Справа № 815/5078/14
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5078/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

секретаря Швеця В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
про визнання протиправними дії та
бездіяльності, визнання незаконною та
скасування постанови, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним
позовом звернулась ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області (далі Відділ ПВР ДВС),
у якому просила: - визнати
неправомірними дії Відділу ПВР ДВС,
державного виконавця Румейка В.П.,
пов'язаних з порушеннями положень
Закону, її процесуальних та цивільних
прав на своєчасне, повне і об'єктивне
виконання рішення суду від 19.11.2010 року,
виконавчого листа №2а-7977/10/1570, на
своєчасне отримання постанови від
04.08.2014 року про повернення виконавчого
листа; - визнати неправомірною
бездіяльність державного виконавця
Відділу ПВР ДВС Румейка В.П. щодо
порушення порядку і строків
направлення їй постанови від 04.08.2014
року про повернення виконавчого листа;
- визнати незаконною, необґрунтованою
та протиправною постанову від 04.08.2014
року про повернення виконавчого листа
та її скасувати.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначила, що 19.11.2010 року
постановою Одеського окружного
адміністративного суду, яка ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27.05.2011 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду від 13.03.2014 року залишена без змін,
було задоволено її позовні вимоги,
стягнуто з прокуратури Березівського
району Одеської області моральну шкоду
у розмірі 2000 гривень.

Рішення суду вступило в законну
силу и 06.09.2011 року Одеським окружним
адміністративним судом їй було видано
виконавчий лист №2а-7977/10/1570.

Позивач зазначила, що у зв'язку з
невиконанням прокуратурою
Березівського району Одеської області
у добровільному порядку рішення суду
вона звернулася із заявою до Відділу
ПВР ДВС про примусове виконання
виконавчого листа №2а-7977/10/1570. 15.09.2011
року постановою державного виконавця
було відкрито виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа
№2а-7977/10/1570. Державні виконавці
неодноразово неправомірно повертали
виконавчий лист або відмовляли у
відкритті виконавчого провадження, їх
постанови скасовувались судом за її
позовами.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції прав людини, ст.124
Конституції України, ст.14 КАС України
рішення судів є обов'язковими для
виконання, а державні виконавці
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» зобов'язані
приймати заходи до примусового
виконання рішень своєчасного та в
повному обсязі.

Проте 04.08.2014 року постановою
державного виконавця Відділу ПВР ДВС
Румейко В.П. виконавчий лист №2а-7977/10/1570
було знов їй повернуто з посиланням на
п. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження», п. 3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Позивач зазначила, що постанова є
неправомірною, не містить обґрунтувань
щодо причин повернення їй виконавчого
документу, а лише вказує на
неможливість виконати рішення суду
державним виконавцем, яке підлягає
виконанню органами Казначейської
служби. Між тим, з набранням чинності
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», п.7
Прядку викладений у новій редакції,
згідно якої державний виконавець
зобов'язаний скласти акт та направити
виконавчий лист з копіями матеріалів
виконавчого провадження органу
казначейської служби.

Також позивач зазначила, що державним
виконавцем Відділу ПВР ДВС Румейко В.П.
було порушено її право на своєчасне
отримання постанови від 04.08.2014 року, яку
він в порушення ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження» у
триденний строк не направив. Постанова
їй була направлена лише 03.09.2014 року та
отримана нею 05.09.2014 року.

Позивач надала до суду заяву про
розгляд справи без її участі у якій
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову у повному обсязі,
вважаючи його безпідставним та
необґрунтованим. Свою позицію
обґрунтував тим, що відповідно до
ухвали Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2014 року,
якою скасовано ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від
10.05.2014 року, було встановлено спосіб та
порядок виконання постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
19.11.2010 року по справі №2а-7977/10/1570 щодо
стягнення з прокуратури Березівського
району Одеської області на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000
(дві тисячі) гривень, шляхом списання
цих коштів з Державного бюджету
України через Державну казначейську
службу України.

Представник відповідача,
посилаючись на Закон України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", зазначив, що виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, в
межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду. Також представник відповідача
зазначив, що відповідно до п. 3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників стягнення коштів державного
чи місцевих бюджетів та боржників
виконується на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства. З урахуванням цих
законодавчих актів та ухвали суду
державним виконавцем прийнята
постанова від 04.08.2014 року про
повернення виконавчого листа
стягувану на підставі п.2 ст.3,п.9 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження».

На думку представника
відповідача ОСОБА_1 самостійно затягує
виконання рішення тим, що не
звертається за його виконанням до
уповноваженого на це органу, а навпаки
оскаржує дії та рішення державних
виконавців, які є законними та
обґрунтованими.

Також представник відповідача не
заперечував проти доводів позивача
щодо несвоєчасного їй направлення
постанови від 04.08.2014 року, що відбулось
у зв'язку з відсутністю відповідного
фінансування Відділу ПВР ДВС, проте ним
ОСОБА_1 була повідомлена у телефонному
режимі про прийняте рішення та
можливість отримання копії постанови
та виконавчого документу.

Вислухавши пояснення
представника відповідача, вивчивши та
проаналізувавши надані сторонами
письмові докази, судом встановлено
наступне.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 року,
яка ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27.05.2011 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду від 13.03.2014 року залишена без змін,
було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1,
стягнуто з прокуратуру Березівського
району Одеської області на її користь
моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

06.09.2011 року позивачу було видано
виконавчий лист №2а-7977/10/1570.

В межах виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа №2а-7977/10/1570
12.08.2013 року Відділ ПВР ДВС звернувся до
суду з заявою про встановлення способу
і порядку виконання постанови суду, яка
розглянута 12.05.2014 року.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2014 року
скасовано ухвалу Одеського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
та встановлено спосіб та порядок
виконання постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
19.11.2010 року по справі №2а-7977/10/1570 щодо
стягнення з прокуратури Березівського
району Одеської області на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000
(дві тисячі) гривень, шляхом списання
цих коштів з Державного бюджету
України через Державну казначейську
службу України.

04.08.2014 року державним виконавцем
Відділу ПВР ДВС Румейко В.П. було
прийнято постанову про повернення
стягувачу виконавчого лист №2а-7977/10/1570
яка була направлена ОСОБА_1 03.09.2014 року
та отримана нею 05.09.2014 року.

Відповідно до п.4 ст. 47 Закону України
від 21.04.1999 року №606-Х1V „Про виконавче
провадження" (далі Закон України №606-Х1V)
про повернення стягувачу виконавчого
документа виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що постанова від
04.08.2014 року не була направлена позивачу
у встановлений ст.47 Закону України
№606-Х1V строк по причині відсутності
відповідного фінансування, у зв'язку з
чим відповідно відсутня протиправна
бездіяльність відповідача. Позивач
отримала вказану постанову 05.09.2014 року
та оскаржила її у встановлений строк з
дня її отримання, а тому не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
визнання неправомірними дії Відділу
ПВР ДВС, державного виконавця Румейка
В.П., пов'язаних з порушеннями прав
позивача на своєчасне отримання
постанови від 04.08.2014 року про
повернення виконавчого листа.

Суд вважає, що постанова від 04.08.2014 року
державного виконавця Відділу ПВР ДВС
Румейко В.П. про повернення стягувачу
виконавчого лист №2а-7977/10/1570 є
протиправною та підлягає скасуванню.
При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України від 24.03.1998
року „Про державну виконавчу службу"
державна виконавча служба входить до
системи органів міністерства юстиції і
здійснює виконання рішень. В ст. 1
Закону України №606-Х1V визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів, які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів.

Згідно ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим

Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Приймаючи постанову про
повернення виконавчого документу
стягувану 04.08.2014 року державний
виконавець посилався на Закон України
„Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", якій набрав чинності
01.01.2013 року, п.2 ст.3,п.9 ч.1 ст.47 Закону
України №606-Х1V, п.3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою КМУ № 845 від
03.08.2011 року (далі Порядок №845).

Відповідно до ст.3 Закону України
„Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України №606-Х1V
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

В постанові, що оскаржується, від 04.08.2014
року державний виконавець як на
підставу повернення виконавчого
документу стягувачу посилається на п.9
ч.1ст.47 Закону України №606-Х1V, яким
передбачено повернення стягувану
виконавчого документу на підставі
якого відкрито виконавче провадження,
за яким виконання не здійснювалося
або здійснено частково, у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Проте спосіб, у якій повинен діяти
державний виконавець при поверненні
виконавчого документу з підстави,
зазначеної в оскаржуємій постанові від
04.08.2014 року, визначений ч.2 ст.47 Закону
України №606-Х1V та п.7 Порядку №845.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону України
№606-Х1V про наявність обставин,
зазначених у частині першій цієї
статті, державний виконавець складає
акт.

Пунктом 7 Порядку №845 встановлено, що у
разі наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
керівник органу державної виконавчої
служби подає відповідно до Закону
України „Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" Казначейству
протягом 10 днів з дня складення
державним виконавцем відповідного
акта оригінал виконавчого документу
разом із супровідним листом та
завірені належним чином державним
виконавцем копії інших матеріалів
виконавчого провадження.

Суд вважає, що при встановленні
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2014 року
способу та порядку виконання рішення
суду від 19.11.2010 року за виконавчим
листом №2а-7977/10/1570 - шляхом списання цих
коштів з Державного бюджету України
через Державну казначейську службу
України, державний виконавець з
урахуванням вимог вищезазначеного
законодавства при прийнятті постанови
від 04.08.2014 року повинен був скласти
відповідний акт та супровідним листом
направити оригінал виконавчого листа
разом з належним чином засвідченими
копіями матеріалів виконавчого
провадження на виконання до органів
Казначейської служби України. На думку
суду положення законодавства щодо
способу дій у даному випадку
державного виконавця відповідають
вимогам ст.124 Конституції України, ст.14
КАС України щодо обов'язковості
виконання рішень суду, враховуючи, що
рішення суду від 19.11.2010 року щодо
стягнення моральної шкоди на користь
ОСОБА_1 набрало чинності 27.05.2011 року та
станом на час розгляду даної справи не
виконано. З цих підстав суд вважає
неспроможними доводи представника
відповідача щодо затягування самою
ОСОБА_1 виконання рішення суду тим, що
вона не звертається за його виконанням
до уповноваженого на це органу, а
оскаржує законі дії державних
виконавців.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Суд вважає, що відповідачем не
дотримано зазначених вимог та
принципів при прийнятті постанови від
04.08.2014 року, у зв'язку з чим суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
вимог позивача шляхом визнання
протиправною та скасування постанови
державного виконавця від 04.08.2014 року
про повернення виконавчого документа
стягувачу.

Вирішуючи питання щодо судових витрат
суд приймає до уваги, що при відкритті
провадження по справі позивачу ОСОБА_1,
на користь якої прийнято рішення по
даній справі, було відстрочено сплату
судового збору, відповідно ж до ч.1 ст.94
КАС України якщо рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує з
Державного бюджету України всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про визнання
протиправними дії та бездіяльності,
визнання незаконною та скасування
постанови, зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейка В’ячеслава
Павловича від 04.08.2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Одеський
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови у порядку статей 160,167,
185-187 КАС України.

Суддя
Катаєва Е.В.

задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейка В’ячеслава
Павловича від 04.08.2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

26 вересня 2014 року