Справа № 2а-2438/11/0970
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
Справа
№ 9104/141601/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року у справі за позовом заступника
прокурора Івано-Франківської області в
інтересах Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
державного підприємства «Виробниче
об'єднання «Карпати» про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

прокурор Івано-Франківської області в
інтересах Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до
державного підприємства «Виробниче
об'єднання «Карпати» в якому просив
стягнути з відповідача заборгованість
у сумі 38339,52 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 13
жовтня 2011 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції
Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно поданого відповідачем до
обласного відділення Фонду річного
звіту форми № 10 ПІ, середньооблікова
чисельність працівників у 2010 році
складала 340 осіб. Відповідно до вимог ч.
1 ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця. Отже відповідно
до нормативу кількість штатних
працівників-інвалідів повинна
складати 14 осіб, а фактично
середньооблікова кількість працюючих
інвалідів за звітний рік склала 12 осіб.
Відповідачем не було працевлаштовано
2-х інвалідів.

За невиконання нормативу по
працевлаштуванню 2-х інвалідів,
відповідно до вимог ст. 20 вказаного
Закону, відповідач зобов'язаний
сплатити до Фонду соціального захисту
інвалідів штрафні санкції із
розрахунку середньої річної
заробітної плати за кожне не заняте
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Сума
адміністративно-господарської санкції
становить 37728,24 грн., а на дану суму за
період несплати розраховується пеня у
розмірі 611, 28 грн.

В добровільному порядку Відповідач не
погодився проводити оплату штрафних
санкцій, тому було подано позов до суду
про примусове їх стягнення.

Стаття 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» визначає порядок реалізації
права інваліда на працю, однак жодним
чином не містить норм, які обов'язок
працевлаштування інвалідів покладають
на спеціально уповноважені органи.
Норма ст. 19 вказаного Закону, визначає
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, який
роботодавці самостійно розраховують і
забезпечують працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу.

Крім того суд не взяв до уваги норму
частини 3 статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» де зазначено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць. Відповідно
до ч.5 згаданого статті виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Суд не взяв до уваги норми ст. 19 де
зазначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів. фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Крім того суд не дав оцінки взаємодії
центрів зайнятості з відповідачем, а
також не з'ясував обставин і не зробив
висновки щодо відсутності чи наявності
достатньої кількості інвалідів на
ринку праці.

Суд не дослідив, чи створювались робочі
місця, якщо створювались, то за яким
принципом, чи визначено відповідне
фінансування на їх створення. Крім
цього приймаючи рішення по суті
позовних вимог, суд не звернув увагу на
те, що обов'язок відповідача полягає не
тільки у створенні робочих місць для
працевлаштування інвалідів, але він і
супроводжується обов'язком
працевлаштування інвалідів на
створених робочих місцях. Норма ч. 3 ст.
19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» зобов'язує роботодавця
самостійно здійснювати
працевлаштування людей з обмеженими
фізичними можливостями.

Під час розгляду даної справи суд не
звернув увагу на те, що державна служба
зайнятості може за рахунок Фонду
соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а також
проводити професійну підготовку,
підвищення кваліфікації і
перепідготовку цієї категорії
інвалідів, як це передбачає ч. 3 ст. 18-1
згаданого Закону.

Івано-Франківським міським центром
зайнятості впродовж 2010 року на ВО
«Карпати» було направлено 3-х осіб з
обмеженими фізичними можливостями для
працевлаштування, яким було
відмовлено: ОСОБА_1 на посаду - медична
сестра, ОСОБА_2 на посаду - діловода та
ОСОБА_3 на посаду електромонтера з
ремонту та обслуговування
устаткування. Відмова була вмотивована
тим, що кандидатури не відповідають
вимогам до вакансії, а посада
електромонтера вже зайнята особою, яка
не належить до окремої категорії
громадян, яким потрібний соціальний
захист. Це означає, що відповідач
свідомо не виконував норми Закону, не
створив робочі місця для інвалідів, а
вакансії, які були створені не
призначались для осіб з обмеженими
фізичними властивостями.

Суд також не взяв до уваги те, що в
звітах форми №ЗПН, копії яких були
долучені до справи не було зазначено
інформації про те, що у ВО «Карпати » є
створені робочі місця для осіб з
обмеженими фізичними можливостями.
Така інформація згідно з Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики від 19.12.2005 №420 «Про
затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення» повинна
міститись у звіті форми 3-ПН, графа 15 , в
якій наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце особи, що належить до окремої
категорії громадян, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних умовах конкурувати на ринку
праці. Наявність вільного робочого
місця зазначається щодо кожної
категорії громадян під окремими
цифрами, у нашому випадку під цифрою 11 -
інвалід.

Суд не взяв до уваги те, що відповідачем
було надано Листи № 535/337 від 08.07.2008 та №
542/23 від 01.02.10, направлені до
Івано-Франківського міського центру
зайнятості, де не зазначено, що йому
потрібні працівники-інваліди.
Івано-Франківським міським центром
зайнятості у листі про надання
інформації зазначається, що інформація
про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, від
відповідача не поступало. Отже, не
надав жодного підтвердження створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

На підставі вище зазначеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
в 2008 році ДП ВО «Карпати» звернулось з
листом № 535/337 від 08.07.2008 року до
Івано-Франківського міського центру
зайнятості з проханням направляти для
подальшого працевлаштування на
підприємстві інвалідів та з
аналогічним проханням в 2010 році листом
№ 542/23 від 01.02.2010 року. На ДП ВО «Карпати»
впродовж 2010 року Івано-Франківським
міським центром зайнятості було
направлено 3 особи з обмеженими
фізичними можливостями для
працевлаштування на вакансії: ОСОБА_4
на посаду сестра медична, претендент на
роботу не відповідала вимогам за
освітньо-кваліфікаційним рівнем -
відсутність медичної освіти. ОСОБА_2 на
посаду діловода - претендент не
відповідала вимогам за
освітньо-кваліфікаційним рівнем,
відсутність вищої освіти та знань
іноземної мови, оскільки підприємство
працює з іноземними інвесторами.
Кандидатура ОСОБА_5 за професією
електромонтер з ремонту та
обслуговування устаткування була
направлена на зайняту на той час
вакансію. У 2010 році відповідачем по
справі для осіб з обмеженими фізичними
можливостями було створено робоче
місце діловода та відповідні умови для
роботи сестри медичної, за власні
кошти.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно врахував, що відповідно до ч.1 ст.
17 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, не забороненою
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного й додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.
Відповідно до ч.3 ст. 18 вказаного Закону
встановлено обов'язок підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації та забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Згідно ч.1 ст. 19 зазначеного
Закону для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
встановлено норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
робочого місця. Частиною 9 цієї ж статті
Закону встановлено обов'язок
роботодавців, в яких за основним місцем
роботи працює 8 і більше осіб,
реєстрації у відповідних відділеннях
Фонду соціального захисту інвалідів за
своїм місцезнаходженням і щорічного
подання цим відділенням звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Крім того постановою Кабінету
Міністрів України за №70 від 31 січня 2007
року «Про реалізацію статей 19 і 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
затверджено Порядок реєстрації
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю. Згідно вказаного
порядку роботодавці реєструються у
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх державної
реєстрації як юридичних осіб або
фізичних осіб - підприємців. Для
реєстрації пунктом 3 вказаного Порядку
встановлено обов'язок роботодавців
подати (надіслати рекомендованим
листом) відділенню Фонду відповідну
заяву за формою, що затверджується
Мінпраці, та копію свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
або фізичної особи - підприємця. Також
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України затверджено Порядок
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
згідно якого, звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом. Форма вказаного звіту
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
за №42 від 10.02.2007 року. Також Порядок
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
передбачає, обов'язок роботодавців
подання центру зайнятості за місцем їх
реєстрації як платників страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів. Наказом Міністерства праці
та соціальної політики України за №420
від 19.12.2005 року затверджено форму
подання такої звітності та інструкцій
щодо її заповнення.

З огляду на вказані норми суд першої
інстанції вірно вважав, що обов'язки
роботодавців стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування
передбачають собою: виділення та
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, в тому
числі спеціальних робочих місць;
створення для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації; надання державній
службі зайнятості інформації,
необхідної для працевлаштування
інвалідів; звітування Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів; забезпечення інших
соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством.

Також судом вірно вказано, що
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, установи, організацій чи
до державної служби зайнятості.
Частиною 3 статті 18-1 цього Закону
встановлено, що Державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Судом у даній спірній ситуації
з'ясовано, що причиною невиконання
нормативу по працевлаштуванню
інвалідів в повному обсязі, насамперед
послужило не порушення правил
здійснення господарської діяльності
Державним підприємством «Виробниче
об"єднання «Карпати», а небажання осіб
з обмеженими фізичними можливостями
працювати або ж відсутність достатньої
кількості таких осіб на ринку праці,
оскільки зі сторони відповідача вжиті
та вживаються заходи для виконання
вимог Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо працевлаштування
інвалідів.

Тому суд підставно вважав, що позивачем
протиправно було застосовано до
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та нараховано пеню.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року по справі № 2а-2438/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин