Справа № 826/5401/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2014 року № 826/5401/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Іщука І.О.,

розглянувши в порядку письмового
проваджені адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 доДержави Україна в
особі Міністерства охорони здоров'я
Українипровизнання неправомірними
дій, відшкодування моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Держави Україна в особі
Міністерства охорони здоров'я України
(з урахуванням заяви позивача про
усунення недоліків та збільшення
позовних вимог від 21.05.2014 року), в якому
просила:

1) визнати неправомірними дії МОЗ
України щодо:

- порушення права на забезпечення
ОСОБА_1 як онко хворої людини,
безкоштовними медикаментами для
лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 року №1303;

- дій під час прийняття рішення по
скарзі від 26.02.2014 року;

- порушення права ОСОБА_1 на
ефективність і своєчасність захисту
прав при розгляді скарги від 26.02.2014
року;

- порушення права ОСОБА_1 на
справедливий та повний захист з боку
держави прав та інтересів при розгляді
скарги від 26.02.2014 року;

- не вжиття системи заходів,
спрямованих на усунення правових,
соціальних та інших причин не
забезпечення ОСОБА_1, як онко хворої
людини, безкоштовними медикаментами
для лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 року №1303 і не
попередження виникнення негативних
суспільних наслідків, пов'язаних з
відсутністю такого забезпечення;

2) зобов'язати Міністра охорони здоров'я
розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26.02.2014
року по суті і надати ОСОБА_1 його
рішення, постанову, накази та
роз'яснення по кожному зазначеному
пункту, згідно Закону України «Про
звернення громадян» та Закону України
«Про інформацію» окремими листами за
адресою: 80083, м. Кривий Ріг, вул.
Ухтомського, 2-8;

3) визнати дії МОЗ України
протиправними та такими, що змінили
досягнутий рівень гарантій існуючого
порядку надання своєчасної та
кваліфікованої медичної і лікарської
допомоги, звузили зміст і обсяг прав,
свобод та інтересів ОСОБА_1, які вона
мала та обмежили її конституційні
гарантії;

4) визнати дії директора департаменту
Хобзей М. при розгляді скарги від 26.02.2014
року такими, що порушили права
громадянки України ОСОБА_1;

5) відшкодувати у найменший термін
моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 діями
МОЗ України, який є державним закладом,
стягнути за рахунок державного бюджету
на користь ОСОБА_1 завдану їй моральну
шкоду в сумі 8 300,00 грн.;

- стягнути з МОЗ України на користь
ОСОБА_1 витрати, які вона понесла і які
пов'язані з витратами у зв'язку з
провадженням у національних судах та
деревних установах, включаючи витрати
на копіювання, друк, папір, поїздки та
поштові послуги у сумі 100 грн.;

- встановити для МОЗ України строк для
подання до суду звіту про виконання
постанови суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
у відповідь на свою скаргу від 26.02.2014
року на діяльність Управління охорони
здоров'я м. Кривий Ріг, посадових осіб
Головного управління охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації вона не отримала
відповіді по суті поставлених питань,
порушені права на отримання
безкоштовних медикаментів не
відновлені, що, за твердженням
позивача, фактично є відмовою у
забезпеченні її, як хворої на
онкологічне захворювання,
безкоштовними медикаментами для
лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 року №1303.

В своїй позовній заяві і в уточненнях
до неї ОСОБА_1 просила суд здійснювати
розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
виклавши свої доводи у письмовій заяві,
приєднаній судом до матеріалів справи.
Зокрема, представник відповідача у
своїх запереченнях стверджує про
правомірність дій відповідача при
наданні відповіді на скаргу ОСОБА_1

У своїй письмовій заяві від 04.07.2014 року,
яка надійшла до суду 09.07.2014 року позивач
збільшила суму моральної шкоди та
просила стягнути з відповідача 12 600,00
грн.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
відповідача, від якого надійшло
клопотання про розгляд справи у його
відсутність, а також беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71,
ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши надані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд встановив
наступне.

ОСОБА_1 26 лютого 2014 року звернулась до
Міністерства охорони здоров'я України
зі скаргою, в якій, посилаючись на
неотримання від Управління охорони
здоров'я м. Кривий Ріг та Головного
управління охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації рішень щодо її заяв про
безоплатне забезпечення лікарськими
засобами, як хворої на онкологічне
захворювання (захворювання
щитоподібної залози; цукровий діабет
ІІ типу; післяопераційний гіпотиреоз),
просила відповідача:

«- призначити спеціальну комісію по
вивченню діяльності управління
охорони здоров'я м. Кривий Ріг, як
розпорядника фінансів згідно
забезпечення КУ Центру первинної
медико-санітарної допомоги №1, вул.
Маршака 1-а м. Кривого Рогу для
амбулаторного лікування ОНКО хворих та
виконанням заходів щодо усунення
причин захворювання, перевірити
додержання законодавства відповідно
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я» з питань
надання своєчасної та кваліфікованої
медичної і лікарської допомоги
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17 серпня 1998 р.
№1303 з виявленням відповідності
окремих посадових осіб займаній
посаді. За неналежне виконання
службових обов'язків згідно ст.80 Закону
України «Основи законодавства України
про охорону здоров'я», вжити заходи до
усунення виявлених порушень вимог
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я»;

- виділити в окреме провадження дії
начальника управління охорони здоров'я
м. Кривий Ріг Світловеького О. і його
заступник Лук’яненко О.Л. та
начальника головного управління
охорони здоров'я Дніпропетровської
обласної держадміністрації Гінзбурга
В.Г., як розпорядника фінансів згідно
зазначених обставин, перевірити
додержання законодавства відповідно
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я» з питань
організації роботи медичних
працівників, перевірки їх діяльності,
надання своєчасної та кваліфікованої
медичної і лікарської допомоги
зазначеного випадку з виявленням
відповідності окремих посадових осіб
займаній посаді. За неналежне
виконання службових обов'язків згідно
ст.80 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я», вжити заходи до усунення
виявлених порушень вимог Закону
України «Основи законодавства України
про охорону здоров'я»;

- повідомити згідно Конституції
України та Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я» порушенні чи ні мої законні
права і інтереси у галузі охорони
здоров'я відповідними державними або
іншими органами, підприємствами,
установами та організаціями, їх
посадовими особами і зобов'язані чи ні
вони вжити заходів щодо поновлення
порушених моїх прав, захисту законних
інтересів та відшкодування заподіяної
шкоди;

- зобов'язати головне управління
охорони здоров'я Дніпропетровської
обласної держадміністрації видати
наказ щодо забезпечення мене, ОСОБА_1,
як ОНКО хворої людини, безкоштовними
медикаментами для
лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 р. №1303;

- звернутися до Конституційного Суду
України за наданням тлумачення чи не
застосовується головним управлінням
охорони здоров'я Дніпропетровської
обласної держадміністрації постанова
Кабінету Міністрів України від 17
серпня 1998р. №1303 після позначки (*) у
самому кінці постанови, дрібним
шрифтом, тобто ссилка у додатку №2 до
зазначеної постанови всупереч нормам
Конституції України з зазначених дій
на умовах з оплатою 50% відносно до
мене».

Міністерство охорони здоров'я України
супровідним листом від 02 квітня 2014 року
№3.24-С-1938/2798-зв. за підписом директора
Департаменту реформ та розвитку
медичної допомоги Міністерства
охорони здоров'я України Хобзей М., який
у відповідності до наказу МОЗ України
від 30.03.2012р. №223 уповноважений
підписувати листи інформаційного
характеру, направило скаргу ОСОБА_1 від
26.02.2014 року до Департаменту охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації з проханням
розглянути порушені у скарзі питання
та вжити відповідних заходів
реагування і повідомити про це
заявницю у встановлений
законодавством термін.

З огляду на повідомлені позивачем
обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи, при вирішенні питання щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача в частині оскарження
дій (бездіяльності відповідача по
розгляду її скарги від 26.02.2014 року суд
виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
з положень принципу верховенства
права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Положеннями статті 15 Закону України
«Про звернення громадян» встановлено,
що органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Міністерство охорони здоров'я України
(МОЗ України), відповідно до підпункту 11
пункту 4 Положення про Міністерство
охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011р. №467/2011 (надалі -
Положення №467/2011), відповідно до
покладених на нього завдань
організовує розгляд звернень громадян
із питань, пов'язаних з діяльністю МОЗ
України, підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери його
управління, а також стосовно актів, які
ним видаються.

Згідно пункту 6 Положення №467/2011 МОЗ
України здійснює свої повноваження
безпосередньо, а також через
структурні підрозділи з питань охорони
здоров'я місцевих державних
адміністрацій.

В пункті 7 Положення №467/2011 закріплено,
що МОЗ у процесі виконання покладених
на нього завдань взаємодіє в
установленому порядку з іншими
органами виконавчої влади, допоміжними
органами і службами, утвореними
Президентом України, а також з органами
місцевого самоврядування, з
відповідними органами іноземних
держав і міжнародних організацій,
профспілками та організаціями
роботодавців, підприємствами,
установами, організаціями.

У своїй скарзі від 26.02.2014 року ОСОБА_1
посилалась на порушення її прав на
безоплатне отримання ліків у зв'язку з
порушенням та неправильним
застосуванням Управлінням охорони
здоров'я м. Кривий Ріг та посадовими
осами Головного управління охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації положень
Постанови Кабінету Міністрів України
від 17.08.1998р. №1303 «Про впорядкування
безоплатного та пільгового відпуску
лікарських засобів за рецептами
лікарів у разі амбулаторного лікування
окремих груп населення та за певними
категоріями захворювань» (далі по
тексту - Постанова №1303) і просила МОЗ
України вжити заходів по відновленню
наведених прав з встановленням винних
у такому порушені осіб.

Відповідно до пункту 2 Постанови №1303
відпуск лікарських засобів безоплатно
і на пільгових умовах у разі
амбулаторного лікування осіб
провадиться аптеками за рецептами,
виписаними лікарями
лікувально-профілактичних закладів за
місцем проживання цих осіб. Особи, які
обслуговуються у відомчих
лікувально-профілактичних закладах і
мають право на безоплатний або
пільговий відпуск лікарських засобів,
отримують їх у аптеках, закріплених за
цими закладами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебуває на обслуговуванні та
лікуванні в Комунальній установі
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги №1» Криворізької міської
ради.

Оскільки наведена установа
відноситься до сфери управління
органів місцевого самоврядування і
забезпечення лікарськими засобами
здійснюється за рахунок місцевого
бюджету, а також зважаючи н6а зміст
зазначених у скарзі питань та
відсутність в додатку до скарги будь
яких документів в підтвердження
викладених в ній доводів, суд приходить
до висновку про правомірність дій
відповідача щодо направлення скарги
ОСОБА_1 від 26.02.2014р. на розгляд до
Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації на виконання вимог
частини 3 статті 7 Закону України «Про
звернення громадян».

Крім того, суд вважає за доцільне
зазначити, що ні Законом «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я», ні Положенням №467/2011 не
закріплено повноваження МОЗ України
визначати факт порушення чи не
порушення законних прав і інтересів
фізичної особи у галузі охорони
здоров'я відповідними державними або
іншими органами, підприємствами,
установами та організаціями, їх
посадовими особами і визначати їх
обов'язок по вжиттю заходів щодо
поновлення порушених прав, захисту
законних інтересів фізичної особи та
відшкодування заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову в
частині вимог про визнання
неправомірними дії МОЗ України щодо:
дій під час прийняття рішення по скарзі
від 26.02.2014 року; порушення права ОСОБА_1
на ефективність і своєчасність захисту
прав при розгляді скарги від 26.02.2014
року; порушення права ОСОБА_1 на
справедливий та повний захист з боку
держави прав та інтересів при розгляді
скарги від 26.02.2014 року, як і вимог про
визнання дій директора департаменту
Хобзей М. при розгляді скарги від 26.02.2014
року такими, що порушили права
громадянки України ОСОБА_1

Оскільки вимога позивача про
зобов'язання Міністра охорони здоров'я
розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26.02.2014
року по суті і надати окремими листами
рішення, постанову, накази та
роз'яснення по кожному зазначеному
пункту, згідно Закону України «Про
звернення громадян» та Закону України
«Про інформацію» є похідною від вимог
про визнання протиправними дій
відповідача по направленню скарги
ОСОБА_1 від 26.02.2014 року за належністю,
які визнані судом необґрунтованими,
вказана вимога також задоволенню не
підлягає.

Щодо вимог позивача про визнання
неправомірними дії МОЗ України щодо
порушення права на забезпечення ОСОБА_1
як онко хворої людини, безкоштовними
медикаментами для
лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 року №1303 та щодо не
вжиття системи заходів, спрямованих на
усунення правових, соціальних та інших
причин не забезпечення ОСОБА_1, як онко
хворої людини, безкоштовними
медикаментами для
лікувально-профілактичних заходів
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 17.08.1998 року №1303 і не
попередження виникнення негативних
суспільних наслідків, пов'язаних з
відсутністю такого забезпечення, а
також про визнання дій МОЗ України
протиправними та такими, що змінили
досягнутий рівень гарантій існуючого
порядку надання своєчасної та
кваліфікованої медичної і лікарської
допомоги, звузили зміст і обсяг прав,
свобод та інтересів ОСОБА_1, які вона
мала та обмежили її конституційні
гарантії, суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Визначення обсягу вимог, що підлягають
судовому захисту є диспозитивним
правом позивача.

При цьому, підстави, з якими позивач
пов'язує виникнення у нього права на
звернення до суду і для задоволення
його вимог визначаються позивачем
самостійно. Суд під час прийняття
постанови вирішує, зокрема, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються та яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

Вимога до особи, яка звернулась до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів, порушення
яких спричинено конкретними рішеннями
(діями, бездіяльністю) суб'єкта владних
повноважень обумовлена необхідністю
здійснення судом під час розгляду
справи по суті перевірки оскаржуваних
рішень (дій, бездіяльності) на предмет
їх відповідності критеріям, визначеним
у ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позову,
останній не містить переліку дій, які б
мали бути вчиненими МОЗ України, як і
посилань на конкретні норми
законодавства, якими закріплюється
обов'язок відповідача вчиняти такі дій,
що позбавляє суд можливості дати
оцінку діям, рішенням чи бездіяльності
МОЗ України на предмет їх
правомірності у спірних
правовідносинах.

При цьому, пропозицією суду щодо
уточнення предмету доказування у даній
справі із викладенням відповідних
доводів та наданням доказів на їх
обґрунтування позивач не скористався.

З огляду на встановлені у справі
обставини та положення законодавства в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин, враховуючи відсутність
інших доводів позивача на
обґрунтування даних позовних вимог,
суд вважає вимоги позивача
недоведеними, а позов таким, що не
підлягає задоволенню з наведених вище
підстав.

Оскільки судом не виявлено фактів
порушення саме відповідачем прав та
інтересів ОСОБА_1, визначених у
позовній заяві і не встановлено
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача
щодо визнання протиправними дій МОЗ
України і її посадових осіб, вимоги
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди у визначеному позивачем розмірі
не підлягають задоволенню.

З огляду на висновки суду, відсутні і
підстави для встановлення для МОЗ
України строку для подання до суду
звіту про виконання постанови суду.

Враховуючи, що за наслідками розгляду
справи по суті суд прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача, в силу
положень статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, понесені ОСОБА_1 судові
витрати стягненню з Державного
бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167,
183-3, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Міністерства охорони здоров'я
України про визнання неправомірними
дій, відшкодування моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
О.В. Дегтярьова

І.О. Іщук