Справа № 2а-1089/11/0970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/58704/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2011
року

у справі № 2а-1089/11/0970 (№ 41890/11/9104)

за позовом ОСОБА_1

до Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції в
Івано-Франківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення форми «В1» №
від 21 березня 2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року позов задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 21
березня 2011 року форми «В1» про
зменшення суми бюджетного
відшкодування фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 з податку на додану
вартість за грудень 2010 року у розмірі
4903,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 3,40 грн. судового
збору.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2011
року постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Долинська ОДПІ в
Івано-Франківській області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 серпня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
враховуючи межі касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Долинська ОДПІ в Івано-Франківській
області провела позапланову виїзну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за грудень місяць 2010 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з податку на додану вартість, що
декларувалось у період з 01 листопада 2010
року по 31 грудня 2010 року, за
результатами якої був складений акт №
501/171/від 18 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого
підприємцем завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування за грудень 2010
року на 4903,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту грудня
2010року податок на додану вартість,
сплачений у складі вартості придбаних
ним на запасних частин,
паливно-мастильних матеріалів,
будівельних матеріалів та меблів,
оскільки при законодавством не
передбачено підстав вважати майно, яке
перебуває у приватній власності
фізичної особи, основними фондами
суб'єкта господарювання, якщо такий
громадянин зареєструється
підприємцем.

21 березня 2011 року Долинська ОДПІ в
Івано-Франківській області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення фірми
«В1» №, яким згідно з пунктом 54.3
статті 54, пунктом 58.1 статті 58
Податкового кодексу України зменшила
ОСОБА_1 суму бюджетного відшкодування
(у тому числі заявленого в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних періодів) з податку на додану
вартість за грудень 2010 року на 4903,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що особливих умов для
формування податкового кредиту та
визначення дати права на податковий
кредит для фізичних осіб - підприємців,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, Законом України «Про
податок на додану вартість» не
передбачено, з урахуванням того, що
факт придбання запасних частин,
паливно-мастильних матеріалів,
будівельних матеріалів та меблів
підтверджений належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, зокрема,
податковими накладними та не
заперечувався податковим органом, а
також зважаючи на те, що придбані
товарно-матеріальні цінності
придбавають позивачем з метою
використання у власній господарській
діяльності, з огляду на види
діяльності, які здійснював позивач.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

За приписами підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, обов'язковими умовами для
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість у складі
вартості придбаного (імпортованого)
товару (основного засобу) є факт
придбання товару з метою його
використання у межах господарської
діяльності платника.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та знайшло своє відображення
у довідці ДолинськоїОДПІ в
Івано-Франківській області про
загальну інформацію щодо суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
результати його діяльності за період з
01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року,
у періоді, який перевірявся, суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
фактично здійснював такі види
діяльності: діяльність автомобільного
вантажного транспорту (ліцензія від 03
вересня 2007 року серії НОМЕР_1);
організація перевезення вантажів;
роздрібна торгівля алкогольними та
іншими напоями, а також тютюновими
виробами (ліцензії від 16 серпня 2010 року
серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3); здавання в
оренду власного нерухомого майна (арк.
справи 29-32).

Крім того, у акті перевірки вказано, що
станом на 31 грудня 2010 року у суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
обліковується 11 одиниць транспортних
засобів, а згідно результатів
інвентаризації основних фондів станом
на 31 грудня 2010 року залишкова вартість
основних засобів складала: 1-ї групи -
298606,84 грн., 2-ї групи - 1848837,88 грн., 4-ї групи
- 4543,16 грн. (арк. справи 12).

Судами також було встановлено, що
наявність у позивача у приватній
власності будівлі магазину та
перукарні підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 22 березня 2010 року (арк. справи 58),
транспортних засобів - свідоцтвами про
реєстрацію транспортного засобу (арк.
справи 59-66), факт придбання позивачем
запасних частин, паливно-мастильних
матеріалів, будівельних матеріалів та
меблів, з метою ремонту та належної
експлуатації зазначених основних
фондів підтверджений податковими
накладними, рахунками-фактурами,
актами виконаних робіт, списання
запасних частин та експлуатаційних
матеріалів, платіжними дорученнями
(арк. справи 33-57, 72-80).

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
правомірність включення позивачем до
складу податкового кредиту грудня 2010
року податку на додану вартість,
сплаченого у складі вартості придбаних
ним запасних частин,
паливно-мастильних матеріалів,
будівельних матеріалів та меблів.
Власне ж реєстрація основних засобів в
органах державної податкової
інспекції та бюро технічної
експлуатації на ОСОБА_1 без
конкретизації його статусу як суб'єкта
підприємницької діяльності жодним
чином не спростовує наведених
висновків судів першої та апеляційної
інстанції за відсутності будь-яких
доказів придбання позивачем
товарно-матеріальних цінностей для
особистих потреб.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшли
правомірного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Долинської ОДПІ в
Івано-Франківській області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 серпня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Івано-Франківській області
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна