Справа № 819/2009/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 р.
Справа № 876/12107/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. по
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Тернопільського міського відділу
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Тернопільській області, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Тернопільська міська рада про
скасування пункту припису,-

встановив:

11.08.2013 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до відповідача -
Тернопільського міського відділу
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Тернопільській області, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Тернопільська міська рада про визнання
протиправним та скасування пункту 7
"Влаштувати мінімальну відстань (не
менше 10 м) між будівлею кафе - бару та
літнім майданчиком (тимчасовою
спорудою)" Припису про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
пожежної безпеки Управління ДСНС
України у Тернопільській області
Тернопільського міського відділу від 10
липня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем проведено позапланову
перевірку додержання (виконання) вимог
законодавства у сферах пожежної і
техногенної безпеки, цивільного
захисту, контролю за діяльністю
аварійно - рятувальних служб кафе - бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. За
результатами перевірки складено акт
від 09.07.2013 року № 294, у якому встановлено
порушення п. 4.1.16 Правил пожежної
безпеки України, а саме: не облаштовано
мінімальну відстань між житловим
будинком із приміщенням кафе-бару та
літнім майданчиком (тимчасовою
спорудою).

Позивач зазначає, що з урахуванням
вищевказаного порушення ФОП ОСОБА_1
було винесено припис від 10.07.2013 року про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері пожежної безпеки, п. 7 якого
позивачу було запропоновано
влаштувати мінімальну відстань між
будівлею кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
літнім майданчиком (тимчасовою
спорудою) у розмірі не менше 10 метрів.

Однак, позивач не погоджується із даним
пунктом припису від 10.07.2013 року та
зазначає, що встановлення літнього
майданчику біля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
відбувалось відповідно до норм діючого
законодавства. Так, відповідно до
Договору про встановлення особистого
строкового сервітуту для розміщення
тимчасової споруди від 27 червня 2013
року, укладеного з Тернопільською
міською радою, позивач має право
розміщувати літній майданчик на
території площею 0,0130 га, межі якої
зазначені в додатку до Договору, а тому
перенесення майданчика на відстань 10
метрів від будівлі буде порушенням
зазначеного Договору сервітуту і
самозахопленням прилеглої території.

Крім того, позивач звертає увагу на те,
що п. 4.1.16 Правил пожежної безпеки
України передбачає обмеження щодо
розташування тимчасових споруд, проте
біля будинку за адресою: АДРЕСА_1,
знаходиться не тимчасова споруда, а
літній майданчик, що передбачено п.2.1
Порядку погодження розміщення об'єктів
літньої торгівлі на території міста
Тернополя, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради 25.04.2012р. № 662.

Таким чином, позивач вважає, що літній
майданчик не є тимчасовою спорудою, а
тому на нього не може поширюватись
вимоги п. 4.1.16 Правил пожежної безпеки в
Україні.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. в
задоволені адміністративного позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Тернопільського міського відділу
Управління ДСНС України у
Тернопільській області про визнання
протиправним та скасування пункту 7
"Влаштувати мінімальну відстань (не
менше 10 м) між будівлею кафе - бару та
літнім майданчиком (тимчасовою
спорудою)" припису про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
пожежної безпеки Управління ЖСНС
України у Тернопільській області
тернопільського міського відділу від 10
липня 2013 року - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що літній майданчик біля житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 де
розміщене кафе-бар "ІНФОРМАЦІЯ_1" є
тимчасовою спорудою, оскільки повністю
відповідає вимогам законодавства щодо
тимчасових споруд.

Суд взяв до уваги, що визначення
поняття "тимчасова споруда" у Порядку
погодження розміщення об'єктів літньої
торгівлі на території міста Тернополя
не відповідає законодавчому
визначенню тимчасової споруди згідно
ч.2 ст. 28 Закону № 3038-VI.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що відповідачем
обґрунтовано зроблено висновок про те,
що експлуатація літнього майданчика
(тимчасової споруди) біля житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 де
розміщено кафе-бар "ІНФОРМАЦІЯ_1"
здійснюється позивачем з порушенням п.
4.1.16 Правила пожежної безпеки в України,
а саме: необлаштовано мінімальну
відстань (не менше 10 м) між будівлею
кафе-бару та літнім майданчиком
(тимчасовою спорудою), оскільки даний
літній майданчик (тимчасова споруда)
розташований на відстані 3 м. до
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщений
в п'ятиповерховому житловому будинку
по АДРЕСА_1).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
наведених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, позивач посилається на ч.4 ст.28
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п.2.1 Порядку
розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального
розвитку,будівництва та житлово-
будівельного господарства України від
21.10.2011 р. №244, п.3.14 Порядку-погодження
розміщення об'єктів літньої торгівлі
на території міста Тернополя,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
25.04.2012р. №662.

Апелянт зазначає, що процедура
розміщення літніх майданчиків та
тимчасових споруд, що передбачена
Порядком погодження розміщення
об'єктів літньої торгівлі на території
міста Тернополя, затверджений рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради 25.04.2012р. №662, відповідає
законодавству та йому не суперечить, а
висновок суду першої інстанції щодо
протилежного, апелянт вважає
передчасним та таким, що зроблений при
неповному з'ясуванні всіх обставин,
важливих для справи.

Позивач пройшов всю процедуру,
передбачену законом, для отримання
Наказу Тернопільської міської ради
«Про погодження розміщення об'єкту
літньої торгівлі» від 02.07.2013р. №170, в
тому числі, обов'язково погоджував
схему розміщення та ескізи фасадів
об'єкта літньої торгівлі в управлінні
містобудування, архітектури та
кадастру.

Таким чином апелянт вважає, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано п.4.1.16 Правил пожежної
безпеки в Україні, тому що дана норма
регулює відстань між тимчасовими
спорудами та іншими будівлями
спорудами, а літній майданчик біля
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою
АДРЕСА_1 такою спорудою не є.

В судове засідання сторони, будучи
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи у суді, не
з'явились, про причини неявки не
повідомили, а тому суд ухвалив у
відповідності до ст. 41 КАС України
розгляд справи здійснити у відсутність
осіб, які беруть участь у справі та
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, рішенням управління торгівлі,
побуту та захисту прав споживачів від 02
липня 2013 року № 170 позивачу погоджено
розміщення об'єкта літньої торгівлі, а
саме літнього майданчика біля кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, та
встановлено режим роботи об'єкта (а.с.9).

На підставі цього рішення та
укладеного договору про встановлення
особистого строкового сервітуту для
розміщення тимчасової споруди від 27
червня 2013 року (а.с.11-13) позивачем
споруджено об'єкт літньої торгівлі
відповідно до схеми розміщення об'єкту
літньої торгівлі, ескізу фасадів, схеми
благоустрою та плану розташування
земельної ділянки переданої у
сервітутне користування (а.с.17-22).

09.07.2013 року відповідно до наказу № 5 від
09.07.2013 року та на підставі посвідчення
на перевірку № 417 від 09.07.2013 року
Головним інспектором Тернопільського
міського відділу Управління ДСНС у
Тернопільській області Вітяк М.М.
проведено позапланову перевірку
додержання (виконання) вимог
законодавства у сферах пожежної і
техногенної безпеки, цивільного
захисту, контролю за діяльністю
аварійно - рятувальних служб кафе - бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт
від 09.07.2013 року № 294 у якому зафіксовано
виявлене порушення, а саме: п. 4.1.16
Правила пожежної безпеки в України -
необлаштовано мінімальну відстань (не
менше 10 м) між будівлею кафе-бару та
літнім майданчиком (тимчасовою
спорудою), оскільки даний літній
майданчик (тимчасова споруда)
розташований на відстані 3 м. до
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщений
в п'ятиповерховому житловому будинку
по АДРЕСА_1 (а.с.71-76).

На підставі акту перевірки від 09.07.2013
року № 294 та з урахуванням виявлених
порушень відповідачем винесено припис
від 10.07.2013 року, пунктом 7 якого позивачу
було вказано влаштувати мінімальну
відстань між будівлею кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та літнім майданчиком
(тимчасовою спорудою) у розмірі не
менше 10 метрів (а.с.10).

Не погоджуючись із пунктом 7
вищевказаного припису позивач
звернувся з позовом у суд.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Так, відповідно до п.4.1.16 Правил
пожежної безпеки в Україні,
затверджених наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
від 19 жовтня 2004 р. № 126 тимчасові
споруди, кіоски, ларки тощо повинні
розміщуватися на відстані не менше 10 м
від інших будівель та споруд, крім
випадків, коли згідно з будівельними
нормами потрібний більший
протипожежний розрив або коли їх можна
встановлювати біля зовнішніх стін без
отворів, які відповідають вимогам
будівельних норм до протипожежних
стін.

Згідно ч.2 ст. 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон №
3038-VI) тимчасова споруда торговельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Однак, пунктом 2.1 Порядку погодження
розміщення об'єктів літньої торгівлі
на території міста Тернополя,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
25.04.2012р. № 662 передбачено, що літній
майданчик це об'єкт торгівлі,
обладнаний торгово-технологічним
устаткуванням, який розташовується або
на спеціально відведеній території (не
ближче ніж за 50 м до найближчого
житлового будинку), або біля
стаціонарного закладу ресторанного
господарства в межах прилеглої
території.

Одночасно зазначеним пунктом
визначено, що тимчасова споруда це
складно-розбірна конструкція, легко
переміщувана з місця на місце для
організації продажу товарів на один
день.

Як наслідок, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 28
Закону № 3038-VI колегія суддів приходить
до переконання, що "літній майданчик" в
розумінні рішення виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
25.04.2012р. №662, є тимчасовою спорудою у
випадку, якщо він є одноповерховою
спорудою, що виготовляється з
полегшених конструкцій з урахуванням
основних вимог до споруд, визначених
технічним регламентом будівельних
виробів, будівель і споруд, і
встановлюється тимчасово, без
улаштування фундаменту, незалежно від
місця його розташування.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що літній майданчик
біля житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 де розміщене кафе-бар
"ІНФОРМАЦІЯ_1" є тимчасовою спорудою,
оскільки повністю відповідає вимогам
законодавства щодо тимчасових споруд.

Як наслідок, відповідачем правомірно
зроблено висновок про те, що
експлуатація літнього майданчика
(тимчасової споруди) біля житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 де
розміщено кафе-бар "ІНФОРМАЦІЯ_1"
здійснюється позивачем з порушенням п.
4.1.16 Правил пожежної безпеки в України
(які в даному випадку підлягають до
застосування), а саме: необлаштовано
мінімальну відстань (не менше 10 м) між
будівлею кафе-бару та літнім
майданчиком (тимчасовою спорудою),
оскільки даний літній майданчик
(тимчасова споруда) розташований на
відстані 3 м. до кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщений в
п'ятиповерховому житловому будинку по
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 Положення про
Державну службу України з надзвичайних
ситуацій, затвердженого Указом
Президента України від 16 січня 2013 року
№ 20/2013 (надалі - Положення № 20/2013)
основними завданнями ДСНС України є
здійснення державного нагляду
(контролю) за додержанням та виконанням
вимог законодавства у сферах пожежної
і техногенної безпеки, цивільного
захисту, за діяльністю
аварійно-рятувальних служб.

Підпунктом 67 пункту 4 Положення № 20/2013
передбачено, що ДСНС України
відповідно до покладених на неї
завдань складає акти перевірок, видає
приписи, розпорядження про усунення
порушень вимог законодавства у сферах
пожежної та техногенної безпеки,
цивільного захисту, виносить постанови
про застосування спеціальних
запобіжних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
Управління ДСНС України у
Тернопільській області
Тернопільського міського відділу
затверджуючи пункт 7 Припису про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері пожежної безпеки від 10 липня 2013
року діяло на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та нормами чинного
законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. по
справі № 819/2009/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик