Справа № 2а-4477/08/1770
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/5279/14

Вищий адміністративний суд
України у складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області (далі - Управління),
третя особа - відкрите акціонерне
товариство «Рівненська фабрика
нетканих матеріалів» (далі - ВАТ
«Рівненська фабрика нетканих
матеріалів», про зобов'язання вчинити
певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року ОСОБА_2
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому просила: визнати
протиправною відмову Управління в
призначенні пільгової пенсії, визнати
за нею право на пільгову пенсію та
зобов'язати відповідача призначити
пільгову пенсію.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що відсутні підстави для
призначення позивачу пільгової пенсії
за Списком №2, оскільки її пільговий
стаж становить лише 4 роки 7 місяців 20
днів (період роботи на посаді оператора
чесально-в'язального обладнання з 1
січня 1988 року по 21 серпня 1992 року).

Судами встановлено, що відповідно
до записів трудової книжки ОСОБА_2 17
липня 1973 року прийнято на посаду
в'язальниці ВАТ «Рівненська фабрика
нетканих матеріалів», 1 грудня 1975 року
присвоєно розряд
в'язальниці-чесальниці, з 1 січня 1988
року переведено на посаду оператора
чесально-в'язального обладнання, з 1
лютого 1997 року переведено оператором
чесально-в'язального устаткування в
цех механічної технології виробництва
нетканих матеріалів, з 3 березня 2002 року
переведено оператором голкопробивного
устаткування.

Позивач після досягнення
50-річного віку звернулась до
Управління із заявою про призначення
пільгової пенсії.

Листом від 22 серпня 2008 року №8201/13
Управління повідомило ОСОБА_2 про
відмову в задоволенні вказаної заяви,
посилаючись на відсутність
необхідного пільгового стажу роботи.

Згідно з уточнюючою довідкою ВАТ
«Рівненської фабрики нетканих
матеріалів» від 1 жовтня 2007 року ОСОБА_2
дійсно працювала з 17 липня 1973
року по 31 грудня 1991 року на посадах
в'язальниці, в'язальниці-чесальниці,
оператора чесально-в'язального
обладнання з повним робочим днем та, що
за результатами атестації робочих
місць за умовами праці наказами по
підприємству від 20 вересня 1994 року №68,
від 13 квітня 2000 року №42, від 30 вересня
2005 року №98 не підтверджено її право на
пільгове забезпечення.

Пунктом «б» частини першої статті
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року
№1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ)
передбачено, що на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць жінки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону вказаного Закону
передбачено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи є трудова
книжка. Порядок підтвердження наявного
трудового стажу за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку
застосування Списків №1 і №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України №383 від 18
листопада 2005 року (далі - Порядок), при
визначенні права на пенсію за віком на
пільгових умовах застосовуються
Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь
період роботи на відповідних посадах
або за професіями незалежно від дати їх
внесення до Списків за умови
підтвердження документами відповідних
умов праці за час виконання роботи до 21
серпня 1992 року та за результатами
проведення атестації робочих місць за
умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.1 даного Порядку
передбачено, що при призначенні пенсії
за віком на пільгових умовах для
зарахування до стажу, який дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах,
певного 5-річного періоду роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
після 21 серпня 1992 року, відповідне
право впродовж цього періоду повинне
бути підтверджене за результатами
атестації.

Згідно з пунктом 4.5 Порядку, якщо ж
атестація з 21 серпня 1992 року не
проводилася чи за результатами
атестації, вперше проведеної після 21
серпня 1997 року, право не
підтвердилось, до пільгового стажу
зараховується лише період роботи із
шкідливими умовами праці на даному
підприємстві, в установі чи
організації до 21 серпня 1992 року
включно, тобто до набуття чинності
Порядком проведення атестації робочих
місць. У такому ж порядку зараховується
пільговий стаж, якщо за результатами
атестації, вперше проведеної до 21
серпня 1997 року, право на пільгове
пенсійне забезпечення не
підтвердилось.

Відповідно до розділу XX «Легка
промисловість» постанови Кабінету
Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року «Про
затвердження списків виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах» до Списку
№2, включені посади «в'язальниці
трикотажних виробів, полотна,
безпосередньо зайнятих виготовленням
штучного хутра» (позиція 2210200а-11602) та
«оператор чесально-в'язального
обладнання» (позиція 2210200а-16167).

У відповідності до розділу
«виробництво нетканих матеріалів
тарифно-кваліфікаційні
характеристики» Єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітників (випуск 47),
затвердженого постановою Державного
комітету СРСР по праці та соціальним
питанням та Секретаріату ВЦСПС №87/5-130
від 13 березня 1986 року, а саме відповідно
до пункту 7 Переліку найменувань
професій робітників з вказівкою на їх
назву згідно з Єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітників
видавництва 1970 року посада «оператор
чесально-в'язального обладнання»
відповідає посаді
«в'язальниці-чесальниці».

У зв'язку з наведеним, колегія
суддів погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанції про те,
що період роботи ОСОБА_2 з 1 січня 1988
року по 21 серпня 1992 року підлягає
зарахуванню до стажу роботи для
призначення пенсії на пільгових умовах
та в частині відмови зарахування до
пільгового стажу періоду роботи
позивача після 21 серпня 1992 року,
оскільки за результатами проведених
атестації в 1994, 2000, 2005 роках не
підтверджено її право на пільгове
забезпечення.

Питання щодо можливості
зарахування періоду роботи ОСОБА_2 з 1
грудня 1975 року по 1 січня 1988 року на
посаді в'язальниці-чесальниці,
потребує з'ясування під час нового
розгляду з врахуванням Єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітників (випуск 47),
затвердженого постановою Державного
комітету СРСР по праці та соціальним
питанням та Секретаріату ВЦСПС №87/5-130
від 13 березня 1986 року.

Частиною першою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки неповноту встановлення
обставин у справі допущено обома
судовими інстанціями, то справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й.Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

О.Ф. Ситников