Справа № 813/2979/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Справа № 876/7025/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Макарика В.Я.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Північний
юридичний центр» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2014
року у справі №813/2979/14 за позовом
Приватного підприємства «Північний
юридичний центр» до Відділу державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції про
скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

14.04.2014р. Приватне підприємство
«Північний юридичний центр» (далі -
Підприємство) звернулося в суд з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції
(далі-ВДВС), просить скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП №41936222 від 17.02.2014р. та постанову про
арешт коштів боржника ВП № 41936222 від
17.02.2014р.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02.07.2014р. в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 02.07.2014р.
Підприємство подало апеляційну скаргу
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена без повного з'ясування
обставин у справі, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
а також невідповідності висновків суду
обставинам у справі, що є підставою для
її скасування.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просив задовольнити. Від
відповідача надійшло клопотання (вх. №
К-23390/14 від 01.09.2014р.) про розгляд справи
без участі уповноваженого
представника, проти апеляційної скарги
заперечує, що у відповідності до вимог
ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апелянта в
їх сукупності, приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
07.02.2014р. головним державним виконавцем
ВДВС Квашинською З.Л. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №41936222 про примусове
виконання рішення управління
Пенсійного фонду України у
м.Червонограді Львівської області №445
від 17.12.2010р. про стягнення з Приватного
підприємства «Північний центр»
(перейменовано на Приватне
підприємство «Північний юридичний
центр») пені на суму 32 492,85грн. та надано
строк для добровільного виконання до
14.02.2014р.

Вказану постанову надіслано позивачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення,
що підтверджено копією поштового
відправлення, на якому є відбиток
штампа установи зв'язку датований
10.02.2014р. та Довідка ф-20 про повернення
такого «за закінченням терміну
зберігання» з відбитком штампа
установи зв'язку датованого 14.02.2014р. (ар.
с. 62-63).

17.02.2014р. головним державним виконавцем
ВДВС, у зв'язку з відсутністю
добровільного виконання боржником
виконавчого документа, винесено
постанову про арешт коштів боржника,
якою накладено арешт на кошти, що
містяться, поступають, будуть
поступати на рахунки Підприємства в
межах суми 32 492,85 грн.

Також, 17.02.2014р. головним державним
виконавцем ВДВС винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою у
зв'язку з відсутністю добровільного
виконання боржником виконавчого
документа накладено арешт на все майно
Підприємства в межах суми 32 492,85 грн.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП № 41936222 від 07.02.2014р.
надіслано державним виконавцем
позивачу рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення 10.02.2014р. за адресою,
зазначеною у виконавчому документі, що
підтверджено відбитком штампа
установи зв'язку на поштовому конверті.
Вказаний конверт повернувся
відправнику 14.02.2014р. з відміткою
установи зв'язку «за закінченням
терміну зберігання», що підтверджує
дотримання державним виконавцем вимог
ст.ст. 25, 31 Закону України «Про
виконавче провадження». Оскільки
боржником не було добровільно виконано
виконавчого документа у наданий
державним виконавцем строк, державний
виконавець розпочав примусове
виконання рішення відповідно до вимог
статті 27 Закону України «Про виконавче
провадження», а отже діяв відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження».

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п.8 ч.2 ст.17 цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 ст. 27 цього ж Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 31 цього ж Закону копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Аналізуючи вимоги чинного
законодавства та матеріали справи
колегія суддів зазначає, що надіславши
Підприємству постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №1936222 від
07.02.2014р. рекомендованим листом та
одержавши таке з Довідкою ф-20 «за
закінченням терміну зберігання»,
державним виконавцем не враховано
вимоги ст.31 Закону в частині, що боржник
за таких обставин не вважається
повідомленим, що в свою чергу не
позбавляло державного виконавця
повторно направити постанову про
відкриття на адресу боржника, або ж у
відповідності до вимог ч.4 ст.31 Закону,
вручити таку боржнику під розписку, що
ним не було вчинено.

Згідно з ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги якої
кореспондуються з п.4.1.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. № 512/5, звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Слід зауважити, що 17.02.2014р. головним
державним ВДВС винесено одночасно
постанову про арешт коштів боржника в
межах суми 32 492,85 грн. та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у межах суми звернення
стягнення 32 492,85 грн., що суперечить
законодавчо встановленому порядку
виконання виконавчих документів про
стягнення сум коштів.

Окрім того, як це вбачається з виписки
по рахунку Підприємства, відкритого в
АТ «УкрСиббанк», 14.04.2014р. о 17:20 списано 6
311,65грн. на реквізити ВДВС з
призначенням платежу «виконання
рішення №445 від 17.12.2010р. виданого УПФУ
м.Червоноград про стягнення коштів в
сумі 32 492,85грн.».

Дана обставина, на переконання колегії
суддів є підставою вважати, що
державний виконавець при винесенні
спірних постанов не врахував, що
частково виконавчий документ
виконаний, проте в спірних постановах
накладав арешт в межах всієї суму
стягнення згідно виконавчого
документа, що є необгрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів прийшла до висновку, що при
вирішенні питання про винесення
спірних постанов державним виконавцем
не дотримано вимоги ст.31 Закону України
«Про виконавче провадження» щодо
належного повідомлення боржника про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом та надання йому
можливості у встановлений у постанові
строк виконати такий документ в
добровільному порядку. Окрім того,
державним виконавцем не враховано, що
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
приймається державним виконавцем в
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, чого
державний виконавець не перевірив.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів прийшла до переконання що
висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на фактичних обставинах у
справі, що є підставою спірні постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження та про
арешт коштів боржника визнати
протиправними та скасувати як такі, що
прийняті без дотриманням вимог чинного
законодавства та принципів, визначених
ст.2 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
слід стягнути з Державного бюджету
України на користь Підприємства 73,70
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Північний юридичний
центр» - задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2014
року по справі №813/2979/14 скасувати та
позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
постанову головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції від
17.02.2014р. ВП №41936222 про арешт коштів
боржника та постанову від 17.02.2014р. ВП №
41936222 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Північний юридичний центр» 73,80 грн.
(сімдесят три гривень вісімдесят
копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
В.Я. Макарик

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
26.09.2014р.