Справа № 809/1080/14
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
Справа № 809/1080/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шумея М.В.,

секретаря Третяк В.Р.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Токара В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Богородчанському районі ГУ
Міндоходів в Івано-Франківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, скасування вимог
та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Богородчанському районі ГУ Міндоходів
в Івано-Франківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, скасування вимог
та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач, як суб'єкт господарювання не
погоджується із податковими
повідомленнями-рішеннями ДПІ в
Богородчанському районі від 12.12.2013 року
№ від 12.12.2013 року, № від
21.01.2014 року, № вимогою про сплату
боргу (недоїмки) від 25.02.2014 року №
Ф-130/42/У, рішенням про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 25.02.2014
року № , оскільки вважає їх
необґрунтованими, необ'єктивними та
такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства України. У
ОСОБА_3 наявні всі первинні документи
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства України на
підставі яких сформовано витрати та
податковий кредит у відповідності до
вимог Податкового кодексу України.
Податковим органом зменшено вирати та
податковий кредит на підставі
надуманих висновків, які не базуються
на нормах чинного законодавства
України.

Представник позивача в судовому
засіданні збільшив позовні вимоги,
окрім зазначених просив суд скасувати
вимоги ДПІ в Богородчанському районі
від 13.05.2014 року №Ф 130/42 У.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив, суду пояснив, що ДПІ в
Богородчанському районі проведено
документальну планову перевірку
ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів, дотримання
вимог законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
вимог валютного та іншого законодавств
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року з
питання правильності нарахування,
обчисленя та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від сум доходу
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року. Перевіркою
встановлено порушення вимог
Податкового кодексу України, які
відображені в акті перевірки №
188/17/НОМЕР_5 від 25.11.2013 року.

Розглянувши позовну заяву,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази,
суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ДПІ в
Богородчанському районі проведено
документальну планову перевірку
ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів, дотримання
вимог законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
вимог валютного та іншого законодавств
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року з
питання правильності нарахування,
обчисленя та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від сум доходу
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За наслідками перевірки складено акт
від 25.11.2013 року № 188/17/НОМЕР_5.

На підставі акту перевірки ДПІ в
Богородчанському районі прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення:

-від 12.12.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по ПДВ в розмірі 151222,09 грн. в тому числі
основний платіж 100790,86 грн. та штрафні
санкції в розмірі 50431,23 грн.;

-від 12.12.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 147 888,0 грн. в тому числі
основний платіж 98592,53 грн. та штрафні
фінансові санкції в розмірі 49296,27 грн.;

-від 21.01.2014 року № , яким позичу
визначено суму грошового зобов'язання
по ПДВ в розмірі 723,00 грн. в тому числі
основний платіж 482 грн. та штрафні
санкції в розмірі 241 грн.

Також на підставі зазначеного вище
акту перевірки ДПІ в Богородчанському
районі прийнято вимогу про сплату
боргу від 25.02.2014 № Ф-130/42 У, згідно якої
позивачу визначено недоїмку зі сплати
єдиного внеску в сумі 129 569,59 грн.

Згідно рішення ДПІ в Богородчанському
районі про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 25.02.2014
року № до позивача застосовано
штрафні санкції по єдиному соціальному
внеску на суму 9 341,07 грн.

Крім того ДПІ в Богородчанському
районі винесено вимогу №Ф-130/42У про
стягнення з позивача 137161,73 грн.

Щодо донарахування податку з доходів
фізичних осіб та єдиного соціального
внеску за 2012 рік то суд звертає увагу
на наступне.

Так відповідно до вимог п. 177.1. ст.
177 ПК України передбачено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пункт 177.3. ст. 177 ПК України
передбачає, що для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг).

Пунктом 177.4. ст. 177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому згідно вимог п. 177.10 ст. 177
ПК України фізичні особи - підприємці
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат та мати підтверджуючі
документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Порядок ведення Книги обліку
доходів та витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність затверджений
Наказом ДПА України від 24.12.2010 р. №1025 та
зареєстрований в Мінюсті 30.12.2010 р.
№1425/18720. Даний порядок був чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Так відповідно до вимог п. 1
зазначеного вище Порядку передбачено,
що відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України
фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести книгу обліку доходів та витрат, в
якій щоденно на підставі первинних
документів здійснюються записи про
операції, що відбулися у звітному
періоді.

Пункт 3.3. Порядку передбачає, що у
графі 3 Книги щоденно відображається
фактично отримана сума доходу від
здійснення діяльності із сумарним
підсумком за місяць, квартал, рік. А
пункт 3.4. Порядку встановлює, що до
графи 4 Книги записуються реквізити
документа, який підтверджує понесені
витрати, пов'язані з придбанням товарно
- матеріальних цінностей, виконанням
робіт та наданням послуг. При цьому
документами, які підтверджують витрати
можуть бути, зокрема, товарно -
транспортна накладна та /або податкова
накладна, платіжне доручення,
фіскальний чек та інші розрахункові
документи.

Тобто виходячи із системного на
налізу зазначених вище норм права
доходи та витрати фізичної особи -
підприємця визначаються при
фактичному отриманні доходу та
фактично понесених витратах.

Так фізична особа - підприємець ОСОБА_3
перебуває на загальній системі
оподаткування (ст. 9 акту перевірки).
Тобто в силу вимог п. 177.10 ст. 177 ПК
України веде книгу обліку доходів та
витрат та формує свої витрати та доходи
відповідно до «Порядку ведення Книги
обліку доходів та витрат, яку ведуть
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність» затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 р. №1025 та
зареєстрований в Мінюсті 30.12.2010 р.
№1425/18720.

Перевіркою встановлено та
підтверджується даними книги обліку
доходів та витрат, а також первинними
документами (накладними, податковими
накладними, банківськими виписками та
іншими розрахунковими документами) що
протягом 2012 року ФОП ОСОБА_3 отримав
дохід в розмірі 3 937 448,29 грн. При
цьому Позивачем зазначені суми доходу
включались до книги обліку доходів та
витрат виключно на підставі
надходження коштів від здійснення
підприємницької діяльності.

Аналогічно при купівлі товаро
матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_3
формував свої витрати виключно на
підставі розрахункових документів, які
свідчили про оплату ним даних ТМЦ.

Однак податкова інспекція
приходить до висновку про те, що
Позивачем безпідставно віднесено до
документально підтверджених витрат
витрати в розмірі 2 143 769,60 грн. При
цьому на підставі аналізу норм
Податкового кодексу України, зокрема
138.1. ст. 138, п. 144.1 ст. 144, пп.139.1.5. п. 139.1. ст.
139 п. 177.4. ст. 177 ПК України податковий
орган приходить до висновку про те, що
придбані ТМЦ, що віднесені СПД ОСОБА_3
на будівництво та автомобільні шини, що
підлягають амортизації не включаються
до складу витрат фізичної особи -
підприємця на загальній систем
оподаткування.

Проте суд не погоджується із наведеною
позицією.

Пункт 144.1. ст. 144 ПК України , на
який посилається податковий орган на
стор. 15 акту перевірки не стосується
фізичних осіб - підприємців, а
стосуються виключно юридичних осіб.

Так п. 177.4. ст. ст. 177 ПК України
вказує, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців основними
видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є
вантажний автомобільний транспорт,
виготовлення виробів з бетону для
будівництва, виготовлення бетонних
розчинів, готових для використання,
будівництво житлових і нежитлових
будинків, що не заперечується і ДПІ в
Богородчанському районі (ст. 4 акту
перевірки).

Згідно даних перевірки, для здійснення
своєї господарської діяльності у
Позивача наявні у власності два
вантажні автомобіля, а також 4 вантажні
автомобілі та екскаватор, що
перебувають у ФОП ОСОБА_3 на підставі
договорів оренди від 02.01.2012 р. №2 та від
01.02.2011 р. №5 укладених з ВАТ
«Надвірнянська автобаза». Згідно
вказаних договорів оренди орендар (ФОП
ОСОБА_3) зобов'язаний забезпечити
ремонт автомобілів (у випадку поломки),
паливно мастильними матеріалами. (ст. 5-6
акт перевірки).

Крім того Позивач здійснює
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1. Дана
обставина підтверджується копією
декларації про початок виконання
будівельних робіт від 17.05.2012 р., а також
не заперечується і самим Відповідачем
(ст. 6 акту перевірки).

ФОП ОСОБА_3 у перевіряємий період
придбавав будівельні матеріали,
автошини та інші ТМЦ для здійснення
свої господарської діяльності, а саме
будівництва багатоквартирного будинку
та надання послух вантажних
перевезень, ремонт власної та
орендованої техніки. При цьому Позивач
включив вартість придбання до витрат
виключно на підставі документів, які
свідчать про оплату цих ТМЦ.

У ФОП ОСОБА_3 наявні всі первинні
документи, які свідчать про придбання
ТМЦ, а саме: накладні, податкові
накладні, а також документи про оплату
придбаних ТМЦ.

Тобто Позивач діяв виключно в
межах вимог ст. 177 ПК України та
«Порядку ведення Книги обліку доходів
та витрат, яку ведуть фізичні особи -
підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність» затвердженого
Наказом ДПА України від 24.12.2010 р. №1025 та
зареєстрованого в Мінюсті 30.12.2010 р.
№1425/18720. Таким чином Позивам правомірно
сформовано витрати пов'язані з
діяльністю в розмір 5 472348.29 грн.

Щодо правової позиції по включення до
витрат вартості електроенергії, то
слід зазначити, що податкова інспекція
сама вказує на ст. 5 акту перевірки про
те, що одним із місць, де позивач
здійснює діяльність є АДРЕСА_1, де
знаходиться незавершене будівництво.
При цьому на сторінці 16 цього ж акту
перевірки податковий орган вказує на
наявність укладеного договору
постачання електроенергії укладеного
між Позивачем та Богородчанським РЕМ
від 09.06.2006 р. до будівельного майданчика
в смт. Богородчани. Тобто податковий
орган сам підтверджує, що
електроенергія використовується для
будівництва багатоквартирного
житлового будинку АДРЕСА_1, що
відповідає видам діяльності Позивача.

Крім того у Позивача наявні всі
документи, які свідчать про оплату
вартості електроенергії.

Що стосується донарахування ПДВ за
період 2012 рік то суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пункт 177.2 ст.177 ПК України передбачає, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця. А відповідно до
пункту 177.4 ст.177 ПК України до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996 від
16.07.1999р., підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Слід зазначити, що у Позивача наявні
всі податкові накладні по операціях з
придбання ТМЦ, які включені до
податкового кредиту за 2012 р. Жодних
претензій щодо правильності їх
заповнення під час перевірки не
виникало.

Таким чином ДПІ в
Богородчанському районі безпідставно
виключено з податкового кредиту за 2012
рік суму ПДВ в розмірі 411 373,75 грн.

Що стосується грошового зобов'язання
по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік.

Підпунктом 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів.

Положення пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК
України зобов'язують платника
податків подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 9.8 ст. 9 ПК України
прийняття податкової декларації є
обов'язком органу державної податкової
служби.

Податкова декларація, згідно приписів
п. 46.1 ст. 46 ПК України - це документ, що
подається платником податків
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України
крім випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 179.5 ст. 179 ПК України
визначено, що податкова декларація
заповнюється платником податку
самостійно або іншою особою,
нотаріально уповноваженою платником
податку здійснювати таке заповнення, у
порядку, передбаченому главою 2
розділу II цього Кодексу.

Внесення змін до податкової звітності,
за змістом ст. 50 ПК України,
вчиняється шляхом подання уточнюючих
розрахунків платником податків.

При цьому, згідно вимог пп. 54.3.2 п. 54.3
ст. 54 ПК України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, зокрема,
якщо: дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове повідомлення-рішення -
письмове повідомлення контролюючого
органу (рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Чинна форма "Р" податкового
повідомлення-рішення згідно з додатком
2 до «Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.2012р. №1236 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України за №
2135/22447 від 20.12.2012 р., передбачає місце для
внесення даних про
збільшення/зменшення податковим
органом суми грошового зобов'язання.

Як висновок, за змістом вищезазначених
норм платник податків самостійно
обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, а у випадку заниження або
завищення ним суми податкових
зобов'язань, обов'язок визначати
податкове зобов'язання платника
податків або повідомляти про
необхідність внесення відповідних
змін до податкової звітності покладено
на податковий орган шляхом прийняття
податкового повідомлення-рішення.

Абзацом 4 п. 56.18. ст. 56 Податкового
кодексу України, що при зверненні
платника податків до суду з позовом
щодо визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.03.2012 р. у справі №2а-3956/12/0970 визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення № від
12.11.2012 р. та № від 13.08.2012 р., які
прийняті на підставі акту перевірки
від 26.07.2012 р. №484/17/НОМЕР_5.

Оскільки рішення суду у справі
№2а-3956/12/0970 на момент складання акту
перевірки від 25.11.2013 р. №188/17/НОМЕР_5 не
вступило в законну силу, то в силу вимог
п. 54.1 ст. 54 ПК України податкове
зобов'язання, яке визначене платником
податків самостійно є узгодженим. А
отже є правомірною величина чистого
доходу, яка задекларована Позивачем в
декларації за 2011 рік. А тому ДПІ в
Богородчанському районі неправомірно
визначено суму грошового зобов'язання
по єдиному соціальному внеску за 2011 рік
в сумі 57 251,67 грн.

Крім того варто відзначити, що станом
на сьогоднішній день постанова суду
від 21.03.2012 р. у справі №2а-3956/12/0970
вступила в законну силу на підставі
ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2014 р. у
справі 876/6488/13.

Відповдіно до вимог п. 56.21 Податкового
Кодексу України у разі коли норма цього
Кодексу чи іншого нормативно-правового
акту, виданого на підставі цього
кодексу, або коли норми різних законів
чи різних нормативно-правових актів
або коли одного і того ж
нормативно-правового акту суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків. Аналогічну норму містить і
абз. 7 п. 14 «Положення про порядок
подання та розгляду скарг платників
податків органами державної
податкової служби» затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 19.11.2012 року № 1203 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 07.12.2012
року. За № 2046/22358.

Судом встанолвено, що позивач
звернувся із позовною заявою до суду
про скасування податкових
повдіомлень-рішень від 12.12.2013 року №
та № від 21.01.2014 року №
. Крім того, предметом спору у
даній справі є також вимога про сплату
боргу від 25.02.2014 року № Ф-130/42 У, згідно
якої відповідач вимагає у позивача
сплатити недоїмку зі сплати єдиного
внеску в сумі 129 569,59 грн. та рішення ДПІ
в Богородчанському районі про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нараховано єдиного внеску
від 25.02.2014 року № згідно якого до
позивача застосовано штрафні санкції
по єдиному внеску на суму 9341,07 грн.

Івано-Франківським окружним
адміністратвиним судом відкрито
провадження у справі № 809/1080/14 та
призначено справу до розгляду на 29.04.2014
року.

Відповідно до абз.3 ч.14 ст.25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
оскарження рішення органу доходів і
зборів про застосування фінансових
санкцій зупиняє перебіг строку їх
сплати до винесення органом доходів і
зборів вищого рівня та/або центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику
або судом рішення у справі. Строк
сплати фінансових санкцій також
зупиняється до ухвалення судом рішення
у разі оскарження платником єдиного
внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо
застосування фінансових санкцій
пов"язано з виникненням або
несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

А в силу вимог абз. 4 ч. 14 ст. 25 цього ж
закону передбачено, що Порядок, строки
та процедура оскарження вимоги про
сплату єдиного внеску поширюється на
оскарження рішень органу доходів і
зборів щодо нарахування пені та
застосування штрафів.

Станом на 13.05.2014 року в
Івано-Франківському окружному
адміністративному суді перебувала на
розгляді справа № 809/1080/14, де одним із
предметів спору були вимога
податкового органу від 25.02.2014 року №
Ф-130/42 У та рішення ДПІ в
Богородчанському районі про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 25.02.2014 року № , то в силу
вимог абз. 3, 4 ч. 14 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" ДПІ не могла
прийняти вимогу № Ф-130/42У так як позивач
не повинен сплачувати єдиний внесок та
штрафні санкції по цьому платежу до
ухвалення судом рішення у справі №
809/1080/14.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати вимоги ДПІ в
Богородчанському районі №Ф-130/42У від
25.02.2014 року та №Ф-130/42У від 13.05.2014 року.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в
Богородчанському районі № від
12.12.2013 року.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в
Богородчанському районі № від
12.12.2013 року.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в
Богородчанському районі №000171700 від
21.01.2014 року.

Скасувати рішення ДПІ в
Богородчанському районі про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 25.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім) гривень 12
коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Шумей М.В.

Постанова складена в повному
обсязі 20.06.2014 року.