Справа № 826/8773/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2014 року № 826/8773/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу та
додані до неї матеріали
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві, Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання
протиправними податкового
рішення про результати розгляду
первинної скарг № 691/Б/26-15-10-09-25 від
08.04.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними податкового
повідомлення - рішення № від
26.02.2014, рішення № від 26.02.2014 та
рішення про результати розгляду
первинної скарги № 691/Б/26-15-10-09-25 від
08.04.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним здійснювалось
нарахування та сплата податків та
внесків у повній відповідності із
чинним законодавством. Крім того,
Позивач зазначає, що при проведені
перевірки було встановлено
незабезпечення зберігання контрольних
стрічок РРО, що стало підставою для
заперечення отримання доходів
Позивачем, витрати по яких відносились
ним до складу витрат при визначенні
чистого оподатковуваного доходу.
Проте, такий висновок відповідачів не
відповідає нормам чинного
законодавства, оскільки жоден
нормативний акт не пов'язує визначення
доходу фізичної особи підприємця із
наявністю або відсутністю у фізичної
особи-підприємця контрольної стрічки
РРО.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили суд задовольнити
позов у повному обсязі.

У судове засідання представник
відповідача 1 не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Відповідач 2 проти позовних вимог
заперечив, представник відповідача 2 у
судовому засіданні надав письмові
заперечення та просив відмовити у
задоволенні позову.

З урахуванням наведеного суд,
відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, заслухавши у судовому
засіданні представників позивача,
ухвалив продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
була проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, правильності
обчислення, повноти та своєчасності
внесення до бюджету держави податків,
зборів та інших платежів фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_3, АДРЕСА_1, за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Перевіркою встановлено порушення
пункту 177.2 статті 177 Податкового
Кодексу, а саме, неналежне ведення
обліку доходів та витрат, що призвело
до заниження зобов'язань по податку, з
доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012
по 31.12.2012 на загальну суму 276279,69 грн.,
пункту 5 статті 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" в результаті чого, приватним
підприємцем ОСОБА_1 не забезпечено
зберігання контрольних стрічок
протягом встановленого терміну, пункту
4 статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в результаті
чого не сплачено єдиний соціальний
внесок за 2012 рік на загальну суму 77 731,12
грн.

За результатами перевірки складено акт
№56/26.57.17.01/НОМЕР_3 від 07.02.2014.

Не погоджуючись з актом
№56/26.57.17.01/НОМЕР_3 від 07.02.2014 позивач
13.02.2014 подав до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві заперечення за
результатами розгляду яких листом
№1421/Б/26-57-17-01 від 21.02.2014 відповідач
повідомив, що заперечення є
необґрунтованими, а висновки акту
перевірки такими, що відповідають
вимогам діючого законодавства та
залишено без змін.

На підставі акту №56/26.57.17.01/НОМЕР_3 від
07.02.2014 було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.02.2014,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з доходів фізичних осіб в
сумі 124215,01 грн., у тому числі за основним
платежем 99372,01грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 24843,00
грн. та рішення № від 26.02.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого внеску
донараховано 77731,12 грн.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням № від
26.02.2014 та рішенням про застосування
штрафних санкцій № від 26.02.2014,
позивач звернувся зі скаргою до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві, за
результатами розгляду скарги ГУ
Міндоходи у м. Києві було прийнято
рішення № 691/Б/26-15-10-09-25 від 08.04.2014, яким
податкове повідомлення-рішення №
від 26.02.2014 збільшено на суму основного
платежу в розмірі 1420,30 та нараховані
штрафні санкції - 355,08 грн., а скаргу в
даній частині позивача залишено без
задоволення, в частині рішенням про
застосування штрафних санкцій №
від 26.02.2014 - скасовує, а скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (вх.№18І2/Б від
11.03.2014) в частині оскарження
зазначеного рішення - частково
задовольняє та зобов'язує ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винести рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску та виставити вимогу про сплату
боргу (недоїмки) згідно з чинного
законодавства.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не
погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням № від
26.02.2014, рішенням про застосування
штрафних санкцій № від 26.02.2014 та
рішенням ГУ Міндоходи у м. Києві від
08.04.2014 №691/Б/26-15-10-09-25 подав скаргу до
Міністерства доходів і зборів України,
за результатом розгляду скарги
Міндоходи України було прийнято
рішення №3669/Б/99-99-10-01-03-14 від 05.06.2014, яким
було залишено без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві № від 26.02.2014 про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб та
рішення ГУ Міндоходів у м. Києві
№691/Б/26-15-10-09-25 від 08.04.2014 про результати
розгляду первинної скарги, а повторну
скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Фізична особою-підприємцем ОСОБА_1 не
погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, рішенням про
застосування штрафних санкцій,
вважаючи їх протиправним та такими, що
порушують права позивача, звернувся з
відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

В частині позовних вимог щодо визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення - рішення №
від 26.02.2014, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом періоду 2012 року ФОП ОСОБА_1
здійснював діяльність з роздрібної
торгівлі фармацевтичними товарами в
аптеці, що розташована за адресою
АДРЕСА_2 та перебував на загальній
системі оподаткування і був платником
податку на додану вартість.

На підставі торгового патенту виданого
ДПІ у Оболонському р-ні ГУ Міндоходів у
м. Києві позивач здійснює
роздрібну торгівлю терміном дії 01.04.2011
по 31.03.2016.

Під час перевірки було зазначено про
відсутність реалізації товарів у
звітному періоді, що позбавляє ФОП
ОСОБА_1 права на включення до витрат
вартості придбання товарів з підстав
незабезпечення зберігання контрольних
стрічок РРО.

Суд не погоджується з даними доводами
відповідача виходячи з наступних
підстав.

У відповідності до статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема, проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до абзацу 12 статті 2
зазначеного Закону фіскальний звітний
чек - документ встановленої форми,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій, що містить
дані денного звіту, під час друкування
якого інформація про обсяг виконаних
розрахункових операцій заноситься до
фіскальної пам'яті.

Згідно з пунктом 9 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Даною нормою закріплений обов'язок
суб'єкта підприємницької діяльності
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій фіскальні
звітні чеки, забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

У відповідності до пункту 1 Порядку
ведення Книги обліку доходів І витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України № 1025 від 24.12.2010 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 30.12.2010 за №1425/18720 та відповідно
до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6
статті 178 Податкового кодексу України
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, та фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність (далі - самозайняті особи),
зобов'язані вести книгу обліку доходів
і витрат (далі - книга), у якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді.

Відповідно до пункту 3 зазначеного
Порядку ведення книги здійснюється у
такому порядку: у графі 1 вказується
дата заповнення. У графах 2 та 11
відображається сума нереалізованих
товарних запасів, сировини, матеріалів
тощо на початок та на кінець звітного
податкового періоду (року), яка
виводиться в грошовій формі, виходячи
із ціни їх придбання. У графі 3 щоденно
відображається фактично отримана сума
доходу від здійснення діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік. У разі необхідності реєстрації
нової книги протягом звітного року
записи в ній продовжуються наростаючим
підсумком, а попередня книга
залишається у самозайнятої особи. До
графи 4 записуються реквізити
документа, який підтверджує понесені
витрати, пов'язані з придбанням
товарно-матеріальних цінностей,
виконанням робіт та наданням послуг
(номер, дата і назва документа).
Документами, які підтверджують
витрати, можуть бути, зокрема,
товарно-транспортна та/або податкова
накладна, платіжне доручення,
фіскальний чек, акт закупки (виконаних
робіт, наданих послуг) та інші
розрахункові документи. У графі 5
відображається загальна вартість
придбаних товарно-матеріальних
цінностей. У графі 6 відображається
сума витрат, яка безпосередньо
пов'язана з отриманням доходу.
Самозайняті особи, які використовують
найману працю, заповнюють графи 7 та 8:
до графи 7 записуються відомості про
внутрішнє переміщення товару (відпуск
під реалізацію найманій особі) із
зазначенням адреси місця здійснення
діяльності, прізвища, імені, по
батькові найманої особи та її
реєстраційного номера облікової
картки платника податків, а у разі його
відсутності - серії та номера паспорта
(для фізичних осіб - платників податків,
які через свої релігійні переконання
відмовились від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний орган державної
податкової служби та мають відмітку у
паспорті); у графі 8 відображається
вартість товару, переданого на
реалізацію за цінами придбання.
Наймані особи заповнюють дані книги
відповідно до граф 1, 3, 8. Графа 3
заповнюється по кожному факту
здійснення операції. У графі 8 наймана
особа відображає вартість отриманого
товару за цінами реалізації. Дані з
книг найманих осіб включаються до
книги самозайнятих осіб в останній
день місяця. Фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, графи 7 та 8 не заповнюють. У
графі 9 відображаються витрати на
оплату праці та нарахування на
заробітну плату, понесені у звітному
місяці У графі 10 відображаються
фактично понесені інші витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, які не зазначені у графах 6 та 9
виключаючи вартість оплачених
виконаних робіт та наданих послуг.
Графа 12 розраховується як різниця між
доходом від здійснення діяльності та
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу.

У відповідності до пункту 5 статті 17
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", за порушення
вимог цього Закону до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції у
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі якщо
контрольну стрічку не надруковано або
не створено в електронній формі на
реєстраторах розрахункових операцій
або не збережено контрольну стрічку
протягом трьох років, або виявлено
спотворення даних про проведені
розрахункові операції, інформація про
які міститься на контрольній стрічці,
створеній в електронній формі.

В діяльності ФОП ОСОБА_1 використовував
РРО модель Марія 301 фіскальний номер
, модель Марія 301 фіскальний номер
.

Відповідно, позивач вів Книгу обліку
доходів і витрат, належним чином
зареєстровану 16.02.2012, Книги обліку
розрахункових операцій (надалі по
тексту КОРО), належним чином
зареєстровані за № та №, що
підтверджується матеріалами справи.

Отримана виручка здавалась до банку, що
підтверджується банківськими
виписками, які містяться в матеріалах
справи.

Контрольні стрічки вказаних РРО були
надані суду за період з 26.03.2012 по 31.12.2012
та надавалися під час перевірки, що не
спростовується відповідачем.

Відносно контрольних стрічок за період
з 01.01.2012 по 25.03.2012, позивач при
проведенні перевірки та в судовому
засіданні зазначав про їх відсутності,
а саме: контрольні стрічки РРО за
період 01.01.2012 по 25.03.2012, які зберігались
в аптеці в картонних ящиках, були
знищені внаслідок залиття приміщення
аптеки

В матеріалах справи міститься копія
Акту про залиття від 26.03.2012, складеного
за підписом коменданта ЖБК Кузін А.В.,
сусідів: ОСОБА_2, ОСОБА_4, керівник
аптеки ОСОБА_1, в якому зазначено, що
приміщення Аптеки, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на
першому поверсі відбулося залиття
приміщення Аптеки в ніч з 26 на 27 березня
2012 р.

Позивач зазначає, що при проведенні
перевірки наголошувалося на тому, що
відновлення, тобто роздрукування
дублікатів контрольних стрічок РРО
моделі Марія 301, яка використовується
позивачем, не передбачено технічними
можливостями РРО, що підтверджується
довідкою сервісної установи від ПП ЦСО
«КСТ-Сервіс».

В матеріалах справи міститься Лист за
підписом Директора центру сервісного
обслуговування ПП ЦСО «КСТ-Сервіс», в
якому зазначено, що ЕККР Марія 301 МТМ з
версіями програмного забезпечення: Т
10М, Т11М, здійснює друк контрольної
стрічки у єдиному робочому циклі з
друком фіскального чеку. Відповідно до
вимог щодо реалізації фіскальних
функцій реєстратора розрахункових
операцій зміст контрольної стрічки не
зберігається у пам'яті реєстратора
розрахункових операцій та не може бути
повторно роздрукований.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів суд приходить до висновків, що
в даному випадку до позивача
відповідач повинен був
застосовуватися штрафні санкції за
неналежне зберігання контрольних
стрічок, а не за відсутність реалізації
товарів у звітному періоді.

В частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних санкцій №
від 26.02.2014, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом та не
заперечується сторонами, ГУ Міндоходи
у м. Києві було прийнято
рішення № 691/Б/26-15-10-09-25 від 08.04.2014, яким в
частині рішенням про застосування
штрафних санкцій № від 26.02.2014 -
скасовано, а скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (вх.№18І2/Б від І 1.03.2014)
в частині оскарження зазначеного
рішення - частково задоволено та
зобов'язано ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві винести
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску та
виставити вимогу про сплату боргу
(недоїмки) згідно з чинного
законодавства.

Відповідно до підпункту 60.1.2 пункту 60.1
статті 60 Податкового кодексу України
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога вважаються
відкликаними якщо контролюючий орган
скасовує раніше прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання або
податкову вимогу.

При цьому, пунктом 60.3 статті 60
Податкового кодексу України,
передбачено, що у випадках, визначених
підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті,
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога вважаються
відкликаними з дня прийняття
контролюючим органом рішення про
скасування такого податкового
повідомлення-рішення або податкової
вимоги.

Також, підпунктом 5.1.1 пункту 5.1 наказу
Мінфіну "Про затвердження Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам податків"
№ 1236 від 28.11.2012 податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним, якщо: орган державної
податкової служби скасовує раніше
прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання.

Пунктом 5.2 згадуваного Наказу
визначено, що у випадках, визначених
підпунктом 5.1.1 пункту 5.1 цього розділу,
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним з дня прийняття
органом державної податкової служби
рішення про скасування такого
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що рішенням ГУ
Міндоходи у м. Києві № 691/Б/26-15-10-09-25 від
08.04.2014 було скасовано рішення про
застосування штрафних санкцій №
від 26.02.2014, а отже, підстав для
задоволення позовних вимог в даній
частині судом не вбачається.

В частині щодо скасування рішення про
результати розгляду скарги ГУ
Міндоходів в м. Києві № 691/Б/26-15-10-09-25 від
08.04.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних
повноважень є такими, що порушують
права і свободи особи в тому разі, якщо,
по-перше, такі рішення прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

Рішення ГУ Міндоходів в м. Києві не є
юридично значеним для позивача,
оскільки зазначені рішення не має
безпосереднього впливу на суб'єктивні
права та обов'язки позивача шляхом
позбавлення його можливості
реалізувати належне йому право або
шляхом покладення на нього особу
будь-якого обов'язку, отже сама по собі
не породжує для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на його права та обов'язки.

З огляду на викладене, Суд приходить до
висновку про те, що оскільки рішення
про результати розгляду скарг само по
собі не породжує для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на права та обов'язки, то не
виникає і передумови для здійснення
захисту права або законного інтересу,
шляхом визнання протиправним та
скасування зазначених рішень, а отже
позовні вимога в даній частині є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

З аналізу вищезазначених норм закону
та матеріалів справи суд приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог.

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідач - 2 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, обґрунтовано, з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають в частині
щодо скасування рішення про результати
розгляду скарги ГУ Міндоходів в м.
Києві № 691/Б/26-15-10-09-25 від 08.04.2014.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 31.05.2013 за номером К-54177/09-С.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 26.02.2014.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов