Справа № К/9991/31360/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/31360/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Лисичанську Луганської області про
підвищення пенсії по ІІ групі
інвалідності ЧАЕС, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 (26) квітня

2011 року, -

встановив:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в місті Лисичанську
Луганської області про визнання дій
неправомірними та перерахунок пенсії,
виплата якої передбачена статтею 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII), із збільшенням її
розміру в 2,5 рази згідно постанови
Кабінету Міністрів України «Про
збільшення розмірів пенсії деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 27 грудня 2005 року № 1293 (далі -
Постанова № 1293) з 1 лютого 2011 року.

Постановою Лисичанського
міського суду Луганської області від 18
лютого 2011 року позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в місті
Лисичанську Луганської області щодо
відмови позивачеві здійснити
перерахунок та виплату пенсії,
призначеної відповідно до частини 4
статті 54 Закону № 796-XII, згідно вимог
пункту 1 Постанови № 1293, збільшивши її у
2,5 рази з 1 лютого 2011 року. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачеві пенсії, призначеної
відповідно до частини 4 статті 54 Закону
№ 796-XII, згідно вимог пункту 1 Постанови
№ 1293, збільшивши її у 2,5 рази починаючи
з 1 лютого 2011 року.

Постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 (26) квітня 2011 року постанову
Лисичанського міського суду
Луганської області від 18 лютого 2011 року
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм права,
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 (26) квітня
2011 року та залишити в силі постанову
Лисичанського міського суду
Луганської області від 18 лютого 2011
року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом II групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2008
року було зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в

місті Лисичанську Луганської області
зробити донарахування і виплату пенсії
ОСОБА_4 у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з 1 жовтня
2007 року по 31 грудня 2007 року і з 22 травня
2008 року.

Спірним у справі є питання
правомірності дій відповідача щодо
відмови у перерахунку, а саме
збільшенні в 2,5 рази та виплаті
позивачеві відповідно до Постанови №
1293 пенсії, призначеної на підставі
статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Так, частиною 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ
встановлено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
I групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком; II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідні роки
визначається розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Постановою № 1293 з метою здійснення
подальших заходів щодо диференціації
розмірів пенсій збільшено розмір
пенсії, призначеної відповідно до
статті 54 Закону № 796-ХІІ: у 3,5 раза -
пенсію по інвалідності учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей; у 2,5 раза - пенсію по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987-1990 роках, громадянам, евакуйованим
у 1986 році із зони відчуження, та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей (пункт 1).

У підпункті 1 пункту 2 вказаної
Постанови установлено, що мінімальний
розмір пенсії, передбачений частиною 4
статті 54 Закону № 796-ХІІ, не може бути
нижчим: для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, I групи - 540 гривень, II групи
- 500 гривень, III групи - 467 гривень; для
інших інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, I групи - 440
гривень, II групи - 400 гривень, III групи - 370
гривень.

Таким чином, статтею 54 Закону № 796-ХІІ
розмір пенсії визначається з показника
мінімальної пенсії за віком, в той час
як Постановою № 1293 мінімальний розмір
пенсії для цих же категорій осіб
визначається з інших критеріїв, які не
передбачені статтею 54 Закону № 796-ХІІ.

Статтею 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод, основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення.

Таким чином, розмір основної пенсії по
інвалідності позивача встановлений
Законом № 796-ХІІ, ніякого підвищення,
крім внаслідок зміни розміру
мінімальної пенсії за віком, ним не
передбачено. Тому застосування
положень Постанови № 1293, в частині
визначення розміру пенсії, не
відповідає принципу верховенства
права та засадам пріоритетності
нормативно-правових актів.

Слід врахувати ту обставину, що
Постанова № 1293 набула чинності з 1
січня 2006 року, за своїм правовим
змістом щодо застосування має
одноразовий характер і нею передбачено
збільшення пенсії, призначеної з
дотриманням положень постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 3 січня 2002 року
№ 1.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
здійснення позивачеві перерахунку
пенсії та збільшення її у 2,5 рази.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків
апеляційного суду і встановлених
обставин справи, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 (26) квітня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Лисичанську Луганської області
про підвищення пенсії по ІІ групі
інвалідності ЧАЕС - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.