Справа № 806/5528/13-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"15" вересня 2014 р.
Справа № 806/5528/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Воронецькому Т.Р.

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "09" липня 2014
р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трансгаз"
до Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз" звернулось
до суду з позовом, в якому просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 23.07.2013 №
та №. В обгрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що
підприємством до складу витрат 1
кварталу 2013 року правомірно віднесено
амортизаційні відрахування, витрати
по ремонту основних засобів, що
передані в оренду, витрати на оплату
відсотків за користування кредитними
коштами, курсові різниці, пов'язані з
купівлею валюти для погашення кредиту,
витрати по амортизації тимчасової
податкової різниці, що виникла станом
на 01.04.2011 , а тому висновки податкового
органу про завищення позивачем витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, є безпідставними.
Товариством правомірно задекларовано
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
попередні періоди в сумі 1397749 грн., що в
тому числі підтверджується рішенням
суду, що набрало законної сили.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 09.07.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу. В своїй
апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
09.07.2014 року та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права при прийнятті
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що апеляційна скарга
відповідача не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що
Новоград-Волинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз" з питань
правильності дотримання вимог
податкового законодавства щодо
достовірності даних, що містяться в
декларації з податку на прибуток за
період з 01.01.2013 р. по 31.03.2013 року. За
результатами проведеної перевірки
було складено акт від 11.07.2013 року №
76/22-00/31881723 у якому встановлено
порушення п.п. 138.1.1, п.138.1, п.138.2, п.138.4,
пп.138.8.5 п.138.8, п.п.138.10.2, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138,
п. 146.2 ст. 146 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-VІ , в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 3039
грн., у тому числі за 1 квартал 2013 року в
сумі 3039 грн. та зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на загальну суму 1
622 183 грн., в тому числі за 2010-2012 роки в
сумі 1 397 749 грн. та за 1 квартал 2013 року в
сумі 224 434 грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем винесено податкові
повідомлення - рішення від 23.07.2013р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств в сумі 3799,00 коп., в тому
числі 3039,00 грн. - за основним платежем,
та 760,00 грн. - за штрафними санкціями та
№ , у зв'язку з чим позивачу
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1622183,00 грн.

Суд першої інстанції не погодився з
висновками податкового органу і з
таким висновком суду першої інстанції
погоджується судова колегія
апеляційного адміністративного суду з
огляду на наступне.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення п.138.2 ст.138, пп.138.8.5 п.138.8 ст.138
Податкового Кодексу України,
нарахування амортизації
загальновиробничого призначення є
таким, що не включається до складу
витрат операційної діяльності рядок 05
Декларації з податку на прибуток
підприємства на загальну суму 38 992 грн.
в т.ч: за 1 квартал 2013 року в сумі 38992 грн.,
в зв'язку з відсутністю дозволу
Управляння Держгірпромнагляду по
Житомирській області.

Новоград-Волинською ОДПІ було
надіслано запит територіальному
Управлінню Держгірпромнагляду по
Житомирській області 22.05.2013 №7410/22-00 про
видачу дозволу на виконання робіт та
експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки ТОВ
«Трансгаз» по вул. Київська,
с.Наталівка, Новоград-Волинського р-ну,
Житомирської області. На даний запит
отримано лист-відповідь за №0859/1.3 від
29.05.2013, в якому зазначено, що ТОВ
«Трансгаз» отримав дозвіл Управління
Держгірпромнагляду Житомирській
області № 239.10.18-50.50.0 від 27.10.2010 терміном
дії до 27.10.2015 та №240.10.18-50.50.0 від 27.10.2010
терміном дії до 27.10.2013 на виконання
робіт, експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки, і в
якому не було передбачено використання
ємності, що працює під високим тиском
(а саме, компресорна установка Місгоbox
МХL-185-3-1500-35 серійний номер № 429). Дана
компресорна установка була придбана в
вересні 2008 року вартістю 1 362 772,04 грн. (280
400 дол.США) та введена в експлуатацію
без отримання вищезазначеного дозволу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського облік, та інших
документів, встановлених розділом
цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
виробництвом таких товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, а саме: прямих
матеріальних витрат; прямих витрат на
оплату праці; амортизації виробничих
основних засобів та нематеріальних
активів, безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться собівартість виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку; вартості придбаних послуг
прямо пов'язаних з виробництвом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг; інших прямих витрат, у тому
числі витрат з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну).

У відповідності з п. 144.1 ст. 144
Податкового кодексу України
амортизації підлягають витрати на
придбання основних засобів для
використання в господарській
діяльності.

При цьому, амортизація об'єкту
основного засобу нараховується
впродовж терміну його корисного
використання (експлуатації),
встановленого підприємством, але не
менше мінімально допустимого терміну,
встановленого п. 145.1 ПКУ, помісячно
починаючи з місяця, що йде за місяцем
введення об'єкту в експлуатацію (п. 146.2
ПКУ).

Отже, право на амортизацію поставлено в
залежність від факту використання
основних фондів в господарській
діяльності підприємства, а не від
наявності чи відсутності дозволу. Крім
того, суд вважає, що вказаний вище
дозвіл не є первинним документом.

Відповідно до акту приймання-передачі
основних засобів, компресорна
установка Місгоbox МХL - 185-3-1500-35 серійний
номер № 429 введена позивачем в
експлуатацію 24 липня 2009 року. Дана
обставина свідчить про її використання
в господарській діяльності
підприємства. В судовому засіданні
представник відповідача підтвердив, що
компресорна установка
використовувалась в господарській
діяльності товариства.

Разом з тим встановлено, що право
підприємства на амортизацію щодо
компресорної установки вже було
підтверджено судовими рішеннями по
справах № 0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а,
які набрали законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене та те, що
судовими рішеннями по справах №
0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а
встановлено правомірність віднесення
Товариством до складу витрат сум
амортизаційних відрахувань щодо
зазначеної компресорної установки,
тому дані обставини не підлягають
додатковому доказуванню і, отже,
необгрунтованим є нарахування
грошового зобов'язання по податку на
прибуток з цих підстав.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення п.п. 138.10.2, п. 138.10, п. 138.4 ст.138
Податкового Кодексу України ТОВ
«Трансгаз» безпідставно віднесено до
складу витрат витрати по ремонту
основних засобів, що не
використовувались в господарській
діяльності платника та не приймали
участі в отримані доходу на загальну
суму 12 389 грн., в т. ч: за 1 квартал 2013 року
в сумі 12 389 грн.; що на протязі
перевіряємого періоду ТОВ «Трансгаз»
проводило ремонт (поліпшення) основних
фондів за адресою АДРЕСА_1 с. Наталівка,
які було передано для використання
іншим суб'єктам господарської
діяльності в оперативний лізинг
(оренду) згідно договорів оренди.
Вказано в акті, що ТОВ "Трансгаз" розмір
плати за оренду основних засобів на
протязі періоду, що перевірявся, не
змінював та не проводив коригувань на
суми проведених ремонтів.

В даному випадку судом встановлено, що
на протязі періоду, що перевірявся, ТОВ
"Трансгаз" проводило ремонт
(поліпшення) основних фондів за
адресою: Новоград - Волинський р-н,
АДРЕСА_1, які передало для використання
іншим суб'єктам господарської
діяльності в оперативний лізинг
(оренду) згідно наступних договорів
оренди нерухомого майна: №01/12-08 від
01.12.2008 року між ТОВ "Трансгаз"
(Орендодавець) та ПП ОСОБА_3 (Орендар),
№02/07-11 від 01.07.2011 року між ТОВ "Трансгаз"
(Орендодавець) та ПП ОСОБА_3, (Орендар),
№03/07-11 від 01.07.2011 року між ТОВ "Трансгаз"
(Орендодавець) та СПД ОСОБА_4 (Орендар),
№ 04/07-11 від 01.07.2011 року між ТОВ
"Трансгаз" (Орендодавець) та СПД ОСОБА_5
(Орендар).

За умовами цих договорів орендодавець
зобов'язується своєчасно та якісно
здійснювати поліпшення, поточний та
капітальний ремонт об'єкта. На час
проведення капітального та поточного
ремонту орендна плата зменшується. В
разі неможливості використання
об'єкта орендарем внаслідок ремонту
орендар звільняється від орендної
плати на строк ремонту.

Отже, за умовами вказаних договорів не
передбачено відшкодування орендарями
суми витрат на поліпшення об'єкта
оренди, що понесені власником таких
приміщень. Зазначені договори оренди
надавались відповідачу в ході
проведення перевірки, що
підтверджується змістом акту
перевірки.

Щодо твердження відповідача про
невикористання витрат по ремонту
основних засобів у своїй господарській
діяльності та неприйманні ними участі
в отриманні доходу, то суд першої
інстанції правильно визначив, що у
відповідності з пп. 14.1.36 ст. 14 ПКУ
господарська діяльність - діяльність
особи, пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особа самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентським договорами.
Згідно пп. 14.1.97 ст. 14 ПКУ лізингова
(орендна) операція - господарська
операція (кроперацій з фрахтування
(чартеру) морських суден та інших
транспортних засобів) фізичної чи
юридичної особи (орендодавця), що
передбачає надання основних фондів
користування іншим фізичним чи
юридичним особам (орендарям) за плату
та визначений строк. Таким чином,
надання позивачем послуг оренди
нерухомого майна в тлумаченні
Податкового кодексу України є
господарською діяльністю.

Згідно п. 138.4 статті 138 ПКУ витрати, які
формують собівартість реалізованих
товар виконаних робіт, наданих послуг,
крім не розподільних постійних
загально виробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пп. "г" пп. 138.8.5. ст. 138 ПКУ до
складу загально виробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів загально
виробничого призначення.

Відповідно до п.п. 138.10.2 п.138.10 ст. 138
Податкового кодексу України, до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, в тому числі витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Судом встановлено, що підприємством
отримувався та декларувався дохід від
оренди, відтак витрати на ремонт
безпосередньо пов'язані із доходами.
Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що ремонт орендованого
майна є необхідним, оскільки
підприємству для отримання подальшого
доходу від оренди нерухомого майна
необхідно підтримувати його в
належному стані, що забезпечить
отримання доходів від такої оренди в
майбутньому.

З урахуванням вище викладеного суд
приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат в періоді, що
перевірявся витрати по ремонту
основних засобів, що передані в оренду.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення пп.138.10.5 п.138.10 ст.138
Податкового кдексу України, ТОВ
"Трансгаз" включено в 1 кварталі 2013 року
фінансові витрати за користуванням
кредитом використаним на придбання
основних фондів, які повинні
включатись до собівартості
кваліфікаційного активу відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку на загальну суму 70 657 грн.

Судом встановлено, що в 1 кварталі 2013
року позивачем сплачено кредитній
установі відсотків в сумі 70657 грн., які
згідно пп. 138.10.5 ст.138 ПКУ відносяться до
складу інших витрат як фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених ПКУ, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Пунктом 141.1 статті 141 Податкового
кодексу України встановлено, що до
складу витрат включаються будь-які
витрати, пов'язані з нарахуванням
процентів за борговими зобов'язаннями
(в тому числі за будь-якими кредитами,
позиками, депозитами, крім фінансових
витрат, включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Згідно п.8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", фінансові витрати не
включаються до первісної вартості
основних засобів, придбаних (створених)
повністю або частково за рахунок
запозичень (за винятком фінансових
витрат, які включаються до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 31 "Фінансові
витрати").

Пунктом 4.П(с)БО-31 "Фінансові витрати"
прямо встановлено, що фінансові
витрати визнаються суб'єктами малого
підприємництва - юридичними особами,
представництвами іноземних суб'єктів
господарської діяльності та
юридичними особами, що не займаються
підприємницькою діяльністю (крім
бюджетних установ), витратами того
звітного періоду, за який вони були
нараховані (визнані зобов'язаннями).

За показниками діяльності позивач
являється суб'єктом малого
підприємництва, що підтверджується
копією Фінансового звіту суб'єкта
малого підприємництва за 2012 рік (ф.1-м та
2-м). Відтак позивач мав право відносити
сплачені відсотки до витрат періоду,
чим спростовуються хибні висновки
податкового кредиту про завищення
позивачем витрат в частині сплати
відсотків для банківської установи на
загальну суму 70 657 грн.

В акті перевірки також зазначено, що
ТОВ "Трансгаз" не мав підстав відносити
до складу витрат курсові різниці, що
виникли в зв'язку з купівлею валюти для
погашення кредиту, в свою чергу
відсотки по якому не відносяться до
витрат, так як фінансові витрати за
користуванням кредитом, використаним
на придбання основних фондів, повинні
включатись до собівартості
кваліфікаційного активу відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку.

На цій підставі податковий орган
вважає, що підприємством порушено
вимоги пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового
Кодексу України та завищено інші
витрати на суму від'ємного значення
курсових різниць за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2013 року на загальну суму 15414 грн.,
в т.ч. за 1 квартал 2013 року на суму 15414
грн.

Суд вважає таку позицію відповідача
необґрунтованою, зважаючи на наступне.

Правомірність віднесення позивачем до
складу витрат від'ємного значення
курсових різниць прямо
підтверджується нормами ПКУ.

Зокрема, згідно з пп. 153.1.3 ст. 153 ПКУ
визначення курсових різниць від
перерахунку операцій, виражених в
іноземній валюті, заборгованості та
іноземної валюти здійснюється
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. При цьому
прибуток (позитивне значення курсових
різниць) ураховується у складі доходів
платника податку, а збиток (від'ємне
значення курсових різниць)
ураховується у складі витрат платника
податку.

Відповідно до пп. 138.10.4. ст. 138 ПКУ до
складу інших операційних витрат
включаються витрати за операціями в
іноземній валюті, втрати від курсової
різниці, визначені згідно зі статтею 153
цього Кодексу.

Отже, нормами ПКУ прямо встановлено
право позивача на витрати щодо
курсової різниці, нарахованої на суму
непогашеного валютного кредиту. Тому
суд дійшов висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат
курсові різниці в сумі 15414 грн.,
нараховані на суму непогашеного
кредиту.

Крім того, право позивача на витрати
щодо курсової різниці, нарахованої на
суму непогашеного валютного кредиту,
отриманого для оплати компресорної
установки Microbox MXL-185-3-1500-35, вже було
підтверджено судовими рішеннями по
справах № 0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а,
які набрали законної сили.

Згідно акту перевірки податковий
орган вважає, що підприємством в
порушення пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4 ст.138
Податкового кодексу в перевіряємому
періоді віднесено до декларації з
податку на прибуток за рядком 06.4 "Інші
витрати звичайної діяльності та інші
операційні витрати" амортизацію
тимчасової податкової різниці в
розмірі 88160 грн., яка виникла за
результатами інвентаризації основних
засобів станом на 01.04.2011 року. Вважає, що
дана амортизація тимчасової
податкової різниці приймає участь у
витратах товариства, а також
складається з амортизації об'єктів, які
використовуються на даний момент у
господарській діяльності ТОВ
"Трансгаз" та приймає безпосередню
участь у формуванні собівартості
реалізованих товарів, то також повинна
бути відображена у дохідній частині
товариства з метою отримання прибутку
субєкта господарювання, що є
показником фінансових результатів
його господарської діяльності.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно не погодився
таким твердженням відповідача з огляду
на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.189 ст. 14 ПКУ
тимчасова податкова різниця -
податкова різниця, яка виникає у
звітному періоді та анулюється в
наступних звітних податкових періодах.
Підпунктом 17.1.12 ст. 17 ПКУ передбачено
право платників податків вести облік
тимчасових та постійних податкових
різниць, та використовувати дані
такого обліку для складання декларації
з податку на прибуток. Пунктом 6
підрозділу 4 розділу ХХ ПКУ
передбачено, що якщо загальна вартість
усіх груп основних засобів за даними
бухгалтерського обліку менша, ніж
загальна вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку, то
тимчасова податкова різниця, яка
виникає в результаті такого
порівняння, амортизується як окремий
об'єкт із застосуванням прямолінійного
методу протягом трьох років.

Право платника податків на включення
зазначеної тимчасової податкової
різниці до складу витрат
підтверджується також і формою
податкової декларації з податку на
прибуток підприємств затвердженої
наказом Мінфіну від 28.09.2011 р. №1213,
зокрема її додатками ІВ ( код рядка 06.4.27
"Амортизація тимчасової податкової
різниці, яка виникла за результатами
інвентаризації основних засобів
станом на 01.04.2011") та додатком АМ.

Крім того, положеннями ПКУ не
передбачено збільшення доходів на суми
тимчасової податкової різниці. Таким
чином, позивачем правомірно віднесено
до складу витрат показник тимчасових
податкових різниць в сумі 88160 грн.,
розрахованих як 1/12 різниці між
вартістю усіх груп основних засобів за
даними бухгалтерського та податкового
обліку станом на 01.04.2011р. Вказаний
розрахунок позивача вже був
підтверджений відповідачем за
результатами двох попередніх планових
перевірок відповідача.

В акті перевірки зазначено, що
проведеною перевіркою встановлено за
період з 01.01.2013року по 31.03.2013 року
завищення задекларованих суб"єктом
госпосподарювання показника по рядку
06.5 "Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового періоду" на загальну суму у
сумі 1 397 749 грн. за 2010-2012 роки відповідно
до акту планової виїзної
документальної перевірки №670/22-00/31881723
від 13.06.2013 року.

В даному випадку питання щодо
правомірного формування підприємством
від"ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового періоду (в т.ч. і показника
такого від'ємного значення за 2010-2012
роки, відображеного позивачем в
деклараціях за 2011 та 2012 роки)
досліджувалось судом по
адміністративній справі №806/4998/13-а.

Так, постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від
28.11.2013 по справі №806/4998/13-а за позовом
ТОВ "Трансгаз" до Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень, позов задоволено.

Зокрема, в мотивувальній частині
вказаного судового рішення зазначено,
що підстави для зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
податкового органу відсутні, тому
податкове повідомлення-рішення від
01.07.2013 № (було винесене на
підставі акту планової виїзної
документальної перевірки №670/22-00/31881723
від 13.06.2013) про зменшення позивачу суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 2 175 333,00 грн., було скасоване в
повному обсязі. Ухвалою суду
апеляційної інстанції від 16.01.2014,
рішення суду першої інстанції від
28.11.2013р. залишено без змін. Вказане
рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, ТОВ "Трансгаз"
правомірно віднесено до складу витрат 1
кварталу 2013 року показник від'ємного
значення в сумі 1 397 749 грн.

З огляду на припис ч.2 ст.71 КАС України
при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, контролюючий
орган має доводити недобросовісність
платника податків. Будь-яких
беззаперечних та достатніх доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача при
формуванні сум витрат, відповідачем -
суб'єктом владних повноважень, суду не
надано. Таким чином зважаючи на
викладене, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
неправомірність податкових
повідомлень - рішень
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 23.07.2013 №
та №, а тому, позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трансгаз"
є обґрунтованим та підлягав
задоволенню.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без зміни, якщо визнає,
що суди першої інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова
суду першої інстанції у даній справі є
обґрунтованою та законною, а тому її
слід залишити без змін, доводи ж
відповідача є не переконливими,
спростовуються наведеним вище та
відповідно, не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "09" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Трансгаз"
вул.Київська,
2,с.Наталівка,Новоград-Волинський
район, Житомирська область,11742

3- відповідачу/відповідачам:
Новоград-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вул.
Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Житомир
ська область,11700

4-третій особі: - ,