Справа № 816/3578/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3578/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Лашина В.А.,

представника відповідача - Гаспаряна
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Градосфера" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Градосфера" звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 18 серпня 2014 року № /1570
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 20125,01 грн, у
тому числі за основним платежем у сумі
13416,67 грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 6708,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято контролюючим органом на
підставі висновків перевірки, про
порушення позивачем п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
зокрема, у сумі 13416,67 грн. Позивач вважає
такі висновки протиправними з огляду
на те, що вони не ґрунтуються на нормах
Податкового кодексу України, а
перевірка проведена без врахування
всіх обставин та не досліджено у
повному обсязі наданих під час
перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
З приводу взаємовідносин зі спірним
контрагентом позивач вказує, що
твердження контролюючого органу про
фіктивність та відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності із даним контрагентом
ґрунтуються на припущеннях, а відтак є
непідтвердженими та такими, що не
відповідають дійсності.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
письмових запереченнях в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п.201.6
ст. 201 Податкового кодексу України від
02.12.2010 № 2755-VI під час формування
податкового кредиту з ПДВ за
наслідками господарських
взаємовідносин із ТОВ "БТС "Арон".
Вказував, що надані позивачем в ході
проведення перевірки документи не
підтверджують реальності здійснення
господарських операцій. Зазначав, що
позивачем не було надано до перевірки
будь-які документи, що підтверджують
транспортування товару, також
господарські операції позивача із
контрагентом не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, необхідного для
здійснення своєї діяльності. А тому
контролюючим органом правомірно
констатовано заниження податку на
додану вартість та донараховано
позивачу відповідні податкові
зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Градосфера"
зареєстровано як юридична особа
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради Полтавської області 04
вересня 1997 року, ідентифікаційний код
25154997, номер запису 2007342, а також
перебуває на податковому обліку у
відповідача та зареєстрований
платником ПДВ.

У період з 21 липня 2014 року по 23 липня 2014
року Кременчуцькою ОДПІ проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового законодавтсва по
взаємовідносинам з ПП "Металбудком" за
період червень 2011 року, Асоціація "Наш
Дім" за період серпень 2011 року, ТОВ
"Псьол ЛТД" за період липень, серпень,
вересень, листопад, грудень 2011 року, ТОВ
НВП "Енерготезніка" за період липень 2011
року, ТОВ "БТС Арон" за період серпень
20111 року, ПП "Галактика" за період
серпень 2011 року, тов "Дизайн-студія
"АРТЕ" за період листопад 2011 року, ТОВ
"Охорона і безпека" за період грудень 2011
року, Управління Державної служби
охорони при УМВС України в Полтавській
області за період грудень 2011 року, ПАТ
"Укрнафта" за період січень 2013 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт від 30 липня 2014 року №
1919/16-03-22-01-08/25154997, яким зафіксовано
порушення позивачем п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
зокрема, за серпень 2011 року у сумі 13416,67
(а.с. 14-21).

Не погодившись з вказаним актом
перевірки, позивач оскаржив його в
адміністративному порядку.

Відповіддю від 15 серпня 2014 року № 20577/10
на заперечення від 08 серпня 2014 року №
719/01-23 відповідачем зауважено про
встановлення таким актом викладених
останнім порушень та його
відповідність діючому законодавству
(а.с. 22-29).

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 18 серпня 2014
року № /1570, яким, зокрема,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 20125,01 грн, у тому числі за
основним платежем у сумі 13416,67 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 6708,34 грн (а.с. 12-13).

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням у зазначеній
частині, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 18 серпня 2014
року № /1570 в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
20125,01 грн, у тому числі за основним
платежем у сумі 13416,67 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 6708,34 грн, суд виходив з
наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 182 цього
Кодексу.

Суд також враховує, що статтею 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарська операція -
це дія або подія, що викликає зміни у
структурі активів і зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Судом встановлено, протягом періоду, що
перевірявся, між позивачем (по тексту
договору - Покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "БТС Арон"
(по тексту договору - Постачальник,
надалі - ТОВ "БТС Арон") укладено договір
поставки від 03 серпня 2011 року № 48/3/11,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується поставити Покупцеві
татамі для боротьби дзюдо у кількості -
50 (п'ятдесят) штук (надалі іменується
"Продукція"), а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію. Умови
поставки продукції за цим договором DDU:
м. Кременчук, вул. Красіна, 69/15
(ІНКОТЕРМС-2000). Доставка та
розвантаження продукції з
транспортного засобу здійснюється
силами Постачальника та за його
рахунок. Поставка продукції
оформлюється сторонами шляхом
підписання акту приймання-передачі
та/або товарної накладної. Право
власності на продукцію, що
поставляється за цим договором,
переходить від Постачальника до
Покупця після підписання акту
приймання-передачі та/або отримання
Покупцем товарної накладної.
Постачальник разом з продукцією надає
Покупцеві наступні супровідні
документи: акт приймання-передачі
та/або видаткову накладну; податкову
накладну; інструкцію по експлуатації
на продукцію (паспорт) російською або
українською мовою (а.с.30-31).

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту стала податкова
накладна від 05 вересня 2011 року № 42 на
загальну суму 80500 грн, у тому числі ПДВ у
розмірі 13416,67 грн (а.с. 33).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії рахунку від 03 серпня 2011
року № 329 та видаткової накладної від 19
серпня 2011 року № 329 (а.с. 32).

Отриманий товар був оплачений ТОВ "БТС
Арон" згідно платіжного доручення від
05 серпня 2014 року № 2300 з відмітками
банківської установи, належним чином
завірену копію якого долучено до
матеріалів справи (а.с. 34).

В подальшому, товар, отриманий від
спірного контрагента, позивачем було
використано у власній господарській
діяльності, а саме постановлено на
облік відповідно до долученої до
матеріалів справи оборотної відомості
по рахункам необоротних активів за
період з 01.08.2011-31.08.2011 (а.с. 35). Так,
зокрема згідно письмових пояснень
позивача поставлений товар
знаходиться у структурному підрозділі
ТОВ "Градосфера" -
фізкультурно-оздоровчому відділі
"Спартак", де й використовуються. На
підтвердження вказаному надано
завірені належним чином копії
наступних документів: договору
купівлі-продажу нерухомого майна з
придбання приміщення
вбудовано-прибудованого фітнес-клубу
"Спартак"; акту приймання-передачі
майна; витягу про державну реєстрацію
прав; акту приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобі; оборотна відомість по рахункам
необоротних активів за період з 01.09.2011
по 30.09.2011; інструкції з охорони праці
(а.с. 66-83).

Така діяльність не суперечить
встановленим за позивачем видам
діяльності за КВЕД, а саме: 93.13
Діяльність фітнес-центрів (а.с. 45).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції
позивача зі спірним контрагентом у
перевіряємий період мали реальний
характер, викликаючи зміни в структурі
активів позивача, підтверджені
документами первинного
бухгалтерського обліку, а тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
ґрунтуються на вимогах Податкового
кодексу України.

Надаючи правову оцінку посиланню
відповідача як на підставу для
висновку про безтоварність
господарської операції позивача з ТОВ
"БТС Арон" на не підтвердження
реальності здійснення
фінансово-господарських операцій ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, що встановлено відповідно до
автоматизованої інформаційної системи
"Податковий блок", суд виходив з
наступного.

Сукупність наданих представником
позивача документів дають достатні
підстави дійти висновку про фактичне
виконання умов договору поставки із
спірним контрагентом, окрім того, зі
змісту первинних документів, долучених
до матеріалів, в діяльності позивача та
його контрагента наявні розумні
економічні та
організаційно-адміністративні причини
для укладання договору, а також наявні
чинники, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
податкового кредиту за спірними
операціями, зокрема, витрати позивача
за цим договором повною мірою пов'язані
з його господарською діяльністю.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи в повному обсязі доведено
реальність господарських операцій з
придбання товарів, встановлено факт
понесення позивачем витрат та сплати у
ціні придбаних товарів податку на
додану вартість, а також використання
таких товарів у подальшій
господарській діяльності позивача.

Суд звертає увагу на те, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог чинного податкового
законодавства України ґрунтується
головним чином на аналізі характеру
господарської діяльності контрагента
позивача, а саме на відомостях з
автоматизованої інформаційної системи
"Податковий блок".

Позивач є відокремленою юридичною
особою від своїх контрагентів, а тому
не може нести податкову
відповідальність за відсутності вини,
оскільки це б порушувало
конституційний принцип
індивідуального характеру
відповідальності.

Крім того, чинне станом на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не покладає на платника
податків обов'язку перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування, чи формувати валові
витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту".

Відтак, всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу у спірних
правовідносинах базуються не на
аналізі змісту договірних відносин між
позивачем та його контрагентом, а на
аналізі обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
(збільшення) суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість, а саме побудовані на аналізі
фінансово-господарської діяльності
контрагента позивача та на підставі
Актів про неможливість проведення
зустрічних звірок.

Згідно частини 2 статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер, а
тому позивач не повинен нести
відповідальність за господарську
діяльність своїх контрагентів.

Крім того, суд зауважує, що відповідно
до довідки від 03 липня 2013 року №
81/16-03-15.01, складеної відповідачем за
результатами проведеної зустрічної
звірки даних позивача по питанню
взаємовідносин зі спірним
контрагентом за період з 01 серпня 2011 по
31 серпня 2011 року не встановлено
розбіжностей з відомостями,
відображеними в податковому обліку та
бухгалтерськими документами (а.с. 41-43).

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що позивачем, на підставі
належним чином оформленої податкової
накладної та інших первинних
бухгалтерських документів, правомірно
включено суму податку на додану
вартість в розмірі 13416,67 грн до складу
податкового кредиту за серпень 2011 року.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, і прийшов
до висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на його припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми Податкового кодексу України,
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Градосфера" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 18 серпня 2014 року № /1570
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 20125,01 грн, у
тому числі за основним платежем у сумі
13416,67 грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 6708,34 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Градосфера" витрати
зі сплати судового збору у розмірі 182,70
грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 30 вересня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський