Справа № 819/890/14-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.
Справа № 876/6900/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Тернопільській
області, Козівського районного відділу
управління внутрішніх справ України у
Тернопільській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Тернопільській
області про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.04.2014 року звернувся до суду із
позовною заявою до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Тернопільській області, Козівського
районного відділу внутрішніх справ
Міністерства внутрішніх справ України
у Тернопільській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Тернопільській
області про поновлення на роботі та
визнання протиправним і скасування
наказу УМВС України у Тернопільській
області №379 від 17.04.2013 року та наказу
№93о/с від 23.04.2013 року в частині
накладення на нього дисциплінарного
стягнення - звільнення з органів
внутрішніх справ.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу. В якій посилається на порушення
судом норм матеріального права просить
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити його позов повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 02.07.2010 року на підставі наказу
РВПУ від 02.07.2010 року прийнято на службу
в органи внутрішніх справ України.

16.04.2013 року позивача, який працював
дільничним інспектором сектора
дільничних інспекторів міліції
включено у конвойний наряд для
забезпечення конвоювання ОСОБА_2 у м.
Тернопіль для проходження медичного
обстеження в інфекційному відділенні
Тернопільської комунальної лікарні
швидкої допомоги № 1 для проходження
обстеження, у зв'язку із підозрою у
нього на захворювання «гепатит С». Під
час конвоювання затриманий втік з-під
варти.

За даним фактом проведено службове
розслідування, за результатами якого
складено висновок від 17.04.2013 року, яким
встановлено, що причинами та умовами,
що сприяли допущенню вказаної вище
надзвичайної події стали низькі
моральні та професійні якості майора
міліції ОСОБА_3, лейтенанта міліції
ОСОБА_4, та молодшого лейтенанта
міліції ОСОБА_1, а також відсутність
належного контролю за діями підлеглих
з боку керівництва Козівського РВ та
УМВС України в області. Позивачем даний
висновок не оскаржено.

За результатами проведеного
службового розслідування 17.04.2013 року
начальником Управління Міністерства
внутрішніх справ України у
Тернопільській області видано наказ №
379 пунктом 2 якого за грубе порушення
службової дисципліни, що проявилось у
свідомому ігнорування вимог наказу МВС
України від 20.01.2005 р. № 60дск, а також
неналежному виконанні службових
обов'язків з охорони затриманого, що
призвело до втечі з-під варти,
інспектора Козивського РВ УМВС України
в Тернопільській області лейтенанта
міліції ОСОБА_4 та дільничного
інспектора міліції СДІС Козівського РВ
молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1
звільнено з ОВС України за п. 64 «Є»
Положення про проходження служби, з
даним наказом ознайомився 18.04.2013 р., про
що свідчить його особистий підпис.

23.04.2013 року начальником Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Тернопільській області видано Наказ
№ 93 о/с яким звільнено молодшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного
інспектора міліції сектору ДІМ МГБ
Козівського РВ, з 23.04.2013 р., на підставі
висновку про звільнення, наказу УМВС
України в Тернопільській області від
17.04.2013 р. № 379 о/с. як свідчить відмітка
на описі документів особової справи
позивача трудову книжку та військовий
квиток отримав 23.04.2013 року.

Судом також встановлено, що 12.08.2013 р. у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань № 0000067 від 16.04.2013 р.,
ОСОБА_3, обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,
вироком Тернопільського
міськрайонного суду визнано винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367
КК України.

Відповідно до статей 16, 18 Закону
України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. №
565-Х11 встановлено, що особовий склад
міліції складається з працівників, що
проходять державну службу в
підрозділах міліції, яким, відповідно
до чинного законодавства присвоєно
спеціальні звання міліції. Порядок та
умови проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України
затверджується Верховною Радою
України.

Згідно ч. 1 ст. 25 вищевказаного Закону,
працівник міліції у межах повноважень,
наданих цим Законом та іншими
законодавчими актами, самостійно
приймає рішення і несе за свої
протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність.

Відповідно до ст. 2 Закону України від
22.02.2006 р. N 3460-IV «Про дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України» (далі - Дисциплінарний статут),
дисциплінарним проступком є
невиконання або неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Звільнення зі служби осіб рядового або
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, як вид
дисциплінарного стягнення,
передбачено п.6 ч.1 ст.12 Закону України
«Про дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України».

Частиною 10 ст. 14 Дисциплінарного
статуту визначено, що, при визначенні
виду дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї провини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового або
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Судом встановлено та підтверджується
висновками проведеного за фактом втечі
з-під варти затриманого ОСОБА_2
численні порушення з боку як
керівництва Козівського РВ УМВС
України так і з боку начальника конвою
ОСОБА_3 при організації конвоювання
затриманих, а саме, порушення
чисельного складу конвойного наряду,
відсутність інструктажу працівників,
що входять до складу наряду та невидача
їм зброї та спецзасобів, недодержання
вимог щодо зміни маршруту та порушення
системи оперативного інформування.
Наявність вище перелічених порушень не
заперечується сторонами, стосовно них
відсутній спір та встановлені вироком
від 12.08.2013 р. по справі № 607/8863/13-к, а
відтак, не підлягають додатковому
доказуванню при вирішенні даного
адміністративного спору.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту
встановлені визначення, форма та
порядок виконання наказів особами
начальницького складу, а саме,
передбачено, що у разі одержання
наказу, який суперечить закону,
підлеглий не повинен виконувати його,
про що повинен негайно поінформувати
начальника, який віддав наказ, а в разі
підтвердження цього наказу - письмово
поінформувати старшого прямого
начальника. Віддання і виконання
наказу, який суперечить закону, або
невиконання правомірного наказу тягне
відповідальність, передбачену цим
Статутом та іншими законодавчими
актами.

Колегія суддів вважає безпідставними
та необґрунтованими твердження
позивача про відсутність з його боку
можливості невиконання вказівок
ОСОБА_3, оскільки при здійснені
конвоювання повинен усвідомлюючи
незаконний характер вказівок
начальника конвою він був зобов'язаний
проінформувати про одержання наказів,
які суперечать закону у порядку і формі
встановленій ст. 4 Дициплінарного
статуту старшого прямого начальника.
Також судом не береться до уваги
посилання позивача, як на підставу його
звільнення від відповідальності не
включення його до складу навчальної
групи № 5 Козівського РВ УМВС України в
Тернопільській області, з огляду на
неможливість його участі в ній,
оскільки на час її формування та
видання відповідного Наказу № 259 від
28.08.2012 р. він не працював в Козівському
РВ УМВС України в Тернопільській
області.

Разом з тим, суд звертає увагу також на
наявність у матеріалах даної
адміністративної справи доказів, які
спростовують твердження позивача про
його необізнаність із вимогами наказу
МВС України від 20.01.2005 р. №60дск, яким
встановлено порядок конвоювання
взятих під варту осіб, з огляду на
наявність його прізвища під № 29 у
відомості прийняття заліків від
особового складу Козівського РВ УМВС
України в Тернопільській області по
знанню вимог вищезазначеного наказу,
на виконання вказівки № 2/6-347 від 20.03.2013
року, щодо вказівки апелянта на
формальний характер здачі вказаного
заліку, колегія суддів зазначає, що це
не звільняє посадову особу, яка
проходить службу в органах внутрішніх
справ бути поінформованою та діяти з
дотримання чинних нормативно-правових
актів при виконанні своїх службових
обов'язків.

Порядок звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби
врегульовано Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справзатвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 р. N 114 ( далі - Положення № 114).
Пунктом «Є» ст. 64 Положення передбачено
що, особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби за порушення дисципліни.
Зважаючи на вищевикладені встановлені
протягом судового розгляду обставини
підтверджені належними та допустимими
доказами, суд вважає правомірним і
підставним виданий наказ № 93 ос від
23.04.2013 року.

Частиною 2 ст. 16 Дисциплінарного
статуту встановлено, що, у разі
проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
провадження в кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу, дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Відповідно до пояснення ОСОБА_1 від
16.04.2013 року він не вказав начальнику
ІТТ, щодо зміни маршруту конвоювання
арештованого на відповідне порушення,
лише виконав їх, також не повідомив про
неправомірний наказ своєму
безпосередньому начальнику, всі дії
щодо виконання будь-яких рішень при
виконанні своїх службових дій позивач
вказує про непоінформованість та
відсутність у його діях порушень за
вказаною подією, однак в його діях є
порушення згідно обставин службового
висновку і вони є доведеними та
встановленими перевіркою висновком по
факту втечі з під варти гр. ОСОБА_2 та
порушення системи оперативного
інформування від 17.04.2013 року
затвердженого начальником УМВС
України в Тернопільській області.

Враховуючи те, що обвинувачення у
кримінальній справі порушеній за
фактом втечі з-під варти ОСОБА_1 не
пред'являлось, суд приходить до
висновку про безпідставність
посилання представника позивача на
порушення УМВС в Тернопільскій області
при виданні оспорюваного наказу про
звільнення з органів внутрішніх справ
строків накладення дисциплінарного
стягнення, з огляду на додержання ним
такого строку, а саме не пізніше одного
місяця з дня закінчення службового
розслідування, оскільки днем
закінчення службового розслідування є
17.04.2013 року, а стягнення реалізовано
23.04.2013 року, тобто, у межах,
передбаченого ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного
статуту строку.

А тому, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність грубих порушень
службової дисципліни з боку позивача,
що проявились у неналежному виконанні
та невиконанні вимог чинного
законодавства України, наказу МВС
України №60дск, як керівника так і
членів конвойного наряду, зокрема,
ОСОБА_1, а тому застосування крайнього
заходу дисциплінарного впливу,
передбаченого п.6 ч.1 ст. 12
Дисциплінарного статуту, як звільнення
із органів внутрішніх справ є законним,
подані в апеляційній скарзі вимоги не
спростовують встановлених обставин та
доказів на підставі яких суд першої
інстанції обґрунтував відмову в
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
у справі №819/890/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар