Справа № 826/1080/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/34505/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Назимко О.М.

відповідача: Недашківської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Метробуд»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року

у справі № 826/1080/14

за позовомПриватного акціонерного
товариства «Метробуд» доДержавної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Метробуд» (далі по тексту - позивач,
ПрАТ «Метробуд») звернулось з позовом
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.04.2014 року адміністративний позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року
скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.04.2014 року. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ,
посилаючись на те, що суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу ПрАТ
«Метробуд» залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку ПрАТ
«Метробуд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на додану вартість та податку на
прибуток при проведенні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Укрметротунельінвест» за період з
01.04.2012 року по 30.04.2014 року, за
результатами якої складено акт від
14.11.2013 року № 1897/22-07/32961977.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
ПрАТ «Метробуд», а саме: занижено
податок на прибуток за 2012 рік на суму 9
948 440 грн., п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3
ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України ПрАТ
«Метробуд», занижено податок на додану
вартість на загальну суму 9 476 165 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 29.11.2013 року №
, яким ПрАТ «Метробуд» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на загальну
суму 14 922 660,00 грн. (за основним платежем -
9 948 440,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4 974 220,00 грн.) та № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 14 154 248,00 грн.
(за основним платежем - 9 416 165,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4 738
083,00 грн.).

Суд першої інстанції визнав не
обґрунтованими такі висновки ДПІ, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК
України (в редакції, чинній на час
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.04.2012 року між ПрАТ «Метробуд»
(покупець) та ТОВ
«Укрметротунельінвест» (постачальник)
було укладено договори поставки №№
11403, 11408/1, 11408/2, 11408/3, 11408/4, 11408/5, відповідно
до умов яких постачальник
зобов'язується передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити товар
(глину бентонітову марки ПБА-20 (super);
мастильний матеріал WR89; мастильний
матеріал WD90; мастильний матеріал GR130;
пінний реагент CLBF 4L; мастила редукторні
PG320 та ED 460), в строки, на умовах і в
порядку, визначеному договорами.

Фактичне виконання умов вищевказаних
договорів підтверджується матеріалами
справи, зокрема - видатковими
накладними, податковими накладними,
тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ПрАТ «Метробуд»
придбаних товарів у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
реальності господарських операцій,
укладених між позивачем та
вищевказаними контрагентами.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ
«Укрметротунельінвест» на час спірних
відносин було зареєстроване як платник
податку (відповідно до вимог чинного
законодавства).

Також, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог чинного
законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняті податковим
органом спірні рішення є
неправомірними.

За таких обставин, постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року
підлягає скасуванню, а постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02.04.2014 року має бути залишена
в силі, як така, що помилково скасована.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Метробуд»
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року -
скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02.04.2014 року - залишити в
силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов