Справа № 2а-18/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-18/11
Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 12 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом прокурора Тальнівського
району в інтересах держави в особі
Тальнівського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення 7806
гривень 50 копійок допомоги по
безробіттю,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тальнівського району в
інтересах держави в особі
Тальнівського районного центру
зайнятості звернувся до Тальнівського
районного суду Черкаської області із
адміністративним позовом до ОСОБА_2, в
якому просив стягнути кошти в сумі 7806
гривень 50 копійок незаконно виплаченої
допомоги по безробіттю.

Постановою Тальнівського районного
суду Черкаської області від 12 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено
повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно довідки державного реєстратора
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області №156
від 21.08.2010 року ОСОБА_2 03.04.1997 року був
зареєстрований в Тальнівській
районній державній адміністрації
Черкаської області як фізична
особа-підприємець.

Згідно довідки №1211 від 21.12.2010 року,
виданої архівним відділом
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області, в
розпорядженнях голови РДА за 1997-2000 роки
відсутні дані про скасування
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

Згідно Наказу Тальнівського районного
центру зайнятості „Про повернення
коштів" № 2362/52 від 27.09.2010 року
ОСОБА_2 зобов'язано повернути кошти,
виплачені як допомога по безробіттю за
період з 21.04.2008 но 15.04.209 року в загальній
сумі 7806 грн. 50 коп.

За твердженням Тальнівського
районного центру зайнятості
відповідачу була виплачена допомога по
безробіттю у вищевказаному розмірі
саме в момент здійснення ним
підприємницької діяльності.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, а також
соціальної гарантії з боку держави в
реалізації громадянами права на працю,
визначаються Законом України «Про
зайнятість населення» від 01 березня 1991
року № 803-XII (із змінами і доповненнями).

Відповідно до статті 2 вказаного
Закону, безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу. У разі неможливості надати
підходящу роботу безробітному може
бути запропоновано пройти професійну
перепідготовку або підвищити свою
кваліфікацію.

Згідно ст. 1 п. 3 пп. "б" Закону України
„Про зайнятість населення", до
зайнятого населення належать та не
можуть бути безробітними і отримувати
допомогу по безробіттю громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
зайнятість населення» встановлено, що
для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

У статті 19 зазначеного Закону
визначено обов'язки та права державної
служби зайнятості, до яких, зокрема,
відносяться: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття, визначаються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-III (із змінами і доповненнями).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», застраховані
особи, визнані у встановленому
порядку безробітними, які протягом 12
місяців, що передували початку
безробіття, працювали на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) не менше 26 календарних тижнів
та сплачували страхові внески, мають
право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу.

Розмір зазначеної допомоги
визначається статтею 23 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до п.6 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. N 60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 р. N 7-1, у разі встановлення центром
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Якщо відомості про доходи особи, на
підставі яких призначено матеріальне
забезпечення, є недостовірними з вини
роботодавця, центри зайнятості
проводять перерахунок страхових
виплат з дня їх призначення. Суми
незаконно виплачених коштів
повертаються роботодавцем. Виплата
коштів, недоотриманих особою внаслідок
зниження суми страхових виплат,
здійснюється за рахунок коштів Фонду.

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою
відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Так в заяві від 21.04.208 року про надання
статусу безробітного відповідач
зазначив про те, що не є зареєстрованим
суб'єктом підприємницької діяльності.

Проте як було зазначено вище, згідно
довідки державного реєстратора
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області від
21.08.2010 року №156 ОСОБА_2 з 03.04.1997 року
зареєстрований в Тальнівській
районній державній адміністрації
Черкаської області фізичною
особою-підприємцем відповідно до
розпорядження № 95 від 03.04.1997 року
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Разом з тим, відповідно до довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.
13), в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців не міститься записів
щодо проведення реєстраційних дій
відносно ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Положенням статті 46 вказаного Закону
визначено вичерпний перелік підстав
для Державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Згідно із частиною 3 даної Статті,
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Так за даними архівного відділу
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області № 2
від 19.01.2011р. (а.с. 32), в розпорядженнях
голови Тальнівської районної
державної адміністрації Черкаської
області за 1997-2000 року даних про
скасування підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не
має.

Крім того, з наявної в справі копії
книги державної реєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності фізичних
осіб (а.с. 33-35) не міститься запису
стосовно припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2.

Таким чином, відповідач на момент
отримання статусу безробітного,
порушив вимоги статті 36 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", оскільки на час реєстрації
в Тальнівському районному центрі
зайнятості приховав факт здійснення
ним підприємницької діяльності.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 12 квітня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.