Справа № 816/3416/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3416/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик
О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-1 - Горобця
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
міського відділу УМВС України в
Полтавській області про поновлення на
посаді, стягнення грошового утримання
за весь час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою (з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог від 11.09.2014)
до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
(далі - УМВС України в Полтавській
області, відповідач-1) про визнання
неправомірними та скасування наказів
УМВС України в Полтавській області №668
від 10.07.2014 та №337о/с від 25.07.2014 в частині
його звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, зобов'язання поновити на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору кримінальної міліції у справах
дітей Крюківського відділу міліції
Кременчуцького міського відділу УМВС
України в Полтавській області,
стягнення грошового утримання за час
вимушеного прогулу за період з 25.07.2014 по
теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що службове розслідування та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності проведено з грубим
порушенням Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ, Інструкції
про порядок проведення службового
розслідування в органах внутрішніх
справ України, оскільки дисциплінарне
стягнення накладено після спливу
місячного строку після того, як про
подію стало відомо начальнику, до
розслідування не було залучено його
безпосереднього начальника, не
досліджені наявність вини у скоєнні
порушення, мета та мотиви порушення,
перевірку проведено формально, не були
опитані інші учасники події, комісія не
виїздила на місце події. Після
закінчення службового розслідування
позивача так і не було ознайомлено з
його висновками, не зважаючи на
неодноразові звернення. Позивач
вказав, що перебуваючи в зоні
проведення АТО, він разом з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 залишив місце розташування
зведеного загону на перехресті
"Артемівськ-Словянськ-Красний Лиман" за
усним наказом безпосереднього
начальника ОСОБА_6, який віддав наказ
відбути гелікоптером в постійне місце
дислокації м. Ізюм Харківської області
з метою поповнити запаси питної води та
боєприпасів для їхнього зведеного
загону. Відтак, позивач стверджує, що не
здійснював самовільного залишення
місця несення служби, а виконував усний
наказ підполковника міліції ОСОБА_6, у
зв'язку з чим не допускав грубого
порушення службової дисципліни.

Позивач та його представник позовні
вимоги підтримали, просили суд їх
задовольнити.

Представник УМВС України в Полтавській
області проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. В
письмових запереченнях посилався на
встановлені в ході проведення
службового розслідування обставини
залишення ОСОБА_1 місця служби у
відрядженні, чим допущено порушення
службової дисципліни, Присяги
працівника органів внутрішніх справи,
Правил поведінки та професійної етики
особи начальницького складу ОВС (а.с.
114-120).

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.09.2014
залучено до участі у справі в якості
другого відповідача Кременчуцький МВ
УМВС України в Полтавській області.

Кременчуцький МВ УМВС України в
Полтавській області в судове засідання
24.09.2014 явку свого уповноваженого
представника не забезпечив, направив
до суду заяву про розгляду справи за
відсутності його представника. У
поданій заяві останній також просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки його звільнено з
органів внутрішніх справ з дотриманням
вимог чинного законодавства,
правомірно, у межах повноважень, у
спосіб та на підставах, встановлених
Законами України "Про затвердження
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України", "Про міліцію"
та Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (а.с. 138).

Суд, заслухавши пояснення позивача,
його представника та представника
відповідача-1, покази свідків, вивчивши
та дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що в період з 01.06.2004
по 25.07.2014 ОСОБА_1 проходив службу в
органах внутрішніх справ України.

Наказом УМВС України в Полтавській
області від 20.05.2014 №199о/с для виконання
завдань, визначених Законом України
"Про боротьбу з тероризмом", несення
служби по охороні громадського порядку
в районах проведення АТО, та на
виконання вимог службової телеграми
МВС України від 04.05.2014 №7999/Яр,
працівників УМВС України в Полтавській
області, в тому числі майора міліції
ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого
сектору кримінальної міліції у справах
дітей Крюківського відділу міліції
Кременчуцького міського відділу, з
табельною вогнепальною зброєю (ПМ) та
автоматичною зброєю, відряджено з 21
травня 2014 року до особливого
розпорядження до м. Ізюм Харківської
області (а.с. 112).

21.05.2014 Кременчуцьким МВ УМВС України в
Полтавській області, на виконання
вимог наказу УМВС України в
Полтавській області від 20.05.2014 №199о/с,
видано наказ №108о/с про відрядження з
21.05.2014 до особливого розпорядження в
ГУМВС України в Харківській області
групи працівників Кременчуцького МВ
УМВС України в Полтавській області, до
якої увійшов й старший
оперуповноважений СКМСД Крюківського
ВМ Кременчуцького МВ майор міліції
ОСОБА_1 (а.с. 42-43).

Наказом Кременчуцького МВ УМВС України
в Полтавській області від 12.06.2014 №373 за
самовільне залишення місця несення
служби, порушення статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 №3460-ІV, майору міліції ОСОБА_1,
старшому оперуповноваженому сектору
кримінальної міліції у справах дітей
Крюківського ВМ Кременчуцького МВ
оголошено сувору догану (а.с. 94).

Однак в подальшому, наказом УМВС
України в Полтавській області від
10.07.2014 №668 (а.с. 48-50) скасовано за м'якістю
пункт 1 наказу Кременчуцького МВ від
12.06.2014 №373 в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності
майора міліції ОСОБА_1 у вигляді
суворої догани та за грубе порушення
службової дисципліни, вимог статті 4,
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, п.2.2, п.4.1 р.ІІІ Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України, що
виявилося в невиконанні наказів
начальника, самовільному залишенні
місця несення служби, підбурюванні
інших працівників до вчинення таких
дій, старшого оперуповноваженого
сектору кримінальної міліції у справах
дітей Крюківського відділу міліції
Кременчуцького МВ майора міліції
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ.

На підставі вказаного наказу та
подання Кременчуцького МВ від 21.07.2014,
згідно з Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено з
органів внутрішніх справ за пунктом 64
"є" (у запас за порушення дисципліни)
майора міліції ОСОБА_1, старшого
оперуповноваженого сектору
кримінальної міліції у справах дітей
Крюківського ВМ Кременчуцького МВ, з
25.07.2014 (наказ УМВС України в Полтавській
області №337/о/с /а.с. 47/).

Не погоджуючись з наказами УМВС
України в Полтавській області №668 від
10.07.2014 та №337о/с від 25.07.2014 в частині його
звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом про
визнання останніх неправомірними та
скасування, поновлення його на службі в
органах внутрішніх справ, стягнення
грошового утримання за час вимушеного
прогулу за період з 25.07.2014 по теперішній
час.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про
міліцію" порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64
розділу VІІ "Звільнення зі служби"
"Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Статтею 25 Закону України "Про міліцію"
передбачено, що працівник міліції у
межах повноважень, наданих цим Законом
та іншими законодавчими актами,
самостійно приймає рішення і несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність; службова особа
міліції, яка порушила вимоги закону або
неналежно виконує свої обов'язки, несе
відповідальність у встановленому
порядку.

Такий порядок визначений
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV.

Статут визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
визначено, що службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного
статуту).

Підставою притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ послугувало наступне.

Так, наказом УМВС України в
Полтавській області від 20.05.2014 №199о/с
дск ОСОБА_1 разом з іншими працівниками
органів внутрішніх справ був
відряджений з 21.05.2014 до особливого
розпорядження в місто Ізюм Харківської
області. Метою відрядження було
виконання завдань, визначених Законом
України "Про боротьбу з тероризмом" та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення АТО.

21.05.2014 працівникам, що мали відбути у
відрядження, у тому числі й позивачу,
заступником начальника УМВС
підполковником міліції Альошкіним С.В.
усно на плацу доведено до відома зміст
наказу про відрядження, поставлено
завдання, проведено інструктаж на
предмет дотримання дисципліни й
законності, правил поводження зі
зброєю, заходів особистої безпеки. Їм
було видано табельну та автоматичну
вогнепальну зброю. З вказаних
працівників сформовано зведений загін,
командиром якого призначено
підполковника міліції ОСОБА_6 Після
цього, працівники міліції на
службовому транспорті вибули до м. Ізюм
Харківської області, де поступили в
розпорядження ГУМВС України в
Харківській області. ОСОБА_1, разом з
іншими співробітниками Кременчуцького
МВ, ніс службу на блок-посту в м.
Червоний Оскіл Ізюмського району.

В подальшому, вказаний загін було
підпорядковано 79-й окремій бригаді
аеромобільних військ Збройних Сил
України, в складі якого він мав
виконувати функції, визначені Законами
України "Про міліцію" та "Про боротьбу з
тероризмом" відповідно до функцій
вказаних формувань.

02.06.2014 зведений загін було повідомлено,
що вони разом з військовими будуть
проводити навчально-тренувальні збори,
після чого останні виїхали до
Антитерористичного центру. У ніч з
02.06.2014 на 03.06.2014 ОСОБА_1 разом з іншими
працівниками ОВС завантажилися до БТР,
кузовів автомобілів для перевезення
особового складу та вирушили на схід.
Протягом ночі колона декілька разів
піддавалась обстрілам та приймала бій,
після чого просувалась вперед. В районі
м. Красний Лиман на перехресті доріг
"Артемівськ - Слов'янськ - Красний Лиман"
колона зупинилася для обладнання
окопів та укриттів. Командир ОСОБА_6
поставив підлеглим працівникам
міліції завдання з несення служби на
території розташування колони. У цей
час до місця розташування прибув за
пораненими гелікоптер, до якого
побігли ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Наказ
ОСОБА_6 покинути гелікоптер та
залишитись на місці несення служби був
проігнорований вказаними особами, які
наставивши зброю в бік командира,
категорично відмовились від виконання
його наказу, залишились на борту
гелікоптера та прослідували за його
кінцевим маршрутом. Після цього
прибули до місця дислокації - м. Ізюм,
звідки самовільно, без будь-якого
погодження керівництва та
командування ОСОБА_1 за допомогою
приватного транспорту прибув 04.06.2014 до
м. Кременчук.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні,
він гадав, що вказаний гелікоптер
доставив допомогу (воду, їжу,
боєприпаси), однак виявилось, що
останній прибув за пораненими в бою.
ОСОБА_6 повідомив, що поранених у загоні
немає і віддав усний наказ йому, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 летіти на базу за
боєприпасами, їжею та водою для загону.
На базі "Луна" знаходився автобус
Ізюмського МВ, на якому вони приїхали
до м. Ізюм. Вони допомогли завантажити
продукти харчування, боєприпаси на
борт гелікоптера, однак до зони АТО їх
не взяли. Їм повідомили, що вони можуть
залишитися в м. Ізюм, а допомогу їх
колегам нададуть. Приблизно о 18.00 год
03.06.2014 у нього заболіла голова, у зв'язку
з чим він зателефонував до свого брата,
який на його прохання приїхав та забрав
з м. Ізюм до м. Кременчука. У м. Кременчук
вони прибули близько 07.00 год 04.06.2014,
після чого він звернувся до лікарні за
медичною допомогою, де перебував на
амбулаторному лікуванні 10 днів. Після
виходу з лікарні він приступив до
роботи у Крюківському ВМ
Кременчуцького МВ УМВС України в
Полтавській області та працював до
27.07.2014.

Суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_1,
які були відібрані у останнього в ході
службового розслідування 02.07.2014, в яких
він вказував, що по дорозі до
вертольота, який приземлився, він
запитав у ОСОБА_6 чи можуть вони
полетіти цим вертольотом, на що той
повідомив, що можуть, оскільки їх тут
ніхто не тримає (а.с. 97).

Тобто, пояснення позивача, надані ним в
судовому засіданні відрізняються від
пояснень, що відбирались в ході
проведення службового розслідування, в
частині змісту відданого усного наказу
ОСОБА_6 Так, в суді позивач стверджував,
що ОСОБА_6 особисто віддав усний наказ
йому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 летіти на базу за
боєприпасами, їжею та водою для загону,
проте у письмових поясненнях позивач
зазначав, що на запитання чи можуть
вони покинути місце служби, ОСОБА_6
повідомив, що можуть, оскільки їх тут
ніхто не тримає. При цьому ОСОБА_1 не
заперечував, що саме такого змісту він
надавав пояснення в ході службового
розслідування. На запитання суду
позивач не зміг пояснити причини зміни
пояснень в названій частині. Вказані
суперечності в поясненнях ОСОБА_1 суд
трактує на користь відповідача,
оскільки вважає, що вони спрямовані на
уникнення відповідальності за
вчинений проступок.

На запитання суду ОСОБА_1 не зміг
назвати прізвищ, посад та звання осіб,
які віддали йому наказ залишити м. Ізюм
та не повертатися до місця дислокації
їхнього зведеного загону під
керівництвом підполковника міліції
ОСОБА_6 Не вказав позивач також особи,
згідно з наказом якої відрядженим
працівникам міліції заборонялось
звертатись за медичною допомогою по
місцю відрядження в м. Ізюм.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 також
зазначив, що не пам'ятає ні прізвища, ні
звання особи, яка віддала йому та
ОСОБА_1 наказ про можливість залишити м.
Ізюм та відбути до м. Кременчук,
залишивши тим самим місце відрядження.
Пояснення ОСОБА_4 щодо віддання ОСОБА_6
наказу відлетіли гелікоптером в м.Ізюм
за боєприпасами суд оцінює критично з
міркувань їх спрямованості на
уникнення від відповідальності за
порушення службової дисципліни, якого
також було звільнено з органів
внутрішніх справ в зв'язку із
залишенням місця несення служби за
наведених вище обставинах.

В ході розгляду справи в якості свідка,
будучи попередженим про кримінальну
відповідальність за статтями 384, 385 КК
України, був допитаний підполковник
міліції ОСОБА_6, під керівництвом якого
ніс службу у відрядженні позивач. Так,
ОСОБА_6 вказав, що 03.06.2014 не віддавав
усного наказу ні ОСОБА_1, ні будь-кому
іншому із зведеного Полтавського
загону міліції, яким він командував,
летіти на базу за боєприпасами, їжею та
водою для загону чи з іншою метою, а
відтак, про можливість залишення місця
служби в зоні АТО.. ОСОБА_6 пояснив, що
03.06.2014, зупинившись на перехресті доріг
"Артемівськ - Слов'янськ - Красний
Лиман", рота за наказом військового
командування розпочала обладнання
блокпосту. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 він віддав
наказ забезпечувати недопущення руху
транспорту на перехресті вказаних
доріг. Раптом він побачив, що
приземляється гелікоптер, до якого
побігли ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ще один
хлопець, прізвище якого він не пам'ятає.
Вони сіли в гелікоптер і на його вимогу
вийти не відреагували, відмовившись
повернутись. ОСОБА_6 також вказав, що
погроз із застосуванням зброї з боку
ОСОБА_1 в його сторону не було і він не
чув особисто, щоб ОСОБА_1 підбурював
інших працівників міліції, які
проходили службу у зведеному загоні, на
залишення місця служби.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
повідомив, що особисто при розмові
ОСОБА_6 та його підлеглих ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 присутній не був, він
стояв значно далі від гелікоптера, що
позбавило його можливості чути
дослівно їхню розмову. При цьому,
ОСОБА_9 вказав, що із жестів ОСОБА_6
зрозумів, що він просив ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 вийти з гелікоптера. Про те, щоб
ОСОБА_1 говорив про втечу із зони АТО чи
підбурював інших працівників органів
внутрішніх справ, що проходили службу у
зведеному загоні, на такі дії він не
пам'ятає.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про те, що в ході розгляду
справи знайшло своє підтвердження
допущення ОСОБА_1 порушення службової
дисципліни, що виразилось у
самовільному залишенні місця несення
служби в зоні проведення АТО. Суд
враховує, що ОСОБА_1 в суді не
заперечував того, що він перебував у
зоні АТО під містами Слов'янськ,
Красний Лиман, неодноразово потрапляв
під обстріли. В позовній заяві позивач
також зазначав, що у складі зведеного
Полтавського загону міліції був
направлений безпосередньо до зони АТО
для участі в бойових діях, проти чого
він не заперечував та був готовий до
виконання законних наказів начальника.
З огляду на пояснення позивача, судом
відхиляються посилання його
представника на недоведеність
відповідачем-1 перебування ОСОБА_1 в
зоні АТО та участь в бойових діях.

Поряд з цим, в ході судового розгляду
справи не знайшли свого підтвердження
факти застосування до ОСОБА_6 з боку
ОСОБА_1 погроз зброєю, а також
підбурювання останнім інших
працівників органів внутрішніх справ,
що проходили службу у зведеному загоні,
на залишення місця служби в зоні АТО.

Представник позивача в обґрунтування
неправомірності оскаржуваних наказів
посилався на те, що підставою для
посилення відповідальності ОСОБА_1 за
порушення службової дисципліни (сувора
догана згідно наказу Кременчуцького МВ
УМВС України в Полтавській області від
12.06.2014 №373 змінена наказом УМВС України
в Полтавській області від 10.07.2014 №668 на
звільнення з органів внутрішніх справ)
слугувало саме встановлення в ході
службового розслідування, окрім факту
самовільного залишення місця несення
служби в зоні АТО, також фактів
застосування до ОСОБА_6 з боку ОСОБА_1
погроз зброєю, а також підбурювання
останнім інших працівників органів
внутрішніх справ, що проходили службу у
зведеному загоні, на залишення місця
служби в зоні АТО. Разом з тим, оскільки
вказані факти не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи, представник позивача вважає, що
до ОСОБА_1 безпідставно застосовано
посилення відповідальності та
визначення йому тяжчого виду
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з ОВС.

Надаючи такі пояснення, представник
позивача тим самим не спростовував
допущення ОСОБА_1 порушення службової
дисципліни, що виразилось у
самовільному залишенні місця несення
служби в зоні АТО, а лише вказував на
застосування до позивача за вказане
порушення занадто суворого покарання у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до штатної структури
органів та підрозділів УМВС України в
Полтавській області, начальник УМВС
України в Полтавській області є
старшим прямим начальником усіх
начальників міськрайорганів УМВС
України в Полтавській області (у тому
числі й начальника Кременчуцького МВ),
тому відповідно до статті 13
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, начальник
управління має право посилити або
пом'якшити дисциплінарні стягнення,
накладені підлеглими йому
начальниками.

Не зважаючи на те, що в ході судового
розгляду справи не знайшло свого
підтвердження застосування до ОСОБА_6
погроз зброєю зі сторони позивача та
підбурювання інших працівників до
залишення місця несення служби,
доведеним є вчинення дисциплінарного
проступку, що виразилось у залишенні
місця служби у відрядженні.

Суд зазначає, що за своєю правовою
природою повноваження УМВС України в
Полтавській області щодо визначення
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ є дискреційним
повноваженням та виключною
компетенцією уповноваженого органу, де
дискреційне право уповноваженого
органу обумовлене певною свободою,
тобто вільним розсудом в оцінюванні та
діях, у виборі одного з варіантів
рішень та правових наслідків.

При прийнятті рішення щодо звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ
керівництво УМВС України в Полтавській
області приймало до уваги не лише
допущення ОСОБА_1 порушення службової
дисципліни, що виразилось (як зазначені
у наказі та висновку службового
розслідування) у застосуванні до
ОСОБА_6 погроз зброєю, а також
підбурюванні останнім інших
працівників органів внутрішніх справ
на залишення місця служби в зоні АТО, а
й врахувало тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
оскільки в умовах наближених до
бойових позивач фактично наразив на
більшу небезпеку інших працівників
зведеного загону.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником.
Розслідування проводиться за участю
безпосереднього начальника порушника.

Судом встановлено, що наказом УМВС
України в Полтавській області №370 від
16.06.2014, у зв'язку із самовільним
залишенням місця несення служби у
складі зведеного загону УМВС України в
Полтавській області оперуповноваженим
сектору кримінальної міліції у справах
дітей Крюківського ВМ Кременчуцького
МВ майором міліції ОСОБА_1, дільничним
інспектором міліції сектору
дільничних інспекторів міліції
Крюківського ВМ Кременчуцького МВ
старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4,
дільничним інспектором міліції
сектору дільничних інспекторів
міліції Миргородського МВ (з
обслуговування м. Миргород та
Миргородського району) лейтенантом
міліції ОСОБА_5 під час перебування їх у
відрядженні відповідно до наказів УМВС
від 16.05.2014 №191о/с дск, від 20.05.2014 №199о/с
дск, призначено службове розслідування
за вказаним фактом (а.с. 71). Проведення
службового розслідування доручено
комісії, до складу якої входила
підполковник міліції Ахіджанян Ж.С. -
начальник сектору кримінальної
міліції у справах дітей УМВС.

При цьому, при проведенні вказаного
службового розслідування були
використані матеріали службового
розслідування Кременчуцького МВ, яке
проведено комісією у складі -
заступника начальника СКЗ
Кременчуцького МВ УМВС України в
Полтавській області Теслі В.М.,
помічника начальника Крюківського
відділу міліції Кременчуцького МВ з
кадрового забезпечення Ільчук К.М,
заступника начальника Кременчуцького
МВ УМВС України в Полтавській області -
начальника Крюківського відділу
міліції підполковника міліції Терели
С.М. (а.с. 95-96).

Службове розслідування завершено УМВС
України у Полтавській області 10.07.2014,
тобто в місячний термін з дня його
призначення. Співставляючи календарні
дати вчинення проступку (03.06.2014),
закінчення службового розслідування
(10.07.2014), накладення дисциплінарного
стягнення (10.07.2014) та його виконання
(25.07.2014), суд доходить висновку про
дотримання відповідачме-1 строків
накладення дисциплінарного стягнення,
визначених статтею 16 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в порушення
вимог Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України його
не було ознайомлено з висновками
службового розслідування судом
оцінюються критично з огляду на
слідуюче.

Так, пунктом 6.3 Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України
визначені права особи РНС, стосовно
якої проводиться службове
розслідування, серед яких право за
письмовим рапортом ознайомлюватися з
висновком службового розслідування, а
також з матеріалами, зібраними в
процесі його проведення, у частині, яка
її стосується, крім випадків,
визначених законодавством України.

Як слідує з матеріалів справи та не
заперечувалося позивачем, бажання
ознайомитися з висновком проведеного
відносно нього службового
розслідування ОСОБА_1 висловив 16.07.2014
під час ознайомлення з наказом УМВС
України в Полтавській області від
10.07.2014 №668, про що здійснив запис на
зазначеному наказі (а.с. 60).

З письмовим рапортом, як того вимагає
Інструкція, на ознайомлення з
висновком службового розслідування
ОСОБА_1 16.07.2014 не звертався.

Лише 14.08.2014 (згідно відбитку штампу
вхідної кореспонденції) на адресу УМВС
України в Полтавській області надійшла
заява ОСОБА_1 від 30.07.2014 про надання йому
можливості ознайомитися в повному
обсязі з матеріалами службової
перевірки (а.с. 149). Надходження до УМВС
України в Полтавській області вказаної
заяви саме 14.08.2014 підтверджується також
відомостями з бази даних "Відстеження
пересилання поштових відправлень",
згідно яких відправлення з
штрихкодовим ідентифікатором 257
(номер штрихкодового ідентифікатора
відповідає номеру, вказаному на
конверті /а.с. 159/) вручене адресату за
довіреністю 14.08.2014 (а.с. 161).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 30.07.2014,
що надійшла до УМВС України в
Полтавській області 14.08.2014 вх.№К-104,
останньому 08.09.2014 за вих.№1/7-К-337-354
надано відповідь про можливість
ознайомлення з матеріалами службового
розслідування в приміщенні УМВС к.333,
яка була направлена в цей же день
завідувачем канцелярією УКЗ УМВС
України в Полтавській області
Охріменко І.П. простим листом (опущено у
поштову скриньку) на адресу, зазначену
у заяві. Вказане підтверджується
наявними у матеріалах справи
листом-відповіддю від 08.09.2014, довідкою
від 23.09.2014 вих.№1/1-3114 та витягом з
журналу реєстрації звернень громадян,
що надійшли поштою (а.с. 154, 162-164).

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції з
діловодства в системі Міністерства
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом МВС України від 23.08.2012 №747,
вихідні документи надсилаються
адресатам з використанням засобів
поштового зв'язку, електронного
зв'язку, а також доставляються
фельд'єгерською службою. У виключних
випадках, з дозволу керівництва УДЗ та
структурного підрозділу - виконавця
документа, дозволяється доставляння
кореспонденції працівниками цього
підрозділу особисто (нарочно) в межах
одного населеного пункту (району).

Таким чином, саме на виконання вимог
вказаної норми, лист-відповідь від
08.09.2014 за вих.№1/7-К-337-354 був направлений
на адресу ОСОБА_1 простою
кореспонденцією.

Станом на час розгляду даної справи в
суді позивач ознайомився з матеріалами
службового розслідування, що ним не
заперечувалось, копії яких отримані
ним з матеріалів справи №816/3420/14 за
позовом ОСОБА_4 до УМВС України в
Полтавській області про поновлення на
роботі. Крім того, матеріали службового
розслідування містяться також й в
матеріалах даної адміністративної
справи.

За переконанням суду, процедурні
порушення, на які вказує позивач, не
спростовують допущення ОСОБА_1
порушення службової дисципліни та не
спростовують факту самовільного
залишення останнім місця несення
служби, а відтак самі по собі не можуть
слугувати підставою для скасування
спірних наказів та поновлення позивача
на службі.

З огляду на викладене, суд вважає, що
оскаржувані накази по особовому складу
№668 від 10.07.2014 та №337о/с від 25.07.2014 в
частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в
органах внутрішніх справ за порушення
дисципліни на підставі підпункту "є"
пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ видані УМВС
України в Полтавській області на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що встановлені законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано
та обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішень. А відтак позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання їх
неправомірними та скасування,
поновлення на посаді, стягнення
грошового утримання за весь час
вимушеного прогулу задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
міського відділу УМВС України в
Полтавській області про поновлення на
посаді, стягнення грошового утримання
за весь час вимушеного прогулу -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 29
вересня 2014 року.

Суддя
О.В. Гіглава