Справа № 2а-8927/12/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
м. Київ К/800/28197/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 жовтня 2012 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління державної
казначейської служби України у м. Києві
про скасування рішення та стягнення
коштів,

встановив:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 жовтня 2012 року позов задоволено
частково: визнано протиправними дії та
скасовано рішення митниці про
коригування митної вартості товару,
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача кошти у розмірі 170
292 грн 38 коп.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 жовтня 2012 року в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача кошти у розмірі 170 292 грн 38 коп.;
в цій частині прийнято нове рішення про
відмову в задоволення позовної вимоги;
в іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів в
частині задоволення позову, митний
орган звернувся з касаційною скаргою, в
якій просив їх скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а рішення судів
- без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги в межах ст. 220
КАС України, матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що позивачем в
межах контракту від 10 червня 2009 року
№ SMА15 з компанією "ZHEJIANG INTELEC IMP & EXP CO
LTD" (КНР) ввезено на митну територію
України товар за вантажною митною
декларацією (далі - ВМД) від 13
березня 2012 року № 10020000/2012/484477 та
декларацію митної вартості за формою
ДМВ-1 від 13 березня 2012 року №
100000003/2012/484477 із визначенням митної
вартості товару за основним методом (за
ціною договору).

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару декларантом надано
митниці : зовнішньоекономічний
контракт, специфікацію, інвойс,
сертифікат походження товару, довідку
про транспортні витрати та іншу
документацію.

На вимогу митниці декларантом надано
додаткові документи, а саме: відповідну
бухгалтерську документацію, каталоги
специфікацій, прайс-листи виробника
товару, калькуляцію вартості товару.

Однак, за результатами розгляду
документів, поданих до митного
оформлення товару, митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості товару від 16
березня 2012 року № 100000003/2012/011788/2,
відповідно до якого митну вартість
товару скориговано за шостим
(резервним) методом, шляхом збільшення
заявленої ціни товару до 111 045,60 доларів
США.

Не погоджуючись з рішенням митниці,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування та стягнення з
Державного бюджету України зайво
сплачених митних платежів.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість обох вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення коштів з
огляду на його передчасність,
апеляційний суд водночас погодився з
висновком про протиправність
оскаржуваного рішення.

Переглядаючи постанову апеляційного
суду в межах вимог касаційної скарги,
колегія суддів погоджується з
відповідними висновками.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, які ввозяться на митну
територію України, відповідно до
митного режиму імпорту, за загальним
правилом обчислюється за першим
методом визначення митної вартості
товарів, тобто за ціною договору.
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України до переліку документів, які
декларант повинен подавати для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої у декларації, і методу,
обраного для її обчислення, належать:
декларація митної вартості,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності, рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, яка
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що
обов'язок доведення митної ціни товару
лежить на позивачу. При цьому митний
орган у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи. Водночас, митниця може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати, лише ті документи, які здатні
такі сумніви усунути. При цьому законом
чітко встановлено умову, за наявності
якої у митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмова у митному оформленні за
заявленою декларантом митною вартістю
товарів.

Такою імперативною умовою є наявність
обґрунтованих сумнiвiв у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів. При цьому, в
розумінні наведених статей сумніви
митниці є обґрунтованими, якщо надані
декларантом документи містять
розбiжностi, наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують
митницю зазначити конкретні обставини,
які викликали вiдповiднi сумніви,
причини неможливості їх перевірки на
пiдставi наданих декларантом
документів, а також обґрунтувати
необхiднiсть перевірки спірних
відомостей та зазначити документи,
надання яких може усунути сумніви у їх
достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів,
митниця повинна вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові, та які документи необхiднi для
підтвердження того чи іншого
показника.

Ненаведення митницею в рішенні про
коригування митної вартості товарів
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовiрностi наданої iнформацiї,
витребовування митницею додаткових
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчать про протиправність рішення
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
обґрунтовуючи свої сумніви у
правильності зазначеної митної
вартості, митниця посилалась на те, що
декларант заявив неповні відомості
щодо складових митної вартості, тому
витребувала у позивача висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Неподання позивачем вказаних
висновків стало підставою для
прийняття оскарженого рішення про
коригування митної вартості.

Однак, відмовляючи у митному
оформленні за основним методом,
митницею всупереч вищевказаним
вимогам не зазначено, які сумніви щодо
складових митної вартості стали
причиною для витребування у позивача
саме таких додаткових документів. Між
тим, як вже зазначено вище, підставою
для відмови у визначенні митної
вартості товару за першим методом може
бути неподання декларантом не
будь-яких документів, а лише тих, які
необхідні для усунення обґрунтованих
сумнівів у достовірності або
правильності всіх числових даних.

Крім того, наявними матеріалами справи
підтверджується як висновок судів про
неналежне обґрунтування митницею
своїх сумнівів у достовірності митної
вартості, так і той висновок, що
позивачем під час митного оформлення
товару надано всі документи, необхідні
для перевірки правильності визначеної
ним митної вартості товару.

Враховуючи, що доводи митниці
обґрунтовані неправильним тлумаченням
положень чинного законодавства, якими
визначено повноваження митних органів
та порядок їх застосування, та не
спростовують висновків про
протиправність оскаржуваного рішення,
підстави для задоволення касаційної
скарги відсутні.

З огляду на таке, підстави для
скасування судових рішень в частині
визнання дій митниці протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості товару колегія суддів
не вбачає.

Згідно з ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 жовтня 2012 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: