Справа № 644/5013/14-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.Справа № 644/5013/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 15.08.2014р. по справі №
644/5013/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації ,
Управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Орджонікідзевського району
Харківської міської ради

про стягнення грошової компенсації та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до департаменту
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Орджонікідзевського
району Харківської міської ради ( далі -
відповідачі) в якому просив виплатити
йому грошову компенсацію в розмірі
середньої вартості
санаторно-курортного лікування за 2013
рік та стягнути з департаменту
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації моральну шкоду в розмірі
2000 грн. за те, що йому не видали
санаторно-курортну путівку в 2013 році.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 15.08.2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до департаменту соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації,
управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Орджонікідзевського району
Харківської міської ради про стягнення
грошової компенсації за
санаторне-курортне лікування за 2013 рік
та відшкодування моральної шкоди в
сумі 2000 грн.- відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова від 15.08.2014 року та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, які мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Вказує, що відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення на користь
позивача моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач є постраждалим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії та йому встановлено II
групу інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з наслідками
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а. с. 5).

В обґрунтування своїх вимог позивач
послався на те, що в 2013 році він не
користувався санаторно-курортною
путівкою та відповідно до частини 4
статті 20 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»має право на отримання
компенсації в розмірі середньої
вартості путівки в Україні.

Не погоджуючись із вказаними діями,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, судом першої інстанції зроблено
висновок, що позивач не проходив
самостійне санаторно-курортне
лікування, до відповідача не подавав
заяви про отримання
санаторно-курортної путівки з
відповідними документами, не
підтвердив факт самостійного
санаторно-курортного лікування, то
підстав для виплати йому грошової
компенсації немає, а тому дії
відповідачів є цілком
правомірними.Разом з тим, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування позивачу моральної
шкоди, суд першої інстанції дійшов
висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

У відповідності до до ч.1ст.20 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, особам, віднесеним до
категорії І надаються такі гарантовані
державою компенсації та пільги: 4)
позачергове безоплатне надання
санаторно-курортних путівок або
одержання компенсації вартості
самостійного санаторно-курортного
лікування. Порядок надання путівок,
розмір та порядок виплати компенсації
вартості самостійного
санаторно-курортного лікування
визначаються Кабінетом Міністрів
України".

Відповідно до п. 1 Положення про
організацію оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 800 від 16
травня 2000 року передбачено, що це
Положення визначає порядок
організації щорічного оздоровлення
(санаторно-курортного лікування та
відпочинку) громадян, визнаних
постраждалими відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Відповідно
до пункту 17 вказаної постанови у разі
самостійної організації
санаторно-курортного лікування
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується компенсація середньої
вартості путівки у розмірах,
установлених Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з матеріалів справи, в
матеріалах справи відсутня заява
позивача про надання чи відмову від
надання йому санаторно-курортної
путівки в 2013 році. Доказів самостійного
санаторно-курортного лікування
позивач не надав.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що зважаючи на те, що
позивач не проходив самостійне
санаторно-курортне лікування, до
відповідача не подавав заяви про
отримання санаторно-курортної путівки
з відповідними документами, не
підтвердив факт самостійного
санаторно-курортного лікування, то
підстав для виплати йому грошової
компенсації немає, а тому дії
відповідачів є цілком правомірними.

З приводу позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2000 грн. за те, що йому не видали
санаторно-курортну путівку в 2013 році,
колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

З системного аналізу вказаної норми,
колегія приходить до висновку що, для
відшкодування шкоди, завданої фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
посадової або службової особи не є
кваліфікуючою ознакою наявність вини
цієї особи, але право на відшкодування
шкоди законодавством пов'язується з
підставами виникнення шкоди, завданої
незаконними діями, та умовами
виникнення права на його
відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права

При з'ясуванні фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167,
1187 ЦК України, які визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди та обставини, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4,
моральна шкода це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Враховуючи вищенаведене та беручі до
уваги, що позивачем як під час розгляду
справи у суді першої інстанції, так і
під час апеляційного розгляду не було
надано жодного доказу на підтвердження
факту перенесених ним душевних
страждань, душевного або фізичного
болю, приниженні честі та гідності, а
також ділової репутації, колегія
суддів дійшла висновку про
необґрунтованість вказаної частини
позовних, та як наслідок, відсутність
правових підстав для їх задоволення.
Крім того дії відповідачів є
правомірними та законними.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова від 15.08.2014 року відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 15.08.2014р. по
справі № 644/5013/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 29.09.2014 р.