Справа № 808/5222/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року ( 12 год. 30 хв.)Справа №
808/5222/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Сердюк К.В., довіреність
від 08.01.2014

від відповідача: Лактіонова О.М.,
довіреність № 07.1-01-11-23/4820 від 30.12.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «КЛІОН»,
м. Запоріжжя

до відповідача: Запорізької митниці
Міндоходів, м. Запоріжжя

про: визнання протиправними дії,
визнання протиправними та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» (далі -
позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому позивач просить
суд: визнати протиправними дії
Запорізької митниці Міндоходів щодо
відмови у застосуванні митної вартості
товару, визначеної позивачем за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
визнати протиправним та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів №
112050000/2014/000210/2 від 12.06.2014 Запорізької
митниці Міністерства доходів і зборів
України; визнати протиправною та
скасувати Картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 112050000/2014/00375 від 12.06.2014
Запорізької митниці Міністерства
доходів і зборів України.

В обґрунтування позову посилається на
те, що товариством надано всі необхідні
документи на підтвердження митної
вартості товару, який переміщуються
через митний кордон України, які
відповідають характеру угоди, а
посилання митного органу на виявлення
при їх перевірці розбіжностей є
безпідставними. Крім того, вказує, що в
оскаржуваних рішеннях відповідача
міститься висновок про неподання
декларантом в повному обсязі
документів, які підтверджують митну
вартість товару. Однак, митним органом
не зазначено, які саме документи не
були подані декларантом і які
відомості про митну вартість товарів
залишились неповними та
недостовірними. Стверджує, що
товариством надано усі документи, які
дозволяють чітко визначити митну
вартість за основним (першим) методом
без жодних суперечностей та
неузгодженостей у числових значеннях
контрактної вартості продукції. З
огляду на це, вважає, що відмова
відповідача у застосуванні митної
вартості товару, визначеної позивачем
за основним методом, прийняття рішення
про коригування митної вартості товару
та оформлення картки відмови є
протиправними.

У судовому засіданні 04.09.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просить їх задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у
письмових запереченнях від 04.09.2014 вх. №
33412 посилається на те, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53 МК
України, митниця дійшла висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані в повному
обсязі, митну вартість товару, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Так,
враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України,
митницею використана наявна в органу
Міндоходів і зборів інформація щодо
раніше визнаних органами митниці
митних вартостей. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Представник відповідача, що прибув у
судове засідання, підтримав
заперечення з підстав, викладених вище.

У судовому засіданні 04.09.2014
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

Між позивачем та OU «Rai Grupp», Естонія
(Постачальник) укладено Контракт
№ 98S/2013R від 14.01.2014 на поставку
свіжозамороженої або охолодженої риби
різних видів та морепродуктів (за
асортиментом, кількістю, вартістю та на
умовах визначених сторонами і
зазначених в інвойсах на кожну партію
товару). Згідно даного Контракту
позивачем на митну територію України
був ввезений вантаж - Салака
свіжозаморожена (далі - товар).

Для здійснення митного оформлення
11.06.2014 позивачем по електронній системі
«MD Office™. MDDeclaration» до м/п «Запоріжжя -
центральний» Запорізької митниці
Міндоходів було подано митну
декларацію по формі МД-2 №112050000/2014/013759
довідковий № 2796 (згідно графи 7 ВМД),
відповідно до якої була заявлена митна
вартість товару у розмірі 242 819,83 грн.
(тобто 6,24 грн. або 0,39 евро за 1 кг).
Визначення митної вартості товару було
здійснено позивачем за основним
(першим) методом, тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).
Заявлена позивачем митна вартість
згідно ч. 10 ст. 58 MК України включає
вартість товару згідно рахунків - 224 819,83
грн. (13 996,80 євро х 16,062231 курс) та вартість
витрат на транспортування товарів до
місця ввезення на митну територію
України - 18 000,00 грн. Інших витрат, які
підлягають включенню в митну вартість
товару, у позивача не було.

Разом з ВМД позивачем були надані
наступні документи: контракт № 98S/2013R
від 14.01.2014 ; рахунки № 14158 та № 14168 від
23.05.2014 та 03.06.2014, № 14137 від 29.04.2014;
калькуляція продавця від 23.05.2014 та
03.06.2014; прас-лист від 23.05.2014 та 03.06.2014;
міжнародні товарно-транспортні
накладні № 0699563 від 23.05.2014 та № 363675 від
03.06.2014; дві довідки про транспортні
витрати № 85 від 03.06.2014 та б/н від 23.05.2014;
договір на перевезення № 3629 від 14.06.2011;
договір на перевезення М22/03/2012Е від
22.03.2012; договір на перевезення Т01-12/10 від
01.12.2010; платіжне доручення в іноземній
валюті або банківських металах від
19.05.2014 № 350 та від 02.06.2014 № 396; дублікати
ветеринарних свідоцтв від 27.05.2014 серії
ГРД-00 ; 138239 та серії ГРД-00 № 138275 від
06.06.2014; сертифікат відповідності №
UA1.028.X000916-13 від 28.01.2013; ветеринарні
(санітарні) сертифікати № АА 055913 від
23.05.2014 та № АА 055930 від 03.06.2014;
сертифікати походження № ЕЕ 222737 від
23.05.2014 та № ЕЕ 222781 від 03.06.2014; якісні
посвідчення № 68 від 23.05.2014 та № 73 від
03.06.2014, експортні декларації №
14ЕЕ3300ЕЕ71303638 від 23.05.2014 та № 14ЕЕ3300ЕЕ71403848
від 03.06.2014; фін.довідки 06/02-972 від 26.05.2014
та 06/02-1070 від06.06.2014; експертний висновок
№ ОИ-244 від 29.05.2014 та лист б/н від 05.06.2014
Запорізької торгово-промислової
палати; картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 16.11.2012.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності, а саме: в довідці
про транспортні витрати № 85 від 03.06.2014
не вказано дату СМR № 363675 від 03.06.2014; в
калькуляціях від 23.05.2014 та від 03.06.2014 не
вказані дати інвойсів № 14158 від 23.05.2014
та № 14168 від 03.06.2014; п.п. 1.5.5 контракту від
14.01.2014 № 98S/2013R передбачено надання
сертифікату якості, замість цього
надані якісні посвідчення від 23.05.2014 №
68 та від 03.06.2014 № 73 чим порушені вимоги
контракту; п.п. 1.5.6 контракту від 14.01.2014
№ 98S/2013R передбачено надання декларації
виробника, яка до митного оформлення не
надається, чим порушені вимоги
контракту.

У відповідності до ст. 53 МК України,
11.06.2014 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги виробника
товару; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; інші
документи для підтвердження митної
вартості за бажанням декларанта.

12.06.2014 декларантом додатково надано:
лист 06/02-1118 від 12.06.2014 з роз'ясненням п. 1.5
контракту від 14.01.2014 № 98S/2013R; лист
виробника б/н від 02.06.2014; лист виробника
б/н від 10.06.2014; лист перевізника № 99 від
11.06.2014.

12.06.2014 в оформлені МД № 112050000/2014/013759 від
11.06.2014 було відмовлено, про що оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№ 112050000/2014/00375 та прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом згідно вимог ст. 59
МК України № 112050000/2014/000210/2.

12.06.2014 на підставі рішення митниці
декларант оформив нову ВМД по формі МД-2
№ 112050000/2014/013875, сплативши митні платежі
згідно із заявленою митною вартістю
товарів та надавши гарантію в розмірі
різниці між заявленою митною вартістю
та митною вартістю визначеною
відповідачем (шляхом грошової застави
у розмірі 29 959,65 грн.), про що зазначено в
графі 47 ВМД.

Не погодившись із рішенням, карткою
відмови та діями Запорізької митниці
щодо відмови у митному оформлені
товару за ціною угоди, ТОВ «КЛІОН»
оскаржило їх до суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару № 112050000/2014/013759 від 11.06.2014 були
подані всі документи, передбачені ч 2
ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

Зокрема, відповідачем зазначено, що в
порушення вимог п. 1.5.5. та 1.5.6. Контракту
декларантом не надано сертифікат
якості та декларацію виробника.

Однак, суд вважає, що частина 2 ст. 53
Митного Кодексу України містить
вичерпний перелік документів, що
підтверджують митну вартість. Серед
зазначеного переліку документів
відсутній такий документ, як
сертифікат якості та декларація
виробника. До того ж, вказані документи
не впливають на числові значення
складових митної вартості товарів та
не підтверджують обраний метод її
визначення у розумінні статті 53
Митного кодексу України.

Щодо не зазначення в довідці про
транспортні витрати № 85 від 03.06.2014 дати
CMR № 363675 суд вважає, що відсутність у
довідці такого реквізиту як «дата» CMR
не відноситься до відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни товару.

Відносно того, що в калькуляції не
вказані номери та дати інвойсів суд
зазначає наступне.

Калькуляція - це один із різновидів
структурного (постатейного) розрахунку
складових від загальних витрат на
одиницю виробничої (товарної)
продукції, окремої роботи, послуги.
Розраховується у вартісних і
натуральних показниках за певною
формою. Калькуляція включає такі види
структурних постатейних витрат:
сировина і матеріали, витрати
електроенергії, заробітна плата,
податки, відрахування, витрати на
технічне обслуговування, на
реалізацію, амортизаційні
відрахування та ін.

Тобто, зазначення в калькуляції
номерів та дати інвойсів не
передбачено чинним законодавством.

Крім того, митниця не врахувала того, що
калькуляція не входить до
обов'язкового переліку документів, які
подаються відповідно до ч. 2 ст. 53 МК
України. Тож виявлення в ній будь-яких
неточностей, чи відсутність певних
відомостей не надає митниці права
витребувати у декларанта додаткові
документи.

Отже, суд вважає за необхідне
зазначити, що подані позивачем до
митного оформлення документи повністю
відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного
кодексу України і не створювали
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно не
підтвердження чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України
право органу доходів і зборів на
висунення письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах, поданих для
митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

У судовому засіданні представником
відповідача, відповідно до ст.71 КАС
України, не доведено наявність
обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК
України, для витребування додаткових
документів.

Отже, витребування Запорізькою
митницею додаткових документів
здійснено за відсутності визначених
законом правових підстав.

Тому, не подання, або подання
декларантом додатково запитаних
документів не в повному обсязі, не
створює наразі для позивача негативних
наслідків, оскільки разом із
деклараціями митної вартості були
подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України документи, які давали змогу
Запорізької митниці достовірного та
обґрунтовано визначити митну вартість
товарів.

Крім того, ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Проте, слід все ж таки зазначити, що не
дивлячись на відсутність у митниці
правових підстав для витребування у
декларанта додаткових документів,
позивачем все ж таки додатково були
подані лист 06/02-1118 від 12.06.2014 з
роз'ясненням п. 1.5 контракту від 14.01.2014 №
98S/2013R; лист виробника б/н від 02.06.2014 про
те, що OU

«Rai Grupp» не має каталогів продукції і за
всією інформацією, що цікавить про
компанію та продукцію можливо
ознайомитись за Інтернет адресою
http://www.raigrupp.ee/ та роз'яснено, що
продукція відвантажується зі складу на
підставі інвойсу та CMR, які і є
бухгалтерською документацією
компанії; лист виробника б/н від 10.06.2014
про те, що калькуляція від 23.05.2014
виписана на інвойс № 14158 від 23.05.2014, а
калькуляція від 03.06.2014 - на інвойс № 14168
від 03.06.2014; лист перевізника № 99 від
11.06.2014, яким ТОВ «Галлакс» підтверджено
вартість надання транспортних послуг
із перевезення вантажу за CMR
№ 363675 від 03.06.2014.

Вказані документи в повному обсязі
виконують вимоги митниці щодо подання
додаткових документів та висновків
щодо ціни товару, проте вони не були
прийняті до уваги. При цьому, в
оскаржуваному рішенні не наведено
обґрунтування стосовно причин
неприйняття митницею всіх додаткових
документів, а не тільки листа № 06/02-1118
від 12.06.2014.

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом на підставі наявної у митного
органу інформації, згідно МД
№ 125110007/2014/203488 від 29.04.2014,
№ 125110007/2014/203487 від 29.04.2014.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Відповідно до
частини першої статті 33 МК України
інформаційні ресурси митних органів
складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33 спірних
рішень, крім номера та дати митних
декларацій, які були взяті за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачем
неправомірно прийнято Рішення про
коригування митної вартості товарів
№112050000/2014/000210/2 від 12.06.2014 та картка
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення
№ 112050000/2014/00375 від 12.06.2014, а
відтак їх слід визнати протиправними
та скасувати.

Щодо вимоги позивача визнати
протиправними дії Запорізької митниці
Міндоходів щодо відмови у застосуванні
митної вартості товару, визначеної
позивачем за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), суд вважає, що вона не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади. Принцип
розподілу влади заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Аналіз статті 266 Митного кодексу
України, а також положень Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 9 квітня 2008 року
№ 339, та Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 жовтня 2006 року
№ 1766, дає підстави вважати, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки, контролю
правильності обчислення декларантом
та визначення митної вартості.З
урахуванням наведеного, суд,
постановляючи рішення про визнання
протиправними дій Запорізької митниці
Міндоходів щодо відмови у застосуванні
митної вартості товару, визначеної
позивачем за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), фактично визначає митну
вартість ввезеного товару чим підміняє
митний орган. Зазначена позиція також
висловлена у постанові Верховного суду
України від 15 квітня 2014 року у справі №
21-21а14.

Таким чином, задоволення таких
позовних вимог є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягає.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу частини другої статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено
правомірність прийнятого рішення та
законність оформлення картки відмови.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН».

Відповідно до частини третьої статті
КАС України якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «КЛІОН» до
Запорізької митниці Міндоходів про
визнання протиправними дії, визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів і картки відмови, -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів Запорізької митниці
Міністерства доходів і зборів України
№112050000/2014/000210/2 від 12.06.2014 та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення Запорізької
митниці Міністерства доходів і зборів
України №
112050000/2014/00375 від 12.06.2014.

В іншій частині в позові відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛІОН» 560,28 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко