Справа № 809/2681/14
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"05" вересня 2014 р.
Справа № 809/2681/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
Шумей М.В. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Городенківському районі
про зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Городенківському районі звернулося з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Городенківському районі
про зобов'язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
витрати, які здійснив Пенсійний фонд
України на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відповідно до пункту 5
статті 24 Закону № 1105, підлягають
відшкодуванню у встановленому порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. На адресу
суду направив заяву про розгляд справи
за його відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином.
На адресу суду направив клопотання про
розгляд справи без його участі, просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до статті 122 КАС
України суд вважає за можливе
проводити розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Дослідивши подані докази, суд прийшов
до висновку що позов не підлягає до
задоволення з наступних мотивів.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону №1105-XIV Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону№
1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Кабінет Міністрів України постановою
від 26 березня 2008 року № 265 установив, що
у разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Щодо вимоги про стягнення з Відділення
суми виплаченої пенсії інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві по особовій справі
потерпілого ОСОБА_1 за період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року у
розмірі 422 грн. слід зазначити наступне.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 року у справі № 809/815/14 Управлінню
відмовлено в задоволенні позову про
стягнення з Відділення суми виплаченої
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві по
особовій справі потерпілого ОСОБА_1за
період з листопада 2013 року по лютий 2014
року у розмірі 422 грн.

Ухвалою судді Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.06.2114 року у справі № 876/4958/14
апеляційну скаргу Управління йому
повернуто у зв'язку з пропуском строку
на апеляційне оскарження.

Отже, постанова суду першої інстанції
набрала законної сили.

Не зважаючи на вищевказані обставини,
Управлінням повторно заявлені позові
вимоги про стягнення суми виплаченої
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві по
особовій справі потерпілого ОСОБА_1 за
період з листопада 2013 року по лютий
року у розмірі 422 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст.157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження у
справі, якщо є такі, набрали законної
сили постанова чи ухвала суду з того ж
самого спору і тими самими сторонам.

Щодо вимоги про стягнення з
Відділення суми виплаченої пенсії
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві по особовій
справі потерпілого ОСОБА_1 за період з
01.03.2014 року по 30.06.2014 року у розмірі 422
грн. слід зазначити наступне.

Статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (надалі- Закон № 1105) та
пунктами 1.2 та 1.4 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду від 27.04.2007 року №24
(надалі-Порядок № 24), передбачено, що, у
разі настання страхового випадку, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків ( надалі- Фонд) у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодувує шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті,
виплачуючи його або особам, які мають
на це право.

Нормами статей 21, 28 Закону №1105
передбачено, що відшкодування шкоди
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, складається, в тому числі,
з виплат пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Отже, виплата пенсій є
складовою частиною відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті.

Відповідно до ст.2 Закону України №1105,
Закон діє в межах України, а Фонд
здійснює страхування застрахованих в
Україні осіб з дати набрання чинності
Законом № 1105, тобто з 01.04.2001 року.

Частина 2 ст.2 Закону № 1105 передбачає, що
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно з законодавством
СРСР та законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання. пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку, відповідно до цього
закону.

Однак, частина 2 ст.2 Закону України №1105,
як і стаття 2 цього Закону в цілому,
стосується виплат пенсій фізичним
особам і не регулює порядку
відшкодування Пенсійному фонду
України витрат здійснених фізичним
особам по відшкодуванню пенсій за
рахунок Фонду.

Частина 2 ст.2 цього Закону стосується
лише фізичних осіб, яким заподіяно
шкоду на території України, оскільки,
Закон № 1105 відноситься до
національного законодавства і регулює
питання загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
просторі та часі на території України.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1
отримав травму 08.01.1993 року на
підприємстві, розташованому на
території держави-учасниці СНД - у
Російській Федерації. На час нещасного
випадку його страховиком було АТзТ
"Німакс", яке відшкодовувало заподіяну
ОСОБА_1 шкоду ( див. лист Іркутського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації від 07.02.2011 року № 01-09/02/382).

Після створення у 2000 році Фонду
соціального страхування Російської
Федерації на цей Фонд покладено
обов'язки по відшкодуванню заподіяної
шкоди потерпілим внаслідок нещасних
випадків на виробництві. Тому з 01.01.2000
року справа ОСОБА_1 підприємством була
передана в Іркутське регіональне
відділення Фонду соціального
страхування РФ відповідно до
викладених нижче підстав.

У відповідності з ч.2 ст.5 Закону
Російської Федерації від 24.07.1998 року №
125-РФ "Про обов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань"
( далі -Федеральний закон) дія цього
Федерального закону розповсюджується
на іноземних громадян, тобто з 01.01.2000
року страховиком цих громадян є Фонд
соціального страхування Російської
Федерації. До вказаних у цьому Законі
осіб відноситься потерпілий ОСОБА_1

Згідно листа Іркутського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації від 07.02.2011 року № 01-09/02/382 та
листа Філіалу № 45 Державної
установи-Московського регіонального
відділення Фонду соціального
страхування Російської Федерації від
10.02.2011 року № 04-12/45/294, ОСОБА_1 з 01.01.2000
року є застрахованою особою Фонду
соціального страхування Російської
Федерації, цей Фонд є страховиком
ОСОБА_1 та від нього потерпілий отримує
передбачені Федеральним законом
страхові виплати у зв"язку з нещасним
випадком на виробництві.

Як вбачається з вищевикладеного, після
переїзду з Росії в Україну на постійне
проживання за ОСОБА_1 залишилося право
на відшкодування шкоди Російською
Федерацією, що передбачено у пункті 5
частини 2 ст.18 Федерального закону.
Потерпілий ОСОБА_1 і на сьогодні,
залишається застрахованою особою
Фонду соціального страхування
Російської Федерації.

Тому жодного дня ОСОБА_1 не був та не є
застрахованою особою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. За нього не
сплачувались до Фонду страхові внески.
Таким чином, відсутні правові підстави,
щоб Фонд України, поряд з Фондом
соціального страхування Російської
Федерації, був ще одним страховиком
потерпілого та щоб Фонд мав будь-які
зобов'язання перед потерпілим та
Пенсійним фондом України.

Крім того, згідно з ст.46 Закону №1105
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не включаються до
складу Державного бюджету України та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням, тобто для здійснення
виплати застрахованим особам.

Згідно судової практики, за таких
обставин, здійснення потерпілому чи
Пенсійному фонду України виплат за
рахунок страхових коштів Фонду є їх
нецільовим використанням (ухвала
Вищого адміністративного суду України
22.12.2011 року у справі № К/9991/68906/11, ухвала
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2012 року
у справі № 2270/2047/12, ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.10.2012 року у справі № 27795/10/9104,
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.10.2013 року
у справі № 35472/10, ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.05.2014 року у справі № 9104/17726/11 ).

Міжнародними угодами та діючим
законодавством України не передбачено
зобов'язань Фонду з відшкодування
виплачене Пенсійним фондом України
пенсій фізичним особам.

Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року ( не
ратифікована Верховною Радою України)
регулюються лише питання пенсійного
забезпечення громадян держав-учасниць
СНД, тобто відносини тільки між
пенсіонерами та Пенсійним фондом
України. Вказана Угода також
передбачає обов'язок Пенсійного фонду
призначити та виплатити пенсіонеру,
який отримав трудове каліцтво
території колишніх республік СРСР,
пенсію по трудовому каліцтву. Ні Закон
України "Про пенсійне забезпечення", ні
ця Угода не регулюють відносини між
Фондами позивача та відповідача щодо
відшкодування витрат позивачу, а лише
відносини пенсіонера та Пенсійного
фонду. Зазначена Угода не передбачає
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом, яке пов'язане
із виконанням ним трудових обов'язків.

Тобто, як зазначено в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
31.08.21011 року у справі № К/9991/18118/11 та від
18.06.2013 року у справі № К/9991/60271/12,
відшкодування шкоди фізичній особі і
відшкодування витрат на пенсійне
забезпечення у зв'язку з трудовим
каліцтвом - це різні поняття, які
регулюються різними
нормативно-правовими актами.

Відповідно до вказаних положень
визнання Фонду страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України відшкодувати останньому
витрати,- є безпідставним.

Відповідно до Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику каліцтвом,
професійним захворюванням або іншім
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ним трудових обов'язків від
09.09.1994 року та статті 92 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків України повинен
відшкодовувати Пенсійному фонду
України витрати, понесені останнім у
зв"язку з виплатою відповідних пенсій
тільки тим громадянам, які ушкодили
здоров'я на підприємствах,
розташованих на території України, а
також тим, які стали інвалідами
внаслідок трудового каліцтва на
території України за законодавством
нашої держави, але проживають за межами
України.

Висновками Головного
науково-експертного управління
Апарату Верховної Ради України (лист №
16/3-9 від 10.01.2006 року) встановлено, що
згідно чинного законодавства України
та відповідних міжнародних угод
підстави для відшкодування Пенсійному
фонду України Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань виплат пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянам
країн -учасниць СНД відсутні.

Згідно листа Міністерства юстиції
України від 14.08.2006 року № 21-46-921, не має
підстав для відшкодування Пенсійному
фонду України Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань витрат, пов"язаних з
виплатою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянам країн
-учасниць СНД та членам їх сімей, які
отримали каліцтво в країнах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

У повній відповідності з вищевказаною
позицією Апарату Верховної Ради та
Міністерства юстиції України, ухвалами
Вищого адміністративного суду України
від 10.10.2012 року у справі № К/9991/88371/11, від
13.03.20132 року у справі № К/9991/55897/12
(К/9991/55902/12) та від 17.07.2014 року у справі №
К/800/37868/13 (К/800/38480/13) встановлено, що при
наведених вище обставинах відсутні
підстави щодо стягнення з Фонду
відшкодування витрат на виплату пенсії
з трудового каліцтва, оскільки
каліцтво потерпілим було отримане на
території іноземної держави.

Одеським апеляційним адміністративним
судом 15.02.2012 року у справі № 2-а-3959/10/1470.
Одеським апеляційним адміністративним
судом 12.12.2012 року у справі № 1570/811/2012
постановлено аналогічні ухвали.

Отже, застосування позивачем частини 2
статті 2 Закону № 1105 до правовідносин,
які виникли на території Російської
Федерації внаслідок травмування на
виробництві потерпілого ОСОБА_1 в часи
СНД є безпідставним та суперечить
національним законодавствам України
та Російської Федерації . Тому висновок
позивача щодо підставності визнання
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків України страховиком
ОСОБА_1.є незаконним. Цей висновок
суперечить змісту частини 2 пункту 5
ст.24 Закону № 1105, згідно з якою
страховики з різних видів соціального
страхування можуть вирішувати між
собою спори щодо відшкодування тільки
тих витрат, які сплачені лише особі, яка
застрахована Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

По-друге, робочі органи виконавчої
дирекції Фонду розглядають справу про
страхові виплати на підставі заяви
потерпілого або осіб , які мають право
на страхові виплати , за наявності усіх
необхідних документів- перелік яких
визначений у пунктах 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1
Порядку № 24, і приймають відповідні
рішення у десятиденний строк, не
враховуючи дня надходження останнього
документа. Потерпілий ОСОБА_1, не
звертався до Відділення з заявою про
призначення йому страхових виплат та
не подавав документи, передбачені
вказаними вище пунктами Порядку № 24 та
статтею 35 Закону № 1105, а саме: акт
розслідування нещасного випадку або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами,
висновок МСЕК про ступінь втрати
професійної працездатності
застрахованого, а також довідку про
середню заробітну плату, копію
трудової книжки або витяг з неї,
засвідчений страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирек Фонду при
пред'явленні оригіналу.

Таким чином, жодних документів для
формування його особової справи
потерпілим не було передано до
Відділення.

Крім того, сформована належним чином
особова справа ОСОБА_1,як цього вимагає
Інструкція про порядок передачі Фонду
документів, що підтверджують право
застрахованого або членів його сім'ї на
страхову виплату, затверджена
постановою правління Фонду від 24.04.2001
року № 10, роботодавцем до Відділення не
передавалася, оскільки підприємство,
на якому ОСОБА_1 було отримано каліцтво,
знаходиться за межами України.

Згідно з п.7 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення",до заяви про призначення
пенсії додаються перелік документів, в
т.ч. акт про нещасний випадок на
виробництві (форма Н-1), акт про
розслідування нещасного випадку
(аварії) (форма Н-5), акт розслідування
професійного захворювання (форма П-4) і
виписка з акту огляду МСЕК. Таким чином,
вказані вище документи зберігаються в
Управлінні, в пенсійній справі ОСОБА_1

Діючим законодавством не передбачено
права чи обов'язку Пенсійного фонду
України передати до Фонду документи
для проведення соціальних виплат у
формі виплати пенсій по інвалідності і
пенсій у зв"язку з втратою
годувальника. Виплату таких пенсій на
даний час здійснює Пенсійний фонд
України, згідно з Законом України "Про
пенсійне забезпечення" та Законом
України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування".Отже, у
разі неподання належним чином до
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду документів, які передбачені ст.35
Закону України № 1105,пунктами 2.7, 2.8, 3.1,
5.3, 6.1.1 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат від 27.04.2007 року № 24, та , за
відсутності Фонді особових справ
потерпілих з зазначеними документами,
Фонд немає правових підстав для
здійснення відшкодувань ПФУ витрат,
пов'язаних виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві Відповідно
вимоги Управління є незаконними,
оскільки Відділення не може
відшкодовувати витрати лише на
підставі поданого акту звірки.

В ухвалі від 28.11.2013 року у справі №
К/800/49434/13 Вищий адміністративний суд
Україні прийшов до висновку щодо
відсутності за наведених вище обставин
правових підстав для задоволення
позовних вимог управління Пенсійного
фонду в Долинському районі
Івано-Франківської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області.

Аналогічні ухвали постановлені: Вищим
адміністративним судом України 22.12.2011
року у справі № К/9991/68906/11, Вищим
адміністративним судом України 05.07.2012
року у справі № К-8478/10,Вищим
адміністративним судом України 13.03.2013
року у справі № К/9991/55897/12(К/9991/55902/12).
Львівським апеляційним
адміністративним судом 17.05.2011 року у
справі № 9393/11/9104, Львівським
апеляційним адміністративним судом
01.03.2013 рок) у справі № 147811/12.

По-третє, відшкодування витрат, яке
проводить Фонд Пенсійному Фонду
України на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій із
втрати годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснюється на підставі
"Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, повязаних з виплатою
пенсій по інвалідності в наслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
звязку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання", який затверджено
постановою правління ПФУ та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків від 04.03.03 р. №5-4/4 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16.05.03 р. за №376/7697.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що
Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному Фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій із
втрати годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом . № 1105),(
крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8
цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та померлим особам, право
яких на отримання відшкодування шкоди
раніше були встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Пункт 5 Порядку № 5-4/4 передбачає, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 1), та списку
померлих осіб і осіб, знятих : обліку з
інших причин, які отримували пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 2), проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 3), у якому
визначають загальну суму витрат,
що підлягає відшкодуванню, та до 15
числа місяця,наступного за звітним,
подають його відповідно головним
управлінням Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від асних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Пункти 2,7 Порядку № 5-4/4, передбачають,
що даний Порядок визачає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соцільного страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України.

Тобто, відповідно до вимог Порядку №5-4/4
, сторони у даній справі позбавлені
права на проведення розрахунків на
своєму рівні.

На виконання Порядку № 5-4/4, спільного
листа Пенсійного Фонду України №
16842/04-30 від 23.10.2007 року та Фонду
соціального страхування нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України 08-4 від 19.10.2007 року
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціальи страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Городенківському районі,
проведено звірки по особових справах,
як це передбачено пунктом 5 даного
Порядку. По всіх особових справах
потерпілих, які перебуваю обліку у
відділенні виконавчої дирекції Фонду,
суми виплачених їм пенсій включені до
Актів щомісячної звірки витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання для проведення
відшкодування. Не включено до
відшкодування суми виплаче пенсій, по
яких у Відділенні відсутні особові
справи.

Таким чином, Відділенням здійснено всі
передбачені п.5 Порядку №5-4/4
дії:проведено звірку по особових
справах з Управлінням та підписано
Акти щомісячних звірок за період з
01.03.2014 року по 30.06.2014 року.

Наведене вище є підтвердженням того, що
Відділення діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений пунктом 5 Порядку № 5-4/4.

З огляду на вищевикладене, відповідно
до вимог законів України та Російської
Федерації , що регулюють обов'язкове
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань, у Відділення не виникає
зобов'язання по відшкодуванню витрат в
разі виплати потерпілим такої пенсії
органами Пенсійного фонду України, а
тому і не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині стягнення
суми виплаченої пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві по особовій справі
потерпілого ОСОБА_1 за період з 01.03.2014
року по 30.06.2014року розмірі 422,00 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову
Управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі в частині
позовних вимог про стягнення з
Відділення суми виплаченої пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві по особовій
справі потерпілого ОСОБА_1 за період з
01.03.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 422 грн.

Провадження в частині позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі про стягнення
з Відділення суми виплаченої пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві по особовій
справі потерпілого ОСОБА_1 за період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року в
сумі 422 грн. - закрити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Шумей М.В.