Справа № 810/5382/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ К/800/14237/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 р.

у справі № 810/5382/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СБМУ «Підряд»

до Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СБМУ «Підряд» (далі -
позивач, ТОВ «СБМУ «Підряд») звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач, ДПІ у
Києво-Святошинському районі) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі від 23.09.2013
№ .

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 р.
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у
Києво-Святошинському районі,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Києво-Святошинському районі
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах із
ТОВ «Укрпромбуд» за серпень-вересень
2012 року, за результатами якої складено
акт від 30.08.2013 № 100/22-3/25298093.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем положень пункту 185.1 статті 185,
пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 та пунктів 200.1, 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість у розмірі 499290,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.09.2013 №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 624130,00 грн., у
тому числі за основним платежем - 499290,00
грн., за штрафними санкціями - 124823,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06.08.2012 р. між позивачем
та ТОВ «Укрпромбуд» укладено договір
купівлі-продажу № 0608-01. Відповідно до
умов договору продавець (ТОВ
«Укрпромбуд») передав у власність
покупця (ТОВ «СБМУ «Підряд»)
стабілізатор асфальтобетонної суміші
ВИАТОП-66.

Крім того, умовами договору
передбачено, що поставка товару
здійснюється автомобільним
транспортом на умовах DDР (Інкотермс в
редакції 2010 року (пункт 4.2 договору від
06.08.2012). Оплата за товар здійснюється у
безготівковій формі на підставі
рахунку-фактури (пункт 3.2 договору).

Виконання зазначеного договору
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
видатковими накладними, податковими
накладними, актами прийому-передачі,
товарно-транспортними накладними.
Оплату придбаного товару підтверджено
банківською випискою.

Також судами встановлено, що у
подальшому асфальтобетонну суміш було
реалізовано представництву «ТОДІНІ
Коструціоні Дженералі С.П.А.»., що
підтверджено договом поставки,
специфікаціями, видатковими
накладними, податковими накладними.

Отже, позивачем реально здійснені та
фактично виконані господарські
операції по взаємовідносинах з ТОВ
«Укрпромбуд», що підтверджено належним
чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, що позивачем
виконані всі умови, передбачені
податковим законодавством, які надають
йому правові підстави для формування
податкового кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки податкового
органу щодо нікчемності правочину, з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р. та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області відхилити.

2.Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 р.
залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов