Справа № 810/5264/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року Справа № 810/5264/14
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомКиївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені,
ВСТАНОВИВ: Київське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до
суду з позовом про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
адміністративно - господарських
санкцій у сумі 6937 грн. 50 коп. та пені у
розмірі 289 грн. 12 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
відповідача внаслідок невиконання
ним визначеного статтею 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 № 875-XII нормативу по
створенню робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2013 році виник обов`язок зі
сплати адміністративно - господарських
санкцій у сумі 6937 грн. 50 коп. Враховуючи,
що вказані грошові кошти відповідачем
у строк, визначений цим Законом,
добровільно на користь Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не
перераховано, позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій у наведеному вище розмірі, а
також пені за порушення термінів їх
сплати у сумі 289 грн. 12
Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що ним у 2013 році
забезпечено працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
визначеного Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII, у
зв`язку з чим вимоги позивача про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 адміністративно - господарських
санкцій та пені є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.
У судове засідання, призначене на 26
вересня 2014 року, представник позивача
та відповідач не з'явились, були
своєчасно та належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи. Матеріали
справи містять заяви сторін про
розгляд справи за їх відсутності, що
відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову, виходячи з
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1)
зареєстрована в якості фізичної особи -
підприємця 17.08.1993, що підтверджується
даними, наведеними у Спеціальному
витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (а.с. 13-14).
Судом встановлено, що відповідач є
працедавцем, який відповідно до вимог
статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII зобов`язаний виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів.
У лютому 2014 року фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 подано до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ, з
якого вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
у 2013 році становила 12 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства України
встановлена інвалідність - 0 осіб,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII - 1
Розмір адміністративно - господарських
санкцій за невиконання нормативу по
створенню робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів відповідачем у звіті не
На підставі даних поданого
відповідачем звіту форми № 10-ПІ
Київським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
зроблено висновок про незабезпечення
відповідачем працевлаштування 1
інваліда у 2013 році, оскільки у нього
повинно бути створено 1 робоче місце,
яке призначене для забезпечення
працевлаштування інваліда, проте не
Відтак, позивач вважає, що відповідач
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у сумі 6937 грн. 50 коп., виходячи з розміру
половини середньої річної заробітної
плати штатного працівника роботодавця
у 2013 році та 1 робочого
місця, призначеного для
працевлаштування інваліда і не
зайнятого ним (166500,00
грн.:12:2х1 = 6937,50 грн.).
У зв`язку з порушенням
відповідачем терміну сплати вказаних
адміністративно-господарських
санкцій, позивачем на підставі
приписів частини другої
статті 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 № 875-XII
нараховано пеню у загальному розмірі 289
Суму адміністративно - господарських
санкцій та пені відповідачем
добровільно не сплачено, у зв`язку з чим
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з даним позовом.
Відповідач із висновками позивача про
наявність у нього обов`язку сплачувати
адміністративно - господарські санкції
та пеню у зв`язку з порушенням вимог
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 № 875-XII не
погоджується та зазначає, що у 2013 році
ним забезпечено працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
визначеного цим Законом.
Відповідач звертає увагу на те, що
протягом 2013 року у нього працював 1
З урахуванням вимог Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
№ 286, середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлено
інвалідність, у 2013 році на підприємстві
складала 1 особу. Відповідач наголошує
на тому, що у звіті форми № 10-ПІ за 2013
рік, що був надісланий ним на адресу
позивача, допущено помилку, а саме: у
рядку 03 "кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» помилково
зазначено 0 осіб замість 1.
На підтвердження власних доводів про
виконання ним у повному обсязі
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
відповідачем долучено до матеріалів
справи докази працевлаштування 1
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Частиною першою статті 17 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон України №
875-XII) передбачено, що з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інвалідів.
Статтею 18 Закону України № 875-XII
встановлено обов`язок підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Відповідно до частини першої статті 19
Закону України № 875-XII, для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частини друга
та п`ята статті 19 Закону України № 875-XII).
Згідно з приписами пункту 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007
№ 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів, в яких
вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Відповідно до пункту 3 Інструкції щодо
заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів», затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10.02.2007 № 42, у рядку
01 звіту відображається
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за рік,
яка визначається відповідно до пункту
3.2 Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 № 286 та
зареєстрованої Міністерством юстиції
- середньооблікова кількість штатних
працівників за рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність; у рядку 03 - кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених роботодавцем, відповідно до
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, установленого статтею 19
Закону України № 875-XII.
Приписами вказаної Інструкції
встановлено, що показник рядка 03
визначається для роботодавців, у яких
працює від 25 осіб, шляхом множення
показника рядка 01 на 4 %, а для
роботодавців, у яких працює від 8 до 25
осіб, дорівнює 1 особі.
Дані щодо середньооблікової кількості
штатних працівників облікового складу
(рядок 01), середньооблікової
кількості штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність (рядок 02), та
кількості інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).
Частиною першою статті 20 Закону
України № 875-XII передбачено, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, яка
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у відповідача за 2013
рік складала 12 осіб.
Зважаючи на приписи статті 19 Закону
України № 875-XII та пункту 3 Інструкції
щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна)
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 № 42, кількість
робочих місць на підприємстві
відповідача для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу у 2013
році становить 1 особу.
Враховуючи, що обов`язок зі сплати
адміністративно-господарських санкцій
в силу вимог статті 20 Закону України №
875-XII виникає виключно у разі
невиконання ним нормативу по створенню
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, вирішення
даного публічно - правового спору
пов`язується з оцінкою обставин, що
свідчать про працевлаштування
відповідачем у 2013 році штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлено
Як зазначає відповідач, у 2013 році ним
було працевлаштовано 1 інваліда.
Так, відповідач стверджує, що протягом
2013 року у нього працювала ОСОБА_2,
посада - економіст, група інвалідності -
3, термін, на який встановлено
інвалідність - довічно, кількість
відпрацьованих у 2013 році повних
На підтвердження наведених вище
обставин відповідачем надано суду
копії трудового договору від 08.09.2011,
укладеного між працівником і
відповідачем як фізичною особою, яка
використовує найману працю, заяви про
прийняття на роботу, пенсійного
посвідчення, податкових розрахунків
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку форми № 1 ДФ за
I - VI квартали 2013 року, поданих
відповідачем до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області, а також
індивідуальні відомості про
застраховану особу форми ОК-5.
Відтак, враховуючи, що 1 особа працювала
повних 12 місяців 2013 року,
середньооблікова кількість
штатних працівників - інвалідів з
урахуванням вимог Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
№ 286, складає 1 особу.
Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи, що доводи відповідача
стосовно працевлаштування у 2013 році
1 інваліда (середньооблікова
кількість - 1) та про допущення
математичної помилки у звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ
позивачем не спростовані, а доказів
відсутності законодавчо визначених
підстав для включення цієї особи у
рахунок нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів не надано, суд дійшов
висновку, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 у 2013 році було
виконано вимоги Закону України № 875-XII
щодо обов`язку створення робочих місць
для інвалідів та їх працевлаштування.
За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, зважаючи на те, що
доводи позивача стосовно наявності у
відповідача обов`язку сплачувати
адміністративно - господарські
санкції та пеню у визначеному
позивачем розмірі не знайшли свого
підтвердження у ході судового розгляду
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Оскільки спір вирішено на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, а доказів понесення нею
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
суду не надано, судові витрати
стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.