
встановлюються цим Кодексом та іншими
законами.

При тлумаченні вище згаданої
норми, Верховний Суд України в своєму
Рішенні від 16 травня 2011 року (справа
№21-29-а11) зазначив, що під іншими
законами розуміються закони, які
встановлюють строки звернення до
адміністративного суду з вимогою
вирішити публічно - правовий спір.

Зважаючи на те, що позовна заява
містить декілька вимог в
адміністративній справі, в тому числі
про стягнення боргу по заробітній
платі, то суд повинен був звернути
увагу на положення статті 233 Кодексу
законів України про працю (далі - КЗпП
України), яка визначає строки звернення
до суду за вирішенням трудового спору.
Відповідно до частини другої цієї
норми, у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в
Рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 дійшов
висновку, що у випадку порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат. У разі
пред'явлення вимог про стягнення
будь-яких виплат, що входять до
структури заробітної плати, і
застосування цих положень, не пов'язане
з фактом нарахування чи не нарахування
роботодавцем спірних виплат.

Апеляційний суд порушення норм
процесуального права, допущені судом
першої інстанції, не виправив, належним
чином доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не перевірив, тому судові
рішення підлягають скасуванню з
направлення справи для продовження
розгляду (вирішення питання про
прийняття позовної заяви) до суду
першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
керуючись статтями 220, 222, 223, частиною
першою статті 227, статтею 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати ухвали Львівського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року, Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

К.С. Винокуров

Д.В. Ліпський