Справа № 820/7753/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.Справа № 820/7753/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
21.08.2014р. по справі № 820/7753/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Комунального підприємства
"Тролейбусне депо №2"

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (надалі
за текстом - ХОВ ФСЗІ, позивач)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємство
"Тролейбусне депо №2" (надалі за текстом
- ДП " Тролейбусне депо №2", відповідач),
в якому просило суд: стягнути з
Комунального підприємство
"Тролейбусне депо №2" (61105, м. Харків, вул.
Ньютона, 5, , МФО 351931,р/р
9107 у АКБ "Золоті ворота") на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів(61022, м. Харків, Держпром, 1 під.,
1 пов., к.16, , одержувач:
р/р 0003, МФО 851011, код
одержувача:37999654, УДКСУ У Дзержинському
районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
270363,10 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014р. по
справі № 820/7753/14 у задоволенні
адміністративного позову Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства
"Тролейбусне депо №2" про стягнення з
Комунального підприємства
"Тролейбусне депо №2" адміністративно -
господарської санкції за незайняті
робочі місця призначені для
працевлаштування інвалідів в сумі
270363,10 грн. - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014р. по
справі № 820/7753/14, прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, з посиланням на ч.3 ст.19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
стверджує, що виконанням нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів може вважатися лише фактичне
працевлаштування останніх на
підприємстві. Тобто, якщо створене
робоче місце не введено в дію шляхом
працевлаштування інваліда,
підприємство, в даному випадку
відповідач по справі, не звільняється
від обов'язку сплати
адміністративно-господарських санкцій
до Фонду на підставі ст.20 зазначеного
Закону, незалежно від вжиття ним
заходів для працевлаштування
інвалідів та від причин невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
наданого до Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова
численність штатних працівників
облікового складу Комунального
підприємства "Тролейбусне депо №2" у 2013
році становить 442 особи,
середньооблікова чисельність
інвалідів на підприємстві у 2013 році - 11
осіб, чисельність інвалідів - штатних
працівників які повинні працювати на
підприємстві - 18 осіб, фонд оплати праці
штатних працівників в 2013 році склав
17017,50 грн., середньорічна заробітна
плата на підприємстві в 2013 році
складала 38623,30 грн. (а. с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи,
кожного місяця відповідачем до
Харківського районного центру
зайнятості подавалися звіти за формою
№ 3-ПН у відповідності до наказу
Державного комітету статистики від
19.12.2005 року №420 та наказу Міністерства
соціальної політики України від 31.05.2013
року №316, в яких зазначено про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів в
кількості 7 осіб (а.с. 39-80).

З листа Харківського районного центру
зайнятості від 19.05.2014 року за №ХМЦЗ -
03-13923-22/14 вбачається, що протягом 2013 року
до КП "Тролейбусне депо №2" за сприяння
служби зайнятості було
працевлаштована 1 особа з обмеженими
фізичними можливостями, 2 особам з
обмеженими фізичними можливостями
було відмовлено у працевлаштуванні за
результатами направлень центру
зайнятості (а.с. 88).

Згідно з листом Харківського районного
центру зайнятості від 05.06.2014 року за
№ХМЦЗ - 02-16003-22/14 вбачається, що
відповідач відмовив у
працевлаштуванні на своє підприємство
особам ОСОБА_1, ОСОБА_2 з підстав
невідповідності вимогам (а.с.123).

При цьому, зазначені особи з обмеженими
фізичними можливостями направлялись
відповідачу для працевлаштування на
посаду кондукторів громадського
транспорту (а.с.138-139).

Відповідно до медичного висновку
ОСОБА_1 зазначено, що вона знаходиться
на обліку у окуліста, та їй
протипоказана праця з навантаженням на
зір, в нічний час (а.с.140).

Відповідно до наказу про змінну роботу
водіїв тролейбусів пасажирських та
кондукторів з 01.01.2013 року від 25.12.2012 року
№118, на посаді, на яку було направлено
для працевлаштування ОСОБА_1,
передбачається праця в нічний час, а
саме: 1 зміна початок з 04:33 год. до 07:34
год. закінчення з 12:58 год. до 15:14 год.; 2
зміна початок з 12:58 год. о 15:10 год.,
закінчення з 20:30 год. о 00:38 год.; нічна
зміна початок з 22:10 год. до 23:00 год.
закінчення з 05:50 год. до 06:15 год. (а.с.155).

У програмі реабілітації інваліда
ОСОБА_1 зазначено, що видами професій,
які доступні їй за станом здоров'я,
передбачено працевлаштування в
системи УТОС (а.с.141,142).

Відповідно до довідки до акту огляду
МСЕК №192754, індивідуальної програми
реабілітації інваліда від 19.12.2013 року,
виданої ОСОБА_2 зазначено, що
підставами інвалідності є загальна
хвороба, у висновку про умови праці
зазначено, що йому протипоказана тяжка
праця, праця біля вогнища, біля води, на
висоті та біля пересувних механізмів
(а.с.147-152).

Крім того, відповідно до робочої
інструкції кондуктора громадського
транспорту, затвердженої директором КП
"Тролейбусне депо №2" Приймак В.О. від
04.12.2012 року, передбачено, що кондуктором
громадського транспорту призначаються
особи, які пройшли медичну комісію
(а.с.156-158).

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовились від
проходження медогляду перед
працевлаштуванням (а.с.153-154).

Слід відмітити, що як вбачається з
інструкції по охороні праці
кондукторів №1, затвердженої наказом
КП "Тролейбусне депо №2" від 04.12.2012 року
№118, для інвалідів ОСОБА_1, ОСОБА_2
фактично передбачено несприятливі
умови праці при обійманні посади
кондуктора громадського транспорту
(а.с.159-161).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідач КП
"Тролейбусне депо №2" правомірно
відмовлено у працевлаштуванні ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на своє підприємство з підстав
невідповідності вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для накладення на
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за нестворені робочі місця для
працевлаштування інвалідів, та
відповідно для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" №875-XII від 21.03.1991 року
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі по тексту -
Закон № 875-ХІІ) підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Вказана вище
адміністративно-господарська санкція
застосовується за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів. Так,
відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, для яких це місце роботи
є основним.

Працевлаштування - це система
організаційних, економічних і правових
заходів, направлених на забезпечення
трудової зайнятості населення.

Частиною 3 ст.20 вищевказаного Закону
визначено, що сплату
адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Колегія суддів, враховуючи положення
наведеної норми, зазначає, що сума, яку
просить стягнути позивач є штрафними
санкціями. По своїй правовій природі
штрафні санкції застосовуються за
порушення законодавства діями чи
бездіяльністю, тобто за неналежне
виконання обов'язку покладеного
законом.

Як зазначено у ч.1 ст. 18 Закону України
№875-XII, забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що покладення на
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, обов'язку
працевлаштування інвалідів,
передбачає виділення та створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальних
робочих місць, створення для них умов
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечення
інших соціально-економічних гарантій,
а також надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів.

Так, відповідно до статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Вищенаведене дозволяє дійти висновку
про те, що державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендації МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

У відповідності до абзацу 3 пункту 2
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 року №70 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин, далі
по тексту - Порядок № 70), інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Однак, на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
інформувати про таку кількість
створених робочих місць органи
працевлаштування інвалідів.

Наказом державного комітету
статистики №420 від 19.12.2005 року
затверджена форма статистичної
звітності №3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості (в
редакції чинній до 31.05.2013 року).

Згідно з наказом Міністерства
соціальної політики України від 31.05.2013
року №316 затверджена нова форма
звітності №3-ПН "Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)" та Порядку її
подання. Зазначена звітність подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

У відповідності до п. 2.1. Порядку
подання форми звітності № 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)", затвердженого Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 року №316, форма
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії(й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що чисельність інвалідів -
штатних працівників, які повинні були
працювати у 2013 році в Комунальному
підприємстві "Тролейбусне депо №2", на
робочих місцях, створених відповідно
до нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, встановленого ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 18 осіб при фактично
працевлаштованих 11 особах.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем кожного місяця подавались
звіти про наявність вакансій форми
№3-ПН до Харківського районного центру
зайнятості, тобто, в період існування
вакантних робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, в яких
зазначено про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів в
кількості 7 осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання вимог законодавства, КП
"Тролейбусне депо №2" була направлена
до Харківського районного центру
зайнятості відповідна звітність з
інформацією щодо можливості
працевлаштування інвалідів, але робочі
місця залишилися вакантними у зв'язку з
ненаправленням для працевлаштування
необхідного числа інвалідів
уповноваженими органами, а також
правомірною відмовою ОСОБА_1, ОСОБА_2 у
зв'язку з невідповідністю вимогам.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць, відповідно до
нормативів, встановлених ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів".

Згідно ч.1 ст.217 ГК України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, відповідачем були виконані
вимоги Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо вжиття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Доказів, які б свідчили про те, що
підприємство відмовило у прийнятті на
роботу інвалідам, які безпосередньо
зверталися до підприємства
відповідача або які були направлені
переліченими у ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" органами,
позивачем не надано ані до суду першої,
ані до суду апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
який є суб'єктом владних повноважень,
не доведено правомірності позовних
вимог про стягнення з КП "Тролейбусне
депо №2" адміністративно-господарських
санкцій за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів, в сумі 270363,10 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014р. по
справі № 820/7753/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Русанова В.Б.