Справа № К/9991/11162/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/11162/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011р. у
справі № 2а-12722/09/2670 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"ВТБ Банк" до Національного банку
України про визнання протиправним та
скасування рішення про накладення
штрафу від 09.03.2006 року № 47, -

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство ВТБ
Банк звернулось до Національного банку
України з позовом про скасування
рішення Комісії з питань нагляду й
регулювання діяльності банків від
09.03.2006 року № 47 про накладення штрафу за
порушення законодавства України, яке
регулює відносини у сфері запобігання
(відмивання) доходів, одержаних
злочинним шляхом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване рішення є незаконним,
оскільки його прийнято з порушенням
вимог законодавства, з порушенням
порядку прийняття та за відсутності
порушень з боку ВТБ Банку, за які
встановлюється відповідальність
чинними Законами.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
1 березня 2010 року позов задоволено.
Скасовано рішення Комісії з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків Національного банку України від
09 березня 2006 р. № 47 про накладення
штрафу на АКБ «Мрія» за порушення
законодавства, яке регулює відносини у
сфері запобігання легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011р.
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 1 березня 2010 року
скасовано. Прийнято нове рішення яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011р.
Публічне акціонерне товариство "ВТБ
Банк" звернулось з касаційною скаргою,
у якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 09.03.2006 року Комісією з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків Національного банку України
було винесено рішення за № 47 «Про
накладення штрафу на АКБ «Мрія» за
порушення вимог законодавства, яке
регулює відносини у сфері запобігання
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом», у якому
зазначено, що Головним управлінням НБУ
по м. Києву та Київській області на
виконання листа НБУ від 02.11.2005 року №
48-011/877-10904-ДСК здійснено перевірку
виконання позивачем вимог чинного
законодавства України в частині
дотримання строків надання
повідомлень про фінансування операцій,
що підлягають обов'язковому
фінансовому моніторингу, Державному
комітету фінансового моніторингу
України. У рішенні вказано, що
отримана інформація засвідчує
порушення Полтавською та Донецькою
філіями Банку вимог законодавства, яке
регулює відносини у сфері запобігання
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом. Згідно з
рішенням загальних зборів учасників
банку від 25.01.2007 р., Відкрите акціонерне
товариство ВТБ Банк є повним
правонаступником Акціонерного
комерційного банку «Мрія», що
підтверджується положеннями статуту.

Зазначеним рішенням № 47 на ПАТ ВТБ Банк
накладено штраф за порушення останнім
вимог ст. 5 Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом» у розмірі 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що становить 8 500,00 грн. та за
порушення п. 4.2. Положення про
здійснення банками фінансового
моніторингу, затвердженого постановою
правління НБУ від 14.05.2003 року №189 штраф
у розмірі 0,01% статутного капіталу за
кожний випадок порушення на загальну
суму 254 522,10 грн., що загалом становить 263
022,10 грн.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи
справу та приймаючи різні за змістом
судові рішення дійшли до протилежних
висновків стосовно підстав для
задоволення позовних вимог.

Так, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги дійшов
висновку, що здійснення позивачем дій
по виявленню та реєстрації фінансових
операцій, які підлягають фінансовому
моніторингу, у більш повному обсязі,
ніж вимагає Закон, а також направлення
інформації про вказані фінансові
операції за ознаками обов'язкового
фінансового моніторингу до Державного
комітету фінансового моніторингу
України, не свідчить про порушення
вимог України законодавства з питань
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом.

Натомість, суд апеляційної інстанції
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог вмотивував свої висновки тим, що
Закон України «Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом»
встановлює відповідальність суб'єкта
первинного фінансового моніторингу не
лише за невиконання, але й за неналежне
виконання вимог Закону.

Колегія суддів погоджується з такою
позицією суду апеляційної інстанцій,
враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом» (далі - Закон, в
редакції станом на час прийняття
оскаржуваного рішення) у разі
невиконання (неналежного виконання)
суб'єктом первинного фінансового
моніторингу вимог вказаного Закону до
нього може застосовуватися в порядку,
встановленому законодавством, штраф у
розмірі до однієї тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до статті 11 Закону
фінансова операція підлягає
обов'язковому фінансовому моніторингу,
якщо сума, на яку вона проводиться,
дорівнює чи перевищує 80000 гривень або
дорівнює чи перевищує суму в іноземній
валюті, еквівалентну 80000 гривень, та
має, хоча б одну з таких ознак:
зарахування грошових коштів на рахунок
юридичної особи у випадку, якщо
операції на зазначеному рахунку не
проводилися з моменту його відкриття;
проведення фінансових операцій з
цінними паперами на пред'явника, не
розміщеними в депозитаріях (абзаци
сьомий та одинадцятий частини першої).

Отже, в даній ситуації підставою для
внесення інформації про фінансову
операцію до реєстру фінансових
операцій, що підлягають обов'язковому
фінансовому моніторингу (далі - Реєстр),
за передбаченими абзацами сьомим або
одинадцятим статті 11 Закону про
запобігання ознаками є встановлення
банком факту проведення фінансової
операції з цінними паперами саме на
пред'явника, не розміщеними в
депозитаріях, або фінансової операції,
яка є першою за відповідним рахунком
клієнта.

У разі відсутності вищевказаних ознак,
банк не мав правових підстав відносити
фінансову операцію до категорії таких,
що підлягають обов'язковому
фінансовому моніторингу (щодо
операцій, інформацію за якими Донецька
філія Банку внесла до Реєстру за кодом
« 5010» та операції, інформацію за якою
Полтавська філія Банку внесла до
Реєстру за кодом « 4020»).

Враховуючи вищезазначене, здійснення
позивачем реєстрації фінансових
операцій як таких, що підлягають
обов'язковому фінансовому моніторингу,
та інформування про такі операції
уповноваженого органу через
відсутність правових підстав
кваліфіковано Національним банком
України як неналежне виконання статті 5
Закону про запобігання, що тягне
наслідки, встановлені в статті 17 Закону
про запобігання. Крім того, вказані дії
позивача свідчать про надання ним
недостовірної інформації до
уповноваженого органу.

Що стосується порушення позивачем
абзацу четвертого частини першої
статті 5 Закону про запобігання в
частині пропущення строків надання
уповноваженому органу інформації про
фінансові операції, то слід зазначити
таке.

З інформації, отриманої Національним
банком України в процесі безвиїзної
перевірки Позивача (листи Донецької
філії Банку від 09.11.2005 № 02-70,
Полтавської філії Банку від 09.11.2005 №
04-492), виявлено факти порушення його
філіями строків надання
уповноваженому органу інформації про
фінансові операції.

Крім того, відповідно до абзацу
третього пункту 4.2 Положення № 189
коригування даних, що внесені до
реєстру, не допускається. У разі
потреби виправлення помилково
внесених до реєстру даних щодо окремої
фінансової операції в інформаційному
рядку реєстру, у якому містяться
відомості про цю операцію,
зазначається про його анулювання, а
реєстр доповнюється новим записом про
цю операцію.

При цьому, нормами Положення № 189
визначено випадки, коли дані про
операцію в реєстрі фінансових
операцій, що підлягають фінансовому
моніторингу, доповнюється іншою
інформацією, та не проводиться
анулювання попереднього запису, а саме:
1) за результатами вжиття заходів щодо
з'ясування суті та мети проведення
клієнтом операції, яка підлягає
внутрішньому фінансовому моніторингу,
дані про операцію доповнюються
інформацією про прийняте рішення
стосовно проведення або відмови в
проведенні цієї операції; надання або
ненадання Уповноваженому органу
інформації про цю операцію (абзац
чотирнадцятий пункту 4.3).

Таким чином, пунктом 4.3 Положення № 189
передбачено виключний перелік
інформації, якою може бути доповнений
(понад встановлений абзацом
тринадцятим цього ж пункту строк)
інформаційний рядок, в якому містяться
відомості про операцію, яка підлягає
фінансовому моніторингу; 2) після
отримання від уповноваженого органу
файлу-повідомлення про взяття (відмову
від взяття) фінансової операції
(фінансових операцій) на облік з
нульовими кодами помилок дані щодо
цієї операції, внесені до Реєстру,
доповнюються назвою файлу та номером
інформаційного рядка
файлу-повідомлення, у якому інформація
про цю фінансову операцію була
надіслана до уповноваженого органу
(пункт 4.4); 3) у разі надання
Уповноваженому органу додаткової
інформації про фінансову операцію
дані, що внесені до Реєстру,
доповнюються назвою файлу-відповіді
та/або файлу-додатка (пункт 4.5).

В інших випадках (за необхідності
внесення доповнень чи змін до Реєстру)
в інформаційному рядку, в якому
містяться відомості про операцію, яка
підлягає фінансовому моніторингу,
зазначається про його анулювання, а
реєстр доповнюється новим записом про
цю операцію.

Згідно з абзацом тринадцятим пункту 4.3
Положення № 189 передбачені цим же
пунктом дані, пов'язані з фінансовою
операцією (в тому числі й стосовно
ознаки (ознак) операції, за якою (якими)
фінансова операція підлягає
фінансовому моніторингу), повинні бути
внесені до Реєстру якнайшвидше (але не
пізніше наступного робочого дня з часу
отримання банком розрахункових чи
касових документів або виявлення
працівником банку факту проведення
операції, яка підлягає фінансовому
моніторингу), а не за результатами
вжиття заходів (після фактичної
реєстрації в реєстрі фінансової
операції за відповідним порядковим
номером) щодо з'ясування суті та мети
проведення клієнтом операції.

Після внесення інформації про
фінансову операцію до Реєстру (тобто
заповнення відповідного
інформаційного рядка Реєстру з
відповідним порядковим номером
реєстрації фінансової операції в
Реєстрі з початку календарного року)
Положенням № 189 не передбачено
доповнення Реєстру додатковою ознакою
(тим більше - додатковим кодом), за якою
фінансова операція підлягає
фінансовому моніторингу.

Проте, як засвідчують протоколи
засідань комісії з питань фінансового
моніторингу Донецької філії Банку від
29.07.2005 (операції за порядковими
номерами в Реєстрі 2308, 2346-2361, 2507) та
14.10.2005 (операція за порядковим номером в
Реєстрі 3632), а також витяги з Реєстру
Донецької філії Банку рішення про
надання інформації Уповноваженому
органу про фінансові операції за
ознаками обов'язкового фінансового
моніторингу щодо фінансових операцій,
відомості про які вже були внесені до
Реєстру вказаної філії за ознаками
внутрішнього фінансового моніторингу
ще 06.07.2005, 08.07.2005, 18.07.2009 (операції за
порядковими номерами в Реєстрі 2308,
2346-2361, 2507) та 05.10.2005 (операція за
порядковим номером в Реєстрі 3632) були
прийняті та відповідно Реєстр був
скоригований додатковими даними через
9-19 днів з моменту реєстрації
вищезазначених операцій за ознаками
внутрішнього фінансового моніторингу.

Крім того, порядок накладення
Національним банком України штрафів за
порушення банками вимог Закону України
"Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом"
затверджений Постановою Правління
Національного банку України 17.03.2004р. N108,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 5 квітня 2004 р. за N 422/9021, (чинною
на час прийняття оскаржуваного
рішення) згідно п. 2 якого Національний
банк накладає штраф на банк на підставі
результатів планових та позапланових
перевірок діяльності банків чи їх
філій.

Щодо посилання скаржника на порушення
строків передбачених ст. 250 ГК України,
то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 250 Господарського
кодексу України (в редакції станом на
час прийняття оскаржуваного рішення)
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

З огляду на постанову Верховного Суду
України від 10.02.2009р. у справі №
21-1938во08 строки, передбачені ст. 250 ГК
України, у даному випадку повинні
застосовуватися.

Водночас, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що оскаржуване
рішення № 47 від 09.03.2006р. про накладення
на позивача штрафу прийнято з
дотриманням вказаного строку.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає касаційну скаргу
безпідставною, та такою, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк"
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: