Справа № 2а-6926/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа
№ 59397/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Нос С.П,

суддів:
Клюба В.В.,Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Камінь-Каширської районної
державної адміністрації Волинської
області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 29 червня 2011 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Камінь-Каширської районної
державної адміністрації Волинської
області про стягнення невиплачених
коштів,-

В С Т А
Н О В И Л А:

28.02.2011 року позивач звернувся до суду
з адміністративним позовом до
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу у зв'язку з обмеженим
споживанням продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, відповідно до
ст. 37 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
29 червня 2011 року позов задоволено.
Зобов'язано управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити нарахування та виплату
позивачу, як особі, яка проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, щомісячної грошової
допомоги в зв'язку з обмеженим
споживанням продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати за
період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого 2011
року на підставі положень ст. 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням проведених виплат.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.
Покликається на те, що при обчисленні
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
позивачу по справі Управління
керувалось Постановою Кабінету
міністрів України від 26.07.1996р. №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони гарантованого
добровільного відселення, потерпілою
від наслідків Чорнобильської
катастрофи третьої категорії, що
підтверджується посвідченням, та
отримує допомогу у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену ст. 37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але у
розмірі, встановленому Постановою №836,
що є значно менше аніж передбачено
Законом

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст. 37 вищезгаданого Закону
позивачу вказана щомісячна грошова
допомога виплачувалася частково, у
фіксованому розмірі, визначеному
Постановою №836, а не у відсотковому
відношенні до мінімальної заробітної
плати, як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно - правового акта
Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачеві
застосуванню підлягають положення ст.
37 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі
проти Ірландії» також констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від
12.10.2004р.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати відповідно до ст. 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 28 серпня 2010 року по 28 лютого
2011 року включно.

Згідно із «Порядком використання
коштів державного бюджету для
використання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», затвердженим постановою
КМУ від 20.09.2005р. №936 функції з
нарахування та виплати спірної
допомоги позивачу здійснює відповідач,
то відповідний обов'язок слід покласти
на останнього.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області -
залишити без задоволення, а постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 29 червня 2011 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Нос С.П.

Судді
Клюба В.В.

Хобор Р.Б.