Справа № 826/15150/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Пісоцька О.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Судова колегія Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
позову: Міністерство соціальної
політики України про встановлення
відсутності компетенції, визнання
нормативно-правового акту незаконним,
прийнятим з порушенням процедури і
таким, що не відповідає
нормативно-правовим актам вищої
юридичної сили,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Кабінету Міністрів
України (далі - відповідач, КМУ), третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
позову: Міністерство соціальної
політики України про:

- встановлення відсутності компетенції
(повноважень) у КМУ на визначення в абз.3
пп.1 п.1 Постанови КМУ «Деякі питання
виплати у 2013 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань» від 13.03.2013 року №149
розміру разової грошової допомоги до 5
травня у 2013 році для інвалідів війни ІІ
групи в сумі 2110 грн. замість розміру,
встановленого ч.5 ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»;

- визнання незаконним абз.3 пп.1 п.1
зазначеної Постанови КМУ і таким, що не
відповідає нормативно-правовим актам
вищої юридичної сили, а саме: ст. 2, ч.5
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», ст.53 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод і ст.1 Першого
протоколу до Конвенції;

- визнання незаконним абз.3 пп.1 п.1
Постанови КМУ «Деякі питання виплати у
2013 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 13.03.2013
року №149 та постанови в цілому, як
такої, що прийнята з порушенням
процедури, передбаченої Регламентом
КМУ.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
січня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про задоволення позовних
вимог у повному обсязі, вважаючи, що
судом неповно з'ясовано обставини
справи та неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є інвалідом війни ІІ групи, який
отримує пенсію на підставі ст.7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
ст.22 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

13.03.2013 року КМУ було прийнято Постанову
«Деякі питання виплати у 2013 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» №149 (далі -
Постанова №149), яку опубліковано 19.03.2013
року в Урядовому кур'єрі №51 та в 26.03.2013
року в Офіційному віснику України №21.

В абз.3 пп.1 п.1 Постанови №149 було
закріплено, що інвалідам ІІ групи у 2013
році виплата разової грошової допомоги
до 5 травня, передбачена Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань», виплачується у розмірі
2110 гривень.

Згідно з пояснювальною запискою
Міністерства соціальної політики
України до проекту Постанови №149, метою
її прийняття є встановлення розміру та
порядку здійснення окремих видів
соціальних виплат певним категоріям
громадян. При цьому, реалізація
зазначеного проекту має здійснюватися
за рахунок і в межах коштів, виділених
Міністерству соціальної політики
України за бюджетною програмою 2501150
«Щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни та жертвам нацистських
переслідувань» у розмірі 821,3 млн. грн. у
2013 році.

Проект Постанови №149 було погоджено
без зауважень Міністром фінансів
України, першим заступником Міністра
економічного розвитку і торгівлі
України, а також погоджено із
зауваженнями, які в наступному були
враховані відповідачем, Міністром
юстиції України.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в даному
випадку відсутні достатні та необхідні
правові підстави для його задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, а також
Указами Президента України та
Постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

У ст.116 Конституції України закріплено,
що Кабінет Міністрів України
забезпечує державний суверенітет і
економічну самостійність України,
здійснення внутрішньої і зовнішньої
політики держави, виконання
Конституції та законів України, актів
Президента України; вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина; забезпечує проведення
фінансової, цінової, інвестиційної та
податкової політики; політики у сферах
праці й зайнятості населення,
соціального захисту, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування, та інше.

Ч.1 ст.117 Конституції України
регламентовано, що Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Аналогічна правова норма міститься у
ст.50 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України».

Згідно з п.п.1,2,5 параграфом 33 Регламенту
КМУ, затвердженого Постановою КМУ від
18.07.2007 року №950, у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, головним розробником
проекту акта Кабінету Міністрів є
орган, який вносить проект акта до
Кабінету Міністрів. Розробниками
проектів актів Кабінету Міністрів є
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, державні колегіальні
органи, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київська та
Севастопольська міські
держадміністрації відповідно до своєї
компетенції. Проект акта Кабінету
Міністрів підлягає обов'язковому
погодженню усіма заінтересованими
органами, а також Мінфіном та
Мінекономрозвитку (за винятком проекту
розпорядження з кадрових питань).

Відповідно до ст.ст.95,96 Конституції
України, бюджетна система України
будується на засадах справедливого і
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і
територіальними громадами (частина
перша). Виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Держава прагне до
збалансованості бюджету України.

Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період.

КМУ на підставі п.4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» уповноважений визначити, зокрема,
розмір разової грошової допомоги до 5
травня для інвалідів ІІ групи, виходячи
з наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно з додатком №3 до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» обсяг видатків за кодом
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету 2501150
Міністерству соціальної політики
України на фінансування щорічної
разової грошової допомоги ветеранам
війни та жертвам нацистських
переслідувань виділено 821296,5тис.грн.

П.4 розділу «Прикінцеві положення»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» передбачено,
зокрема, що у 2013 році норми і положення
ст.13 Закону України №3551 застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
КМУ, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Конституційним Судом України в рішенні
від 26.12.2011 року №20-рп/2011, ухваленому за
наслідками розгляду конституційного
поданнями 49 народних депутатів
України, 53 народних депутатів України і
56 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
«;Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», висловлено правову позицію, за
якою передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Отже, зміна
механізму нарахування певних видів
соціальних виплат та допомоги є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів сама
сутність змісту права на соціальний
захист

При цьому, Конституційним Судом
України враховано положення актів
міжнародного права. Так, згідно зі
статтею 22 Загальної декларації прав
людини розміри соціальних виплат і
допомоги встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі
проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від
12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних
елементів у регулюванні суспільних
відносин у соціальній сфері є
додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

З викладених правових норм вбачається,
що законодавством регламентовано
процедуру та порядок прийняття КМУ
нормативно-правових актів у формі
постанов, а також повноваження уряду на
підставі та на виконання законів про
Державний бюджет України на
відповідний рік встановлювати розмір
разової грошової допомоги до 5 травня,
зокрема, на 2013 рік, у зв'язку зі зміною
державою механізму реалізації,
передбачених законами України
соціально-економічних прав.

Таким чином, оскільки проект Постанови
№149 внесений на розгляд КМУ належним
суб'єктом владних повноважень -
Міністерством праці та соціальної
політики України та в наступному
погоджений з іншими компетентними
органами державної влади
(Міністерством фінансів України,
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України, Міністерством
юстиції України), а сама Постанова №149
прийнята на підставі та на виконання п.4
розділу «Прикінцеві положення» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» та не суперечить ані
положенням Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, ані Першому
протоколу до Конвенції, то судова
колегія вважає, що відповідач,
приймаючи Постанову №149, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а Постанова №149,
зокрема, абз.3 пп.1 п.1, узгоджується з
приписами як національних
нормативно-правових актів, так і
міжнародних, ратифікованих Верховною
Радою України.

Доводи апеляційної скарги повністю
спростовуються обставинами,
встановленими судом першої інстанції,
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду, а також наведеною
аргументацією.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
жодних правових підстав для
задоволення даного адміністративного
позову та приходить до висновку про те,
що суд першої інстанції повно та
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому судова колегія залишає
його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 24.09.2014
року.

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.