Справа № 808/6792/13-а
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2014 рокусправа № 808/6792/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року у справі № 808/6792/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Державної інспекції
техногенної безпеки України, Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Запорізькій
області про зміну дати та формулювання
причини звільнення, стягнення
середнього заробітку та вихідної
допомоги, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила змінити формулювання причин її
звільнення, що вказані в Наказі № 83 від
11 липня 2013 року Державної інспекції
техногенної безпеки України,
підписаному заступником Голови,
головою комісії з проведення
реорганізації Гасек І.В. з "звільнити з
роботи відповідно до пункту 4 статті 40
та пункту 2 статті 147 Кодексу законів
про працю України" на "звільнити з
роботи відповідно до пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України", а
дату звільнення змінити з 11 липня 2013 р.
на 05 травня 2013р.; стягнути з Головного
управління Держтехногенбезпеки у
Запорізькій області середній
заробіток за затримку видачі трудової
книжки у період з 05 травня 2013 р. по 11
липня 2013 р., а також вихідну допомогу у
розмірі середнього місячного
заробітку; зобов'язати Головне
управління Держтехногенбезпеки у
Запорізькій області видати дублікат
трудової книжки без внесення до неї
запису про звільнення ОСОБА_1 11 липня 2013
р. відповідно до пункту 4 статті 40 та
пункту 2 статті 147 Кодексу законів про
працю України із внесенням запису про
звільнення 05 травня 2013 р. відповідно до
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначала, що
згідно наказу Головного управління
Держтехногенбезпеки у Запорізькій
області № 15 о/с від 05 березня 2013 року
позивача під підпис попереджено про
наступне вивільнення у зв'язку з
проведенням організаційно-штатних
заходів. В період з 01 квітня 2013 по 20.04.2013
позивач не працювала за станом
здоров'я. Після виходу на роботу 22
квітня 2013 року позивач не могла
виконувати свої посадові обов'язки у
зв'язку з усуненням позивача від роботи
(відсторонення від виконання
обов'язків на невизначений строк
згідно з наказом голови ліквідаційної
комісії Головного управління
Держтехногенбезпеки у Запорізькій
області Антонова Ю.М.). 26 квітня 2013 року
позивач звернулася до заступника
голови комісії з проведення
реорганізації Держтехногенбезпеки
України Гасека І.В. з доповідною
запискою, в якій відобразила факти
порушення своїх прав. Звернулася із
заявою до Ленінського РВ ГУМВС у
Запорізькій області з мотивів
побоювання за схоронність фінансової
документації. Не маючи змоги
виконувати свої обов'язки, враховуючи
повідомлення про наступне вивільнення
від 05 березня 2013 року, 25 квітня 2013 та 26
квітня 2013 року позивач направила на
адресу відповідачів заяви про
звільнення із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України з 05 травня 2013 року - по
закінченню двомісячного строку з дня
попередження про звільнення. Листом
від 13 травня 2013 року № 26/9/С-222 Державна
інспекція техногенної безпеки України
повідомила позивача про те, що заяви
розглянуті, повідомлено про проведення
перевірки фінансово-господарської
діяльності, зазначено, що рішення про
звільнення позивача із займаної посади
буде прийнято після проведення
перевірки. Відповідачі, незважаючи на
неодноразові заяви позивача про
звільнення за ч. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України, та фактичний не
допуск до роботи, позивача з роботи не
звільнили, трудову книжку не видали.
Протиправним є врахування в наказі про
звільнення рапорту заступника
начальника Головного управління,
голови комісії з припинення юридичної
особи Головного управління
Держтехногенбезпеки у Запорізькій
області Антонова Ю.М., оскільки такий
рапорт на адресу Державної інспекції
техногенної безпеки України надійшов
лише 15 липня 2013. Позивач в судовому
засіданні також пояснила, що після 05
травня 2013 на роботу не виходила,
оскільки вважала себе звільненою у
зв'язку з раніше поданими заявами. Їй в
телефонній розмові було запропоновано
надати пояснення, однак від надання
будь-яких пояснень позивач
відмовилася. З наказом про звільнення
позивач ознайомилася в день отримання
трудової книжки - 11 липня 2013. З заявами
про звільнення за власним бажанням
позивач до відповідачів не зверталася.
Не бажаючи звільняти позивача за п. 1 ст.
40 Кодексу законів про працю України,
відповідачі фактично допустили
порушення ст. 43 Конституції України
щодо заборони на примусову працю.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що вона не зверталась із
заявою про звільнення за власним
бажанням, оскільки при наявності
правових підстав для звільнення у
зв'язку із скороченням штату, тобто
згідно п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України, а отже мала право
розраховувати на виплату вихідної
допомоги.

У судовому засідання сторони, доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
запереченнях на неї підтримали в
повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 17
липня 2012 року призначена на посаду
головного бухгалтера - завідувача
сектору фінансово-економічного
забезпечення Головного управління
Держтехногенбезпеки у Запорізькій
області. Згідно наказу Головного
управління Держтехногенбезпеки у
Запорізькій області від 05 березня 2013
року № 15 о/с позивача 05.03.2013 попереджено
про наступне вивільнення відповідно до
вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю
України. В період з 01 квітня 2013 по 20
квітня 2013 ОСОБА_1 перебувала на
лікарняному . На роботу після хвороби
позивач вийшла 22 квітня 2013 року.24
квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
доповідною запискою до заступника
голови, голови комісії з проведення
реорганізації Держтехногенбезпеки
України Гасека І.В., в якій повідомила,
що 22 квітня 2013 приступила до виконання
службових обов'язків після
лікарняного, однак заступник
начальника, голова ліквідаційної
комісії Антонов Ю.М. своїми діями
відсторонив позивача від обов'язків. 24
квітня 2013 позивач звернулася з заявою
до Державної інспекції техногенної
безпеки України про скорочення її за п.
1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України з 05 травня 2013року.25 квітня 2013
ОСОБА_1 з заявою про звільнення з посади
у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.
40 Кодексу законів про працю з 05 травня
2013 року звернулася також до Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Запорізькій
області .26 квітня 2013 позивач заявою
повідомила Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Запорізькій
області , що за наявності згоди
працівника звільнення позивача з 05
травня 2013 року є правомірним. 26 квітня
2013 року позивач повторно звернулася з
заявою до Державної інспекції
техногенної безпеки України про
звільнення з роботи у зв'язку зі
скороченням штату за п.1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України з 05 травня 2013,
по закінченню двохмісячного строку з
дня попередження про
звільнення.Державна інспекція
техногенної безпеки України розглянув
подані позивачем заяви та доповідну
записку і листами від 29 квітня 2013 року
№ 26/9/1220 та від 13 травня 2013 року №26/9/0-222
повідомив позивача про те, що в період з
12 травня 2013 по 16 травня 2013 роки буде
проведено перевірку
фінансово-господарської діяльності
Головного управління
Держтехногенбезпеки у Запорізькій
області, у зв'язку з цим питання про
звільнення позивача із займаної посади
буде прийнято після проведення
перевірки. Однак, ОСОБА_1 починаючи з 07
травня 2013 року на роботу не виходила.
Вказані обставини підтверджуються
актами про порушення трудової
дисципліни.

Відмовляючи у задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, підставами
припинення трудового договору,
зокрема, є: розірвання трудового
договору з ініціативи працівника
(статті 38, 39), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 Кодексу законів про працю
України визначені підстави для
припинення трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Пунктом 1
ст. 40 Кодексу законів про працю України
передбачена можливість розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у випадку змін в організації
виробництва і праці.

У відповідності до положень ст. 49-2
Кодексу законів про працю України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Вказана норма
спрямована на захист працівника, тобто,
працівник не може бути звільненим
раніше, ніж через два місяці з дати
попередження. Водночас, максимальний
строк, протягом якого працівник має
бути звільнений після попередження про
наступне вивільнення, законом не
визначений.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 не зверталась із заявами до
відповідачів про звільнення з роботи
за власним бажанням, а право на
звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю належить
виключно роботодавцю.

На підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про
працю власник має право розірвати
трудовий договір у випадку здійснення
працівником прогулу без поважних
причин. Звільнення за вчинення прогулу
(у тому числі і за відсутність на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) є дисциплінарним стягненням і
повинне здійснюватися з додержанням
правил, встановлених для застосування
дисциплінарних стягнень. Підставою для
звільнення позивача з займаної посади
за прогул стала відсутність позивача
на роботі після 07 травня 2013 року.

Відповідно до ст. 148 Кодексу законів про
працю України передбачає обчислення
місячного строку для застосування
стягнення з дня виявлення не факту (дії,
бездіяльності), а саме проступку.
Виявлення проступку означає не тільки
виявлення факту (дії), але і
встановлення характеру порушення,
шкідливих наслідків правопорушення,
причинного зв'язку між правопорушенням
та шкідливими наслідками, вини
працівника, поважності причин
відсутності працівника на робочому
місці.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Зважаючи на те, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених в оскарженій постанові,
остання підлягає залишенню без змін як
законна та обґрунтована, а у
задоволенні апеляційної скарги має
бути відмовлено.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року у справі № 808/6792/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко