Справа № 357/6838/14-а
Суддя: Рябченко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/6838/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючий - суддя Рябченко
Л. А. ,

при секретарі - Ширінова Л. Р.,

Вєтрова С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

громадянина республіки Литви

ОСОБА_3

до

Київської митниці Міндоходів
Міністерства доходів і зборів України

про скасування постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності, протоколу про
адмінправопорушення та закриття
провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, просить скасувати постанову
від 7.05.2014р. заступника начальника
Київської митниці Міндоходів
Міністерства доходів і зборів України
щодо притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
порушення митних правил, скасувати
протокол від 28.04.2014р. по справі про
порушення митних правил та закрити
провадження по справі.

Вимоги обґрунтував тим, що 28.04.2014р. було
неправомірно складено протокол про
порушення ним митних правил, яке
полягало в тому, що 11.08.2012р. громадянин
республіки Литви ОСОБА_3 ввіз
транспортний засіб - автомобіль «LINKOLN
TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, в зоні діяльності
Житомирської митниці Міндоходів через
окрему смугу «зелений коридор» пункту
пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» у
митному режимі «тимчасове ввезення».
Постановою від 7.05.2014р. позивача визнано
винним у вчиненні порушення митних
правил, передбачених ст.485 Митного
Кодексу України, з накладенням
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300
відсотків несплаченої суми митних
платежів, що становить 889419,21грн.. Дана
постанова винесена з порушенням
законодавства та підлягає скасуванню.

Вищевказаний автомобіль був наданий
позивачу Литовською компанією, де він
працює водієм-інспектором, відповідно
до трудового договору від 10.07.2012р., з
метою здійснення службової діяльності
в інтересах компанії на території
України, яку позивач здійснює
відповідно до посвідчення про
відрядження № 342/12 від 9.08.2012р. (строком
на 365 днів), та автомобільного шляхового
листа, з якими позивач перетинав
кордон. Зазначені документи передані
до підприємства для відповідної
оплати. Належність автомобіля
іноземному громадянину
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію ТЗ НОМЕР_3.

Тимчасове ввезення автомобіля було
здійснене з дотриманням митних правил
та Конвенції про тимчасове ввезення.
Під час використання на території
України транспортний засіб вийшов з
ладу та тривалий час перебував на
ремонтних роботах, а позивач тривалий
час хворів, в зв'язку з чим була
відсутня технічна можливість
здійснити вивезення автомобіля, не
порушуючи митних правил щодо терміну
перебування його на території України.
Працівниками митниці не були вжиті всі
заходи для всебічного та повного
дослідження обставин вчинення
правопорушення.

7.05.2014р. позивач випадково дізнався про
притягнення його до адміністративної
відповідальності та в цей же день
отримав повідомлення про складення
відносно нього протоколу про порушення
митних правил від 28.04.2014р..

7.05.2014р. у відсутності позивача
відповідач розглядав протокол про
порушення митних правил та визнав
позивача винним у правопорушенні,
наклав адміністративне стягнення.
Позивач не був присутнім при складанні
ні протоколу, ні постанови в справі про
порушення митних правил, оскільки мало
місце неналежне повідомлення позивача,
він був позбавлений можливості бути
присутнім при розгляді справи, надати
пояснення, заперечення, докази.
Протокол був розглянутий з порушенням
строків його розгляду, а строк
накладення адміністративного
правопорушення пропущений. Висновки,
зроблені у протоколі та постанові не
відповідають дійсним обставинам
справи та підлягають скасуванню.
Оскільки транспортний засіб було
ввезено позивачем в інтересах
юридичної особи для службових цілей, а
не для приватного використання, то у
діях позивача відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.485 МК України. При
ввезенні автомобіля на територію
України співробітники митниці не
визначили митний режим, мету ввезення,
внаслідок чого не склалася відповідна
декларація.

Враховуючи вказані порушення, справа
про притягнення до адміністративної
відповідальності підлягає до закриття.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.
Пояснив, що не вважає пропущеним строк
звернення до суду за захистом
порушених прав позивача, оскільки у
встановлений законодавством строк
постанова по справі про
адміністративне порушення оскаржена
до суду.

Представник відповідача позов не
визнав. Заперечення обґрунтував тим, що
до Київської митниці Міндоходів
Міністерства доходів і зборів України
звернувся громадянин Республіки Литва
ОСОБА_3 із заявою від 4.10.2013р. щодо
продовження терміну тимчасового
ввезення автомобіля «LINKOLN TOWNCAR», р.н.
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, у зв'язку з його
хворобою. Відповідно до відомостей, що
містяться в Єдиній автоматизованій
інформаційній системі Міндоходів,
транспортний засіб ввезений ним
11.08.2012р. в зоні діяльності Житомирської
митниці Міндоходів через окрему смугу
руху «Зелений коридор» пункт пропуску
«Виступовичі-Нова Рудня» у митному
режимі «тимчасове ввезення».

Підставою для пропуску та переміщення
автомобіля через митний кордон України
Житомирській митниці, згідно з
інформацією наданою листом від 9.04.2014р.
№ 11/3/11-21/1213-ЕП, стало пред'явлення
громадянином ОСОБА_3 паспорта
громадянина Республіки Литва від
24.11.2008р. НОМЕР_4 без будь-яких відміток
про постійне проживання на території
України.

Проте, за інформацією Державної
міграційної служби України від 4.11.2013р.
№ 3605, отриманою Київською митницею
Міндоходів 12.11.2013р., вх..№ 9565/06.1-45,
встановлено, що громадянин Республіки
Литва ОСОБА_3 документований посвідкою
на постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_5 «безстроково», що останнім було
приховано.

Відповідно до листа Житомирської
митниці міндоходів від 9.10.2013р.,
громадянин Республіки Литва ОСОБА_3 під
час здійснення митного контролю
документів, що підтверджують постійне
місце проживання на території України,
органам доходів і зборів не надавав.

Пунктом 50 ст.4 МК України визначено, що
резидентами є фізичні особи: громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які мають постійне місце
проживання в Україні, у тому числі ті,
які тимчасово перебувають за кордоном.
Таким чином, ОСОБА_3 є резидентом.

Ч.3 ст.380 МК України встановлено, що
тимчасове ввезення
громадянами-резидентами транспортних
засобів особистого користування, що
класифікуються за товарними позиціями
8702, 8703, 8704 (масою до 3.5 тонни), 8711, згідно з
УКТ ЗЕД, та причепів до них,
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотнє вивезення за умови письмового
декларування в порядку, передбаченому
законодавством України для громадян,
після сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

Відповідно до ч.2 ст.366 МК України, канал,
позначений символами зеленого кольору
(«зелений коридор»), призначений для
декларування шляхом вчинення дій
громадянами, які переміщують через
митний кордон України товари в обсягах,
що не підлягають оподаткуванню митними
платежами та не підпадають під
встановлені законодавством заборони
або обмеження щодо ввезення на митну
територію України або вивезення за
межі цієї території і не підлягають
письмовому декларуванню.

Отже, на момент ввезення на митну
територію України транспортного
засобу «LINKOLN TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2,
громадянин Республіки Литва ОСОБА_3 мав
статус громадянина-резидента та мав
надати письмове зобов'язання про
зворотнє вивезення автомобіля.
Здійснити письмове декларування та
сплатити всі митні платежі. Які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

Відповідно до розрахунку митних
платежів, наданого службовою запискою
відділу митного оформлення
автотранспортних засобів м/п «Східний
термінал» миниці від 16.04.2014р. № 15.1-18/403,
при ввезенні 11.08.2012р. на митну територію
України транспортного засобу «LINKOLN
TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1,
громадянин Республіки Литва ОСОБА_3
повинен був сплатити митні платежі в
розмірі 296 478,07грн..

Твердження позивача про ввезення
автомобіля «LINKOLN TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, на
митну територію України, як
транспортного значення комерційного
призначення, не відповідає дійсності,
оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які документи, які б
підтверджували факт укладення
позивачем трудової угоди з іноземною
фірмою, позивач не зазначає
найменування роботодавця, не надає
документів про відрядження,
використання автомобіля в комерційних
цілях, тощо. Інформація про надання
відповідних документів при перетині
кордону під час здійснення митного
контролю відсутня і в митних органів,
про що свідчать їх відповіді на
звернення Київської митниці
Міндоходів. Реєстраційний документ на
транспортний засіб містить відомості
про власника - ОСОБА_3 - що підтверджує
лише належність автомобіля особисто
позивачу. Відомості про підстави та
порядок ввезення автомобіля «LINKOLN
TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_3 містяться в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Міндоходів, що підтверджується
витягом з електронної бази даних.

Відповідно до ч.1 ст.380 МК України,
тимчасове ввезення
громадянами-нерезидентами на митну
територію України транспортних
засобів особистого користування
дозволяється на строк до одного року.
Цей строк може бути продовжено
органами доходів і зборів з
урахуванням дії обставин непереборної
сили та особистих обставин громадян,
які ввезли такі транспортні засоби, за
умови документального підтвердження
цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Обов'язковою умовою допуску зазначених
транспортних засобів до тимчасового
ввезення на митну територію України є
реєстрація цих транспортних засобів в
уповноважених органах іноземних
держав, що підтверджується відповідним
документом.

Відповідно до ч.5 ст.380 МК України,
тимчасово ввезені транспортні засоби
особистого користування повинні бути
вивезені за межі митної території
України з дотриманням строків,
установлених відповідно до вимог цього
Кодексу, або поміщені у митні режими
відмови на користь держави, знищення
або руйнування чи можуть бути
оформлені для вільного обігу на митній
території України за умови сплати
митних платежів, які відповідно до
закону підлягають сплаті при імпорті
таких транспортних засобів.

Положеннями ст.366 МК України визначено
засади функціонування двоканальної
системи митного контролю товарів,
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами. Громадяни самостійно
обирають відповідний канал («зелений
коридор» або «червоний коридор») для
проходження митного контролю. ОСОБА_3
свідомо і самостійно вибрав канал
переміщення транспортного засобу
через митний кордон та обрав вид
декларування транспортного засобу,
хоча був зобов'язаний здійснити
письмове декларування транспортного
засобу.

4.10.2013р. громадянин Республіки Литва
ОСОБА_3 звернувся із заявою, як
громадянин-нерезидент, про продовження
терміну тимчасового ввезення
автомобіля «LINKOLN TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, який
був ввезений на територію України
11.08.2012р.. Для отримання пояснень та
з'ясування обставин справи останній
неодноразово викликався та
запрошувався до Київської митниці
Міндоходів. У справі знаходиться
службова записка від 9.04.2014р. № 15.1-19/383
про неодноразові виклики до митниці та
листи Київської митниці Міндоходів від
8.10.2013р., 4.12.13р., про відмову у
задоволенні заяви про продовження
терміну тимчасового ввезення
автомобіля, про необхідність прибути
до митниці для дачі пояснень та
отримання протоколу про порушення
митних правил. На жодний виклик,
повідомлення, запрошення позивач не
реагував, до митниці не з'являвся, заяв,
пояснень повідомлень не надсилав і не
цікавився ходом провадження по справі.

Митне оформлення автомобіля, ввезеного
ОСОБА_3 на територію України,
відповідно до вимог законодавства,
вважається незавершеним.

28.04.2014р. Київською митницею Міндоходів
рекомендованим листом було надіслано
ОСОБА_3 протокол про порушення митних
правил на адресу, зазначену ним
власноручно у заяві про продовження
терміну тимчасового ввезення
автомобіля.

Також в матеріалах справи наявна
доповідна записка головного
державного інспектора Київської
митниці Міндоходів А.Г.Бєлоусова про
те, що з метою особистого вручення
протоколу про порушення митних правил
був здійснений виїзд до м.Білої Церкви
за місцем реєстрації ОСОБА_3, вказаної у
листі Державної міграційної служби
України, а саме: АДРЕСА_1. За вказаною
адресою позивача виявлено не було,
натомість господаркою помешкання -
тещею позивача - громадянкою ОСОБА_6
було отримано повідомлення та протокол
від 28.04.2014р. про порушення митних правил
для передачі ОСОБА_3, про що зроблено
відповідний запис про отримання на
копії повідомлення 29.04.2014р..

7.05.2014р. ОСОБА_3 особисто було вручено
протокол у приміщенні слідчого відділу
Білоцерківського МВС, в чому він
розписався. Жодних клопотань чи заяв
про відкладення розгляду справи про
адміністративне правопорушення від
нього не надходило.

Таким чином, відповідачем було вжито
всіх необхідних заходів з метою
повідомлення позивача про складення
протоколу про порушення митних правил
та розгляд справи. Останній навмисно
уникав спілкування з митницею. Окрім
вищевказаного протоколу про порушення
митних правил, щодо позивача складено
ще два протоколи про правопорушення,
від отримання яких він ухиляється.

Копію постанови від 7.05.2014р. про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності
Київською митницею Міндоходів
рекомендованим листом було надіслано
на його адресу. Крім того, 13.05.2013р. він
отримав власноручно постанову у
Київській митниці Міндоходів, про що
свідчить його підпис на постанові.

Строк накладення адміністративного
стягнення, передбаченого ст.485 МК
України відповідачем дотримано у
відповідності до вимог ч.1 ст.467 МК
України, оскільки Київська митниця
Міндоходів дізналася про порушення
митних правил ОСОБА_3 з листа Державної
міграційної служби № 3605, який був
отриманий 12.11.2013р. за вх..№ 9565/06.1-45. Саме
з цього листа митниця довідалася про
те, що ОСОБА_3 є резидентом України.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оглянувши матеріали справи Київської
митниці міндоходів № 0201/125000001/14 про
порушення митних правил громадянином
Республіки Литва ОСОБА_3, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 11.08.2012р. громадянин республіки Литви
ОСОБА_3 ввіз на територію України
транспортний засіб - автомобіль «LINKOLN
TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, в зоні діяльності
Житомирської митниці Міндоходів через
окрему смугу «зелений коридор» пункту
пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» у
митному режимі «тимчасове ввезення».
Відповідні відомості містяться в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Міндоходів.

4.10.2013р. до Київської митниці
Міндоходів Міністерства доходів і
зборів України звернувся громадянин
Республіки Литва ОСОБА_3 із заявою від
щодо продовження терміну тимчасового
ввезення автомобіля «LINKOLN TOWNCAR», р.н.
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, у зв'язку з його
хворобою.

Підставою для пропуску та переміщення
автомобіля через митний кордон України
Житомирській митниці, згідно з
інформацією наданою листом від 9.04.2014р.
№ 11/3/11-21/1213-ЕП, стало пред'явлення
громадянином ОСОБА_3 паспорта
громадянина Республіки Литва від
24.11.2008р. НОМЕР_4 без будь-яких відміток
про постійне проживання на території
України.

Відповідно до листа Житомирської
митниці міндоходів від 9.10.2013р.,
громадянин Республіки Литва ОСОБА_3 під
час здійснення митного контролю
документів, що підтверджують постійне
місце проживання на території України,
органам доходів і зборів не надавав.

Проте, за інформацією Державної
міграційної служби України від 4.11.2013р.
№ 3605, отриманою Київською митницею
Міндоходів 12.11.2013р., вх..№ 9565/06.1-45,
встановлено, що громадянин Республіки
Литва ОСОБА_3 документований посвідкою
на постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_5 «безстроково». Місце проживання
на території України зареєстроване
31.05.2002р. за адресою: АДРЕСА_1.

Положеннями ст.366 МК України визначено
засади функціонування двоканальної
системи митного контролю товарів,
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами. Громадяни самостійно
обирають відповідний канал («зелений
коридор» або «червоний коридор») для
проходження митного контролю. ОСОБА_3
самостійно вибрав канал переміщення
транспортного засобу через митний
кордон через канал «зелений коридор».

28.04.2014р. головним державним інспектором
Київської митниці Міндоходів було
складено протокол про порушення ним
митних правил, яке полягало в тому, що
11.08.2012р. громадянин республіки Литви
ОСОБА_3 ввіз транспортний засіб -
автомобіль «LINKOLN TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, в
зоні діяльності Житомирської митниці
Міндоходів через окрему смугу «зелений
коридор» пункту пропуску
«Виступовичі-Нова Рудня» у митному
режимі «тимчасове ввезення».
Постановою від 7.05.2014р. позивача визнано
винним у вчиненні порушення митних
правил, передбачених ст.485 Митного
Кодексу України, з накладенням
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300
відсотків несплаченої суми митних
платежів, що становить 889419,21грн..

Згідно з розрахунком митних платежів,
наданим у службовій записці відділу
митного оформлення автотранспортних
засобів м/п «Східний термінал» митниці
від 16.04.2014р. № 15.1-18/403, при ввезенні
11.08.2012р. на митну територію України
транспортного засобу «LINKOLN TOWNCAR», р.н.
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, громадянин
Республіки Литва ОСОБА_3 повинен був
сплатити митні платежі в розмірі 296
478,07грн..

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України:

«Порушення митних правил є
адміністративним правопорушенням, яке
являє собою протиправні, винні (умисні
або з необережності) дії чи
бездіяльність, що посягають на
встановлений цим Кодексом та іншими
актами законодавства України порядок
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
пред'явлення їх органам доходів і
зборів для проведення митного контролю
та митного оформлення, а також
здійснення операцій з товарами, що
перебувають під митним контролем або
контроль за якими покладено на органи
доходів і зборів цим Кодексом чи іншими
законами України, і за які цим Кодексом
передбачена адміністративна
відповідальність.»

Пунктом 50 ст.4 МК України визначено, що
резидентами є фізичні особи: громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які мають постійне місце
проживання в Україні, у тому числі ті,
які тимчасово перебувають за кордоном.
Таким чином, ОСОБА_3 є резидентом.

Ч.3 ст.380 МК України встановлено, що
тимчасове ввезення
громадянами-резидентами транспортних
засобів особистого користування, що
класифікуються за товарними позиціями
8702, 8703, 8704 (масою до 3.5 тонни), 8711, згідно з
УКТ ЗЕД, та причепів до них,
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотнє вивезення за умови письмового
декларування в порядку, передбаченому
законодавством України для громадян,
після сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

Отже, на момент ввезення на митну
територію України транспортного
засобу «LINKOLN TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2,
громадянин Республіки Литва ОСОБА_3 мав
статус громадянина-резидента та мав
надати письмове зобов'язання про
зворотнє вивезення автомобіля,
здійснити письмове декларування та
сплатити митні платежі.

Позивач, заперечуючи призначення
ввезення транспортного засобу для
особистого користування та
наполягаючи на його комерційному
призначенні не надав жодного доказу
такого твердження. Інформація про
надання відповідних документів щодо
комерційного призначення
транспортного засобу при перетині
кордону під час здійснення митного
контролю відсутня і в митних органів,
про що свідчать відповіді на звернення
Київської митниці Міндоходів.
Реєстраційний документ на
транспортний засіб містить відомості
про власника - ОСОБА_3 - що підтверджує
належність автомобіля особисто
позивачу. Відомості про підстави та
порядок ввезення автомобіля «LINKOLN
TOWNCAR», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_3 містяться в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Міндоходів, що підтверджується
витягом з електронної бази даних. Всі
наявні у відповідача докази надані ним
до суду.

У матеріалах справи про
адміністративне правопорушення
знаходиться службова записка від
9.04.2014р. № 15.1-19/383 про неодноразові
виклики до митниці та листи Київської
митниці Міндоходів від 8.10.2013р., 4.12.13р.,
про відмову у задоволенні заяви про
продовження терміну тимчасового
ввезення автомобіля, про необхідність
прибуття до митниці для дачі пояснень
та отримання протоколу про порушення
митних правил. Проте, на виклики
позивач не з'являвся, пояснень не
надавав.

28.04.2014р. Київською митницею Міндоходів
рекомендованим листом було надіслано
ОСОБА_3 протокол про порушення митних
правил на адресу: АДРЕСА_1, який був
повернутий 5.05.2014р. в зв'язку з відмовою
від отримання, про що свідчить зворотнє
повідомлення із штампом поштового
відділення.

Також в матеріалах справи про
адміністративне правопорушення наявна
доповідна записка головного
державного інспектора Київської
митниці Міндоходів А.Г.Бєлоусова про
те, що з метою особистого вручення
протоколу про порушення митних правил
був здійснений виїзд до м.Білої Церкви
за місцем реєстрації ОСОБА_3, вказаної у
листі Державної міграційної служби
України, а саме: АДРЕСА_1. За вказаною
адресою позивача виявлено не було,
натомість господаркою помешкання -
тещею позивача - громадянкою ОСОБА_6
було отримано повідомлення та протокол
від 28.04.2014р. про порушення митних правил
для передачі ОСОБА_3, про що зроблено
відповідний запис про отримання на
копії повідомлення 29.04.2014р..

Відповідно до ч.3 ст.494 МК України,
протокол був складений та підписаний
відповідною посадовою особою у
відсутності особи-правопорушника.

Таким чином, відповідачем було вжито
всіх необхідних заходів щодо
повідомлення позивача щодо складення
протоколу про порушення митних правил
та розгляд справи про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України:

Якщо справи про порушення митних
правил відповідно до статті 522 цього
Кодексу розглядаються органами
доходів і зборів, адміністративне
стягнення за порушення митних правил
може бути накладено не пізніше, ніж
через шість місяців з дня вчинення
правопорушення, а у разі розгляду
органами доходів і зборів справ про
триваючі порушення митних правил, у
тому числі передбачені статтями 469,
477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж
через шість місяців з дня виявлення цих
правопорушень.

Враховуючи, що інформацію Державної
міграційної служби України від 4.11.2013р.
№ 3605 про те, що громадянин Республіки
Литва ОСОБА_3 документований посвідкою
на постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_5 «безстроково», було отримано
Київською митницею Міндоходів лише
12.11.2013р., вх..№ 9565/06.1-45, а постанову в
справі про порушення митних правил
винесено відповідачем 7.05.2014р., то строк
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності не
порушено.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КпАПУ доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

В даному випадку підставою для
винесення постанови про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності є фіксування
правопорушення в протоколі про
адмінправопорушення, складеного на
підставі наявних у відповідача
документів, матеріалів перевірки,
витягу з електронної бази даних в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Міндоходів, які були надані для
дослідження в судовому засіданні,
пояснень з приводу правопорушення
позивач не надавав, на виклики до
органу, уповноваженого розглядати
справу про вчинення адміністративного
правопорушення, не з'являвся, суду
надав письмові пояснення про те, що всі
факти ним викладені у позовній заяві,
додаткових пояснень та доказів не має.

Згідно з ч.1 ст.256 КпАПУ у протоколі про
адміністративне правопорушення
зазначаються: дата і місце його
складення, посада, прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка склала протокол;
відомості про особу, яка притягається
до адміністративної відповідальності
(у разі її виявлення); місце, час
вчинення і суть адміністративного
правопорушення; нормативний акт, який
передбачає відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
інші відомості, необхідні для
вирішення справи. Якщо правопорушенням
заподіяно матеріальну шкоду, про це
також зазначається в протоколі.

Судом встановлено, що протокол про
адміністративне правопорушення було
складено уповноваженою особою, розгляд
справи про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
проведено органом, до повноважень
якого віднесено вирішення питання щодо
накладення адмінстягнень за ст.485 МК
України.

Відповідно до ст.293 КпАПУ орган
(посадова особа) при розгляді скарги
або протесту на постанову по справі про
адміністративне правопорушення
перевіряє законність і
обгрунтованість винесеної постанови і
приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу
або протест без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу
на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах,
передбачених нормативним актом про
відповідальність за адміністративне
правопорушення, з тим, однак, щоб
стягнення не було посилено.

Проаналізувавши докази по справі,
доводи сторін, суд вважає, що постанова
по справі про адміністративне
правопорушення винесена правомірно,
підстав для її скасування та закриття
справи немає. Відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, надано
всі необхідні докази правомірності
свого рішення. Натомість доводи
позивача виявилися голослівними та
нічим не підтвердженими.

Оскільки протокол про адміністративне
правопорушення є процесуальним
документом, який лише фіксує фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, і не є рішенням
уповноваженого органу, то він не може
бути скасованим в порядку, визначеному
КАС України. Особа може лише
спростувати дані, зазначені у
протоколі, що матиме значення для
вирішення справи по суті, проте позивач
цього не зробив.

Враховуючи, що позивач отримав
постанову про притягнення його до
адміністративної відповідальності
13.05.2014р., про що свідчить його розписка у
постанові, а оскаржив її до суду
19.05.2014р., про що свідчить поштове
відправлення з відповідним штампом, то
позивачем дотримано строк оскарження
даної постанови до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.18 КАС України
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.171-2 КАС України /в
редакції Закону від 07.07.2010 року/ рішення
місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає. Судові витрати
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 103, 321, 248, 255, 257, 266, 366, 380, 458, 459, 467,
485, 494, 522 МК України, ст.ст. 9, 251, 252, 254, 256,
257, 287-289, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 6, 17, 18,
71, 159-163, 167, 186, 171-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
про скасування постанови Київської
митниці Міндоходів від 7.05.2014р. щодо
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
порушення митних правил, передбачене
ст.485 Митного кодексу України,
протоколу від 28.04.2014р. про порушення
митних правил, та закриття
адміністративного провадження по
справі.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя Л. А. Рябченко