Справа № 820/15338/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2014 р.
№ 820/15338/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання -
Мартинчук С.М.

за участю представника позивача -
Сімаковича П.Ю.,

представника відповідача - Шляхти В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Автоарт")
звернулося до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (далі
по тексту - відповідач, ДПІ
Дзержинському районі) в якому просить
суд скасувати податкове повідомлення -
рішення від 27.05.2014 року № про
збільшення ТОВ "Автоарт" суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 757500, 00 грн., в тому числі
505000, 00 грн. за основним платежем та 252500,
00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення було прийняте на
підставі акта перевірки №
1575/20-30-22-03/33410369 від 28.04.2014 року, висновки
якого про порушення з боку позивача ст.
44, ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України вважає безпідставними та
необгрунтованими, а відтак винесене
податкове повідомлення - рішення є
протиправними та такими, що підлягає
скасуванню, оскільки, на думку
позивача, реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом ТОВ «НТЦ «Айріс»
повністю підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями первинних
документів, а акт про неможливість
проведення зустрічної звірки його
контрагента іншим податковим органом і
викладені в ньому висновки не можуть
бути належними та допустимими доказами
неправомірності віднесення ним сум до
податкового кредиту по
взаємовідносинам із таким
контрагентом в розумінні ст. 70 КАС
України, оскільки такі акти не є
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідачем надано до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
в яких вважає вимоги позивача
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з тих підстав,
що в ході перевірки перевіряючими
правомірно зроблено висновки про
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, оскільки при
здійсненні перевірки позивача у
податкового органу в користуванні був
акт Індустріальної ОДПІ про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «НТЦ» Айріс» №
181/20-36-22-02-07/38880197 від 31.03.2014 р., згідно
якого встановлена відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товарів (послуг) у контрагентів -
постачальників та по операціях з
продажу цих товарів (послуг)
підприємствам - покупцям за період
01.01.2014 р. по 31.01.2014 року, а відтак
документи, надані позивачем до
перевірки викликають великі сумніви
щодо дати їх складання та походження.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, з підстав та
мотивів зазначених в письмових
запереченнях.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини на яких
грунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Автоарт» є юридичною особою, що
підтверджується копією статуту,
зареєстрованого в новій редакції 15.07.2013
р. (а.с. 11 - 24 т. 4), зареєстроване
виконавчим комітетом Харківської
міської ради 09.02.2005 року, відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію
серії А01 № 427097, реєстраційний
№0006584 (а.с. 25 - 26 т.4), включено до
ЄДРПОУ, що підтверджується копією
довідки АА № 674384 від 03.09.2012 р. Головного
управління статистики у Харківській
області (а.с. 27-28 т. 4), включено до ЄДР ЮО
та ФОП про що свідчить копія витягу №
18292572 від 05.03.2014 р. (а.с. 29-32 т. 4), перебуває
на податковому обліку в органах ДПС з
17.02.2005 року за № 51676 та є платником ПДВ,
свідоцтво № 100321583 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 08.02.2011 р.

Відповідно до копії довідки № АА № 674384
від 03.09.2012 р. Головного управління
статистики у Харківській області (а.с.
27-28 т. 4) позивач здійснює наступні види
діяльності за КВЕД -2010: 45.11 торгівля
автомобілями та легковими
автотранспортними засобами; 45.19
торгівля іншими автотранспортними
засобами; 45.20 технічне обслуговування
та ремонт автотранспортних засобів; 45.31
оптова торгівля деталями та приладдям
для автотранспортних засобів; 45.32
роздрібна торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів; 46.19 діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту.

Позивач власну господарську
діяльність здійснює у приміщеннях, які
знаходяться за адресою: м. Харків, вул.
Шевченка, б. № 334, що належать йому на
праві власності згідно свідоцтва про
право власності від 13.06.2008 р. (а.с. 54 т.1), а
саме: нежитлова будівля, загальною
площею 5756, 0 кв.м., що підтверджується
копією витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 19234616 від
19.06.2008 року (а.с. 55 т.1).

З використанням нерухомого майна ТОВ
«Автоарт» веде власну господарську
діяльність. Тобто, позивач відповідає
ознакам підприємства та здійснює
систематичну комерційну діяльність.

Відповідно до ч. 1 статті 62
Господарського кодексу України
підприємство - самостійний суб'єкт
господарювання, створений
компетентним органом державної влади
або органом місцевого самоврядування,
або іншими суб'єктами для задоволення
суспільних та особистих потреб шляхом
систематичного здійснення виробничої,
науково-дослідної, торговельної, іншої
господарської діяльності в порядку,
передбаченому цим Кодексом та іншими
законами.

При судовому розгляді справи
встановлено, що з 15.04.2014 року по 22.04.2014
року посадовими особами ДПІ була
проведена перевірка ТОВ "Автоарт»" за
результатами якої було складено акт
перевірки № 1575/20-30-22-03/33410369 від 28.04.2014
року «Про результати документальної
виїзної перевірки товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоарт"
податковий номер 33410369 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства в
частині господарських відносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес-Тайм»
податковий номер 38880422 за січень 2014 року
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «НТЦ «Айріс»
податковий номер 38880197 за січень 2014
року» (далі по тексту - акт перевірки)
(а.с. 12-24 т.1).

За наслідками перевірки, згідно
висновків акта було встановлено з боку
позивача порушення ст. 44, ст. 198, п. 200.1 ст.
200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого ТОВ
«Автоарт» занижено суму податку на
додану вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у розмірі
505000, 00 грн. за січень 2014 року.

На підставі вказаного акта перевірки
відповідачем було винесене податкове
повідомлення - рішення від 27.05.2014 року №
про збільшення ТОВ "Автоарт" суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 757500, 00 грн., в
тому числі 505000, 00 грн. за основним
платежем та 252500, 00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами)(а.с. 25
т.1).

Як вбачається з акта перевірки та
підтверджується матеріалами страви
ТОВ "Авторат" у перевіряємому
податковим органом періоді мав
господарські взаємовідносини із ТОВ
"Науково-Технічний центр «Айріс", яке
зареєстроване юридичною особою 01.11.2013
р. про що свідчить копія виписки з ЄДР
ЮО та ФОП від 16.12.2013 р. (а.с. 6-7 т.4),
включене до ЄДРПОУ згідно витягу №
06/3014/1254 від 20.12. 2013 р. та є платником ПДВ
відповідно до копії свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ № 200155604 від
04.12.2013 р. (а.с. 9 т. 4).

При судовому розгляді справи
встановлено, що ТОВ «Автоарт»
відповідно до дилерського договору від
20.12.2012 року, укладеного між ТОВ
«Автоарт» та ПІІ «Тойота - Україна» є
офіційним дилером на території України
по реалізації та обслуговуванню
автомобілів марки «Тойота».

Під час судового розгляду судом
встановлено, що між ТОВ "Автоарт"
(замовник) та ТОВ "Науково-Технічний
центр «Айріс" (постачальник), був
укладений договір № 01/01-14 від 08.01.2014
року поставки поліграфічної продукції,
предметом якого, згідно п. 1. 1. є те, що в
порядку та на умовах, визначених цим
договором замовник замовляє, а
постачальник зобов'язався поставити
поліграфічну продукцію, а саме -
буклети модельного ряду автомобілів
марки «Тойота». Сума договору
становить 3030000, 00 грн. у т.ч. ПДВ 20% 505000, 00
грн. (а.с. 37-39 т.1).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
парламенти поліграфічної продукції
повинні відповідати основним вимогам:

-папір крейдований 150 г/м2 формату А 4/3;

-друк офсетний;

-фарба: 4+4.

Ціна товару за вказаним договором
договірна, звичайна та зазначається у
первинних документах на поставку
товару, що є невід'ємною частиною цього
договору (п. 1.3. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що
замовник зобов'язуться сплатити
вартість поставленого товару шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором, але не пізніше 30.04.2015
року (п. 5.1. договору).

Факт реального здійснення
господарських операцій за зазначеним
договором підтверджується копіями:
видаткової накладної № АС - 0000013 від
31.01.2014 р., податкової накладної № 131001
від 31.01.2014 р., платіжного доручення № 1568
від 22.07.2014 р., подорожнього листа
службового легкового автомобіля № 12318
від 31.01.2014 р., свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу АХС№ 019245,
довіреності № 60 від 31.01.2014 р., (а.с. 40-46
т.1), наказу № 1/К-17 від 01.04.2010 про
прийняття на роботу водія (а.с. 10 т. 4),
штатного розкладу (а.с. 74-75 т. 2), реєстром
довіреностей за 31.01.14 р. (а.с. 38 т.4),
буклетів товарного ряду автомобілів
марки «Тойота» (а.с. 61 - 250 т. 1, а.с. 1-73 т. 2).

Отриманий товар був оприбуткований
позивачем, що підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 209 «Інші матеріали» (а.с. 39-40 т. 4).

Як встановлено в ході перевірки та
підтверджується матеріалами справи
суми податку на додану вартість за
податковою накладною, отриманою від
ТОВ «НТЦ «Айріс» позивачем було
включено до податкового кредиту
відповідного періоду, відображених в
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість, даним
декларації з ПДВ за січень 2014 року (а.с.
17 т.1, а.с. 33-37 т. 4).

В свою чергу, як встановлено в акті
Індустріальної ОДПІ «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «НТЦ»
Айріс» () з питань
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за січень 2014
року» № 181/20-36-22-02-07/38880197 від 31.03.2014 р.,
суми податку на додану вартість по
взаємовідносинам із ТОВ «Автоарт» ТОВ
«НТЦ» Айріс» віднесло до сум
податкових зобов'язань січня місяця 2014
року (а.с. 48- 86 т. 4).

Подальше використання придбаного
товару у власній господарській
діяльності підтверджується копіями
актів списання, які підтверджують
видачу буклетів зі складу в зону
автосалону для розповсюдження між
клієнтами (а.с. 47 - 53а т. 1), а в свою чергу
таке розповсюдження збільшило обсяг
проданих автомобілів, що
підтверджується копіями укладених
договорів купівлі-продажу, видаткових
накладних та актів приймання - передачі
в лютому - червні 2014 року (а.с. 76 - 250 т. 2,
а.с. 1-222 т. 3).

Суд зазначає, що згідно зі статтею 1
Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2011 року, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011 року, податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльні платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, п відбулася
раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податкової накладною.

В п. 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
сумі податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на фактично отриманий товар
(роботи, послуги), що призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Проаналізувавши надані документи
відповідно до чинного законодавства
суд дійшов до висновку, що договори
були складені з метою їх реального
виконання. Позивач ставив за мету
здійснення господарської діяльності, а
не отримання податкової вигоди.

Судом також перевірено та встановлено,
що усі витрати позивача з придбання
товарів були об'єктивно необхідні
позивачу для забезпечення
господарської діяльності, та
підтверджені належним чином
складеними первинними документами.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які були видані за
договором за своєю формою та змістом
відповідають вимогам, які актами
чинного законодавства встановлені для
первинних документів.

Крім того, як встановлено судом, ТОВ
"НТЦ «Айріс" включене до Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців, що
підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV із
змінами та доповненнями якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, що підлягають
внесенню до цього реєстру є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатись на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

За таких обставин покупець не може
нести відповідальність ні за несплату
податків продавця, ні за можливу
недостовірність інформацію про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер. Згідно зі ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Відповідно до ч. 1
ст. 19 Конституції України правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Чинне
законодавство, зокрема Податковий
кодекс України, не встановлює обов'язку
покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету,
якщо такий податок не буде сплачено
продавцем або іншою особою, з
урахуванням суми податку, отриманого
від покупця у складі ціни товару. Сума
податку на додану вартість, включена до
ціни товару, є податковим зобов'язанням
продавця товарів (послуг), і саме
продавець має сплачувати цей податок
до бюджету.

Контрагентом позивача суми ПДВ по
взаємовідносинам, що склалися за
договором були віднесені до податкових
зобов'язань відповідного звітного
податкового періоду.

Факт реєстрації контрагента позивача,
на момент складання на адресу позивача
податкової накладної та на час
здійснення господарських операцій із
позивачем, платником податку на додану
вартість відповідачем не
заперечується.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п.
1.1. ст.1 Податкового кодексу України
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 р. № 984 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки
позивача податковий орган не вказав
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача, що
підтверджують наявність фактів
порушень ним норм податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, а лише посилається
на акт перевірки іншого податкового
органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача
іншими податковими органами не можуть
бути підставою для висновку про
неправомірність віднесення сум до
валових витрат та визнання податкового
кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення
сум до валових витрат та формування
податкового кредиту є матеріали
перевірки платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських документів, а
не дані актів перевірок інших
податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено
проведення позивачем збиткових
операцій, доказів, які б вказували на
відсутність реальності господарських
операцій за договором та наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

За таких обставин суд приходить до
висновку про правомірність віднесення
позивачем суми податку на додану
вартість в розмірі 505000, 00 грн. до складу
податкового кредиту січня 2014 року по
господарським операціям із ТОВ "НТЦ
«Айріс".

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на додану
вартість, відсутні підстави
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів).

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що вимоги стосовно
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.05.2014 року №
як такого, що прийняте з
порушенням норм діючого законодавства
України, підтверджуються матеріалами
справи, не спростовані відповідачем, а
відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 27.05.2014 року № про
збільшення Товариству з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 757500, 00 грн.
(сімсот п'ятдесят сім тисяч п'ятсот
гривень), в тому числі 505000, 00 грн.
(п'ятсот п'ять тисяч гривень) за
основним платежем та 252500, 00 грн. (двісті
п'ятдесят дві тисячі п'ятсот гривень) за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.