Справа № 826/19203/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес транс" на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "28" лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
транс" до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2013 року №
, № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "28" лютого 2014 року в задоволені
позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 28.02.2014 року та
прийняте нове рішення, яким
задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес транс" -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "28" лютого 2014 року -
залишити без змін, виходячи із
наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, в період з 14.03.2013 року
по 20.03.2013 року посадовими особами
відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Бізнестранс» з питань
правильності нарахування, повноти та
своєчасності сплати податку на
прибуток по фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ ТД «Агросвіт
300», ПП «Агро Ойл», ТОВ «БК
«Рембудтранс», СТОВ «Мрія», ТОВ «Перший
Український «Правочин», ТОВ «Альянс
Регіон», ТОВ «Червона Хвиля - Плюс»,
СТОВ «Перемога», ТОВ «ТБК «ОБС-Групп»,
ТОВ «Онікс», ТОВ «Торгоптіндустрія»,
ТОВ «Стронг Інг Плюс», ПП
«Промислово-матеральний комплекс
Радомишль», ТОВ «Лідер-2011» за весь
період взаємовідносин, за результатом
якої складено акт перевірки від 27.03.2013
року № 164/1-22-70-37166582.
В результаті чого, податковим
повідомленням - рішенням Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва ДПС від 17.04.2013 року №
позивачу за порушення вимог пп.
139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 407396,00 грн. за
основним платежем та податковим
повідомленням - рішенням Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва ДПС від 17.04.2013 року №
позивачу в порушення вимог п. 198.3
ст. 198 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 442821,00
грн., в тому числі: за основним платежем
- 354257,00 грн., 88564,00 грн. - за штрафними
санкціями.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
відмовити в задоволені позову.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

В межах здійснення
господарської діяльності між
позивачем (далі - експедитор-замовник)
та ТОВ «Онікс» в особі директора
Мусланова М. С. (далі - перевізник) було
укладено договір про надання послуг
автомобільним транспортом по Україні
від 01.08.2011 року № 010811, відповідно до
умов якого експедитор-замовник, діючи
від імені та за рахунок коштів третьої
сторони - замовника, залучає
перевізника для доставки вантажів
автомобілями в міських, міжміських
повідомленнях, перевізник доставляє
заявлені експедитором-замовником
вантажі, а експедитор-замовник оплачує
послуги оплачує послуги перевізника з
коштів, що надійшли від замовника.
Експедитор-замовник, діючи на підставі
договору-доручення або іншого договору
замовника консультує перевізника при
здійсненні транспортних операцій у
випадку виникнення проблемних
ситуацій, у рамках наданої йому
замовником операції.
Згідно договорів від
01.10.2011 року про переведення боргу №
1/10/11, від 01.11.2011 року № 01/11/11, від 14.11.2011
року № 14/11, укладених між ТОВ «Онікс» в
особі директора Мусланова М. С.
(кредитор), ТОВ «Трансс-Груп» (новий
кредитор) та позивача (боржник) частина
зобов'язань боржника за договором від
01.08.2011 року № 010811 в розмірі 196000,00 грн.,
30450,00 грн. та 1082780,00 грн. кредитором
переведено на нового кредитора, що
також підтверджується повідомленням
про відступлення права вимоги від
01.10.2011 року, від 01.11.2011 року, від 14.11.2011
року.
Згідно з підпунктом
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит - це
сума, на яку платник. податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

З аналізу норм пунктів 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10, 201.11
статті 201 Податкового кодексу України
вбачається, що визначальним фактором
для формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Як вбачається з обставин справи,
позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
перевіряємий період в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Онікс» у зв'язку з придбанням послуг.

Однак,
наявність у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих
постачальником/продавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведенння реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Під
господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бізнестранс» в
рамках договору про надання послуг
автомобільним транспортом по Україні
від 01.08.2011 року № 010811, укладеного з ТОВ
«Онікс», діяло від імені та за рахунок
коштів третьої сторони - замовника.

На підтвердження
реальності господарських
взаємовідносин із ТОВ «Онікс» надано
копії податкових накладних, акти
здачі-прийняття виконаних робіт
(наданих послуг), товарно-транспортні
накладні, квитанції до прибуткового
касового ордера, а також реєстри
виданих та отриманих податкових
накладних на підтвердження їх належної
реєстрації, оборотно-сальдові
відомості по рахункам 63, 36, 3721, 301, 311,
картки рахунків 63 по ТОВ «Онікс», 3771 по
ТОВ «Трасс-Групп» на підтвердження
виконання договорів від 01.10.2011 року про
переведення боргу № 1/10/11, від 01.11.2011
року № 01/11/11, від 14.11.2011 року № 14/11, 301, 311.
Проте, в матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження реальності здійснення
будь-яких господарських операцій чи
укладення договорів з третьою стороною
(замовником). Також, в
матеріалах справи відсутні копії
договорів із контрагентами-покупцями,
контрагентами-замовниками, у
взаємовідносинах із якими позивачем
використовувались придбані послуги.

Крім того,
як вбачається з наявного в матеріалах
справи витягу з ЄДРЮОФОП, ТОВ «Онікс»
мало право займатися наступними видами
діяльності за КВЕД: посередництво в
торгівлі деревиною та будівельними
матеріалами; посередництво в торгівлі
товарами широкого асортименту; оптова
торгівля іншими непродовольчими
товарами, товарами споживчого
призначення; оптова торгівля
будівельними матеріалами; інші види
оптової торгівлі (основний). Проте, ТОВ
«Онікс» надавались послуги з
перевезення, що не передбачено його
видами діяльності.

На думку суду позивачем не
доведено мету та необхідність
придбання у ТОВ «Онікс» послуг,
визначених у податкових накладних.

Таким чином, судом не встановлено, а
позивачем не доведено, що здійснені ним
господарські операції з ТОВ «Онікс»
носять реальний характер, а послуги,
зазначені у податкових накладних,
дійсно придбані у ТОВ «Онікс» та
використані в межах господарської
діяльності або придбавались з такою
метою.
Враховуючи викладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
висновки Акта перевірки є
обгрунтованими, а податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва ДПС від 17.04.2013 року №
позивачу в порушення вимог п. 198.3
ст. 198 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 442821,00
грн., в тому числі: за основним платежем
- 354257,00 грн., 88564,00 грн. - за штрафними
санкціями є правомірним.
Підпункт
14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України визначає витрати як
суму будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).
Відповідно до
пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.
Згідно з
підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.
Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу встановлює, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Наведені правові норми
свідчать, що визначальною умовою
правомірності формування витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, є їх здійснення для
провадження господарської діяльності
платника податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.
При цьому формальна
наявність у покупця первинних
документів, необхідних для віднесення
певних сум до складу витрат
відповідного періоду не є безумовною
підставою формування витрат, у разі не
доведення реальності здійснених
господарських операцій та придбання
товарів/послуг з метою їх використання
у межах господарської діяльності
платника податку.

Таким чином, висновки акта
перевірки про порушення позивачем
підпункту 139.1.9 пункту 139.1. статті 139
Податкового Кодексу України є
обґрунтованими та не спростовуються
матеріалами справи, а отже податкове
повідомлення-рішення від 17.04.2013 року №
не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене,
повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 28
лютого 2013 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
було вірно встановлено фактичні
обставини справи, надано належну
оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес транс"-
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "28" лютого 2014 року - без
змін. Керуючись ст.ст.
160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес транс" -
відмовити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "28" лютого 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С