Справа № 802/996/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2014 р.
Справа № 802/996/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

секретаря судового засідання:
Дмитрука В. В.,

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника третьої особи:
Тимощука Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: комунального підприємства
"Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації"; третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
комунальне підприємство "Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації"

про: скасування державної реєстрації
права власності

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з
адміністративним позовом до
комунального підприємства "Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації" (далі - КП "Вінницьке
ООБТІ"; третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: комунальне
підприємство "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" (далі - КП
"Вінницьке МБТІ" про скасування
державної реєстрації права власності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3
зазначає, що право власності на 67/100
будинковолодіння, які складаються із
виділених в натурі самочинно
переобладнаних житлових приміщень в
приміщенні магазину-складу, загальною
площею 92,4 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ним
на підставі рішення Третейського суду
м. Вінниці від 20.11.2006 та рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 24.07.2007 у справі № 2-3679/07. Як зазначає
ОСОБА_3, апеляційний суд Вінницької
області рішенням від 22.08.2003,
провадження № ц/772/1618/2013, скасував
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 24.07.2007 у справі № 3679/07, в
результаті чого відновлено попередній
статус та цільове призначення
нерухомого майна, а саме 67/100 житлового
будинку з відповідною часткою
господарських будівель, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, як указує позивач, відповідачі
за наявності у них інформації про
скасування рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 24.07.2007 у
справі № 2-3679/07 не можуть скасувати
державну реєстрацію його (позивача)
права власності на магазин-склад,
проведену у 2007 році, оскільки
відповідний порядок чинним на сьогодні
законодавством України не
передбачений.

Позивач стверджує, що формальне
існування державної реєстрації його
права власності на зазначене майно як
на магазин-склад перешкоджає йому в
подальшій реалізації права власності
на частку житлового будинку. В зв'язку
з цим ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом про
скасування державної реєстрації права
власності.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив адміністративний позов
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, зазначивши про
відсутність повноважень на скасування
такої державної реєстрації права
власності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд установив такі
фактичні обставини.

01.12.2005 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 67/100
часток житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель за
адресою: АДРЕСА_1, про що був укладений
договір у простій письмовій формі.

Рішенням від 20.11.2006 Третейський суд м.
Вінниці визнав дійсним договір
купівлі-продажу від 01.12.2005 67/100 часток
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_3; визнав за ОСОБА_3 право
власності на зазначене нерухоме майно.

Право приватної власності позивача на
67/100 часток житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель за адресою: АДРЕСА_1
зареєструвало КП "Вінницьке ООБТІ"
22.11.2006 в реєстровій книзі № 158 за
реєстровим № 1473.

Рішенням від 24.07.2007 у справі № 2-3679/07
Ленінський районний суд м. Вінниці
визнав за ОСОБА_3 право власності на 67/100
будинковолодіння, виділених в натурі
самочинно переобладнаних житлових
приміщень в приміщенні магазину-складу
за адресою: АДРЕСА_1, що складається зі
складу: 2-1 площею 8,5 кв. м., склад 2-2
площею 20,2 кв. м., склад 2-3 площею 17,2 кв. м.,
санвузол 2-4 площею 1,8 кв. м., склад 2-5
площею 4,0 кв. м., підсобне приміщення 2-6
площею 9,6 кв. м., торговий зал 2-7 площею
31,1 кв. м., загальною площею 92,4 кв. м.

Зазначене право власності позивача на
нерухоме майно зареєструвало КП
"Вінницьке ООБТІ" 10.08.2007 за реєстровим №
1473 в реєстровій книзі № 158.

Рішенням від 22.08.2013, провадження №
ц/772/1618/2013, Апеляційний суд Вінницької
області скасував рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 24.07.2007 у
справі № 3679/07.

Листом від 04.04.2014 № 1762 КП "Вінницьке
МБТІ" повідомило позивача, що 61/100
частка будинковолодіння, яка
складається з виділених в натурі
приміщень магазину складу загальною
площею 92,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрована за ним (ОСОБА_3) на
підставі рішення Третейського суду м.
Вінниці від 20.11.2006 та рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 24.07.2007 у справі № 2-3679/07.

Стверджуючи, що існування державної
реєстрації права власності на
зазначене майно як на магазин-склад
перешкоджає йому (позивачу) в подальшій
реалізації права власності на частку
житлового будинку, позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись та розпоряджатися своєю
власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 41
Конституції України право приватної
власності є непорушним.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України передбачено право власника
володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном на власний
розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений його чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 Цивільного
кодексу України право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено Законом України від 01.07.2004 №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
(в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону України від
01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Статтею 5 розділу V цього закону
передбачено, що до створення єдиної
системи органів реєстрації прав, а
також до формування Державного реєстру
прав у складі державного земельного
кадастру реєстрація об'єктів
нерухомості проводиться комунальними
підприємствами бюро технічної
інвентаризації.

Таким чином, саме підприємства бюро
технічної інвентаризації виконували
станом 2007 рік функції з державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, то виконували функції органів
державної реєстрації.

Як установив суд, право власності
ОСОБА_3 на 67/100 будинковолодіння, що
складались з виділених в натурі
самочинно переобладнаних житлових
приміщень в приміщенні
магазину-складу, загальною площею 92,4
кв. м., зареєструвало КП "Вінницьке
ООБТІ" 10.08.2007 за реєстровим № 1473 в
реєстровій книзі № 158 на підставі
рішення Третейського суду м. Вінниці
від 20.11.2006 та рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від
24.07.2007 у справі № 2-3679/07.

Рішенням від 22.08.2013 № ц/772/1618/2013
Апеляційний суд Вінницької області
скасував рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 24.07.2007 у
справі № 3679/07. Таким чином, було
відновлено попередній статус та
цільове призначення нерухомого майна,
а саме: 67/100 часток житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно
до технічного паспорта, виготовленого
КП "Вінницьке МБТІ" в лютому 2014 року,
вказане майно зазначено як 67/ часток
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, а не приміщення
магазину-складу. Тобто фактично
цільове призначення нерухомого майна з
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, на магазин-склад не
змінювалося.

Беручи до уваги, що судове рішення, на
підставі якого вчинено реєстраційний
запис від 10.08.2007 скасоване, суд дійшов
висновку, що правові підстави для
існування державної реєстрації права
власності на зазначене майно як на
магазин-склад відсутні.

Існування державної реєстрації права
власності позивача на зазначене майно
як на магазин-склад перешкоджає йому в
подальшій реалізації права власності
на частку житлового будинку.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України від 11 лютого 2010
року № 1878-VI "Про внесення змін до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" до 01 січня 2013 року державна
реєстрація права власності та права
користування (сервітут) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках; права користування
(найму, оренди) будівлею або іншими
капітальними спорудами, їх окремими
частинами; права власності на об'єкти
незавершеного будівництва, а також
облік безхазяйного нерухомого майна,
довірче управління нерухомим майном
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації, створеними
до набрання чинності цим Законом та
підключеним до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Отже, з 01 січня 2013 року у підприємств
бюро технічної інвентаризації
відсутні повноваження стосовно
реєстрації речових прав.

З указаної дати зазначені повноваження
виконуються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
питань державної реєстрації прав -
Державною реєстраційною службою
України та її територіальними
органами.

На сьогодні закон передбачає
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, інших
речових прав за заявочним принципом
шляхом подання уповноваженому суб'єкту
відповідної заяви про державну
реєстрацію, форму і вимоги якої
встановлює Міністерство юстиції
України.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №
1952-IV записи до Державного реєстру прав
нерухоме майно вносяться на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав їх обтяжень. При цьому
частиною 4 статті 9 Закону № 1952-IV
визначено, що державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і відмову в такій реєстрації.

До передбачених статтею 19 Закону № 1952-IV
підстав для державної реєстрації прав
та обтяжень віднесено в тому числі
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону № 1952-IV встановлено, що
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

На відміну від попередньої редакції
Закону № 1952-IV (до 01.01.2013), за якою
державна реєстрація речових прав
скасовувалася в разі, зокрема,
прийняття судом відповідного рішення,
про що вносилися дані до Реєстру прав
власності на нерухоме майно, відтепер
частиною 2 статті 26 чинної редакції
Закону № 1952-IV передбачено внесення до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно запису про скасування державної
реєстрації прав "у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав".

Відтак, за наявності у відповідачів
інформації про скасування рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 24.07.2007 у справі № 2-3679/07 ці
підприємства не мають можливості
скасувати державну реєстрацію права
власності на магазин-склад, проведену у
2007 році. Відповідний порядок чинним на
сьогодні законодавством України не
передбачений. Натомість, підставою для
скасування державної реєстрації прав
та їх обтяжень є судове рішення про
скасування рішення про державну
реєстрацію прав. Отже, скасувати
державну реєстрацію права власності
позивача на магазин-склад відповідно
до закону можливо на підставі рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Разом з тим, що від компенсації судових
витрат у справі позивач відмовився,
зазначивши про це в позовній заяві та
судовому засіданні. Враховуючи право
кожного вільно розпоряджатися
належним йому майном, суд залишає
судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати державну реєстрацію за
позивачем, ОСОБА_3, права власності на
61/100 частку будинковолодіння, яка
складається з виділених у натурі
приміщень магазину-складу загальною
площею 92,4 кв м. по АДРЕСА_1, здійснену
комунальним підприємством "Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації" 10.08.2007 за реєстровим №
1473 в реєстровій книзі № 158.

Судові витрати залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жернаков Михайло
Володимирович