Справа № 826/10101/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовомОСОБА_1доКиївської
міжрегіональної митниці
Міндоходівпровизнання протиправною та
скасування картки відмови в прийняття
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 23 червня 2014 року №
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач)
з адміністративним позовом до
Київської міжрегіональної митниці
- визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийняття митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 23
- зобов'язання Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів продовжити на 3 (три)
роки термін зворотнього вивезення
моторної яхти «ІНФОРМАЦІЯ_1».
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що дії відповідача
щодо відмови у пропуску судна через
митний кордон України є протиправними,
оскільки такі дії не передбачені
Митним кодексом України. Крім того,
звертає увагу, що підстави для
затримання судна, регламентовані
Кримінальним процесуальним кодексом
України, були відсутні, оскільки
моторна яхта закордонного плавання
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не є речовим доказом.
Також, наголошує, що в даному випадку не
можуть бути застосовані положення
Кодексу торговельного мореплавства
України, оскільки арешт судна
капітаном морського порту не
А тому, на думку позивача, картка
відмови в прийняття митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 23 червня
Відповідач - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів в
своїх запереченнях просив суд в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 повністю відмовити, оскільки
при оформленні картки відмови діяв в
рамках чинного законодавства України.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
від 06 травня 2014 року) ОСОБА_1 звернувся
до начальника Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
щодо продовження строку митного режиму
«Тимчасове ввезення» на один місяць у
зв'язку з відсутністю можливості
привести у належний технічний стан
судна «ІНФОРМАЦІЯ_1» (код ІМО: НОМЕР_1,
номер ІМО: НОМЕР_2).
11 травня 2014 року частково проведено
митний огляд, здійснено індифікаційний
та візуальний огляд яхти, яка
знаходиться на території ресторану
«Барбарис» (за адресою: м. Київ,
Конча-Заспа, вул. Старокиївська, 22).
Відповідно до маркування на борту яхти
«Jusmin» Meridian 441 встановлено, що плавучий
засіб знаходиться на причалі в
Тією ж датою позивачем було подано
відповідачу зобов'язання капітана
судна про реімпорт (реекспорт) судна
закордонного плавання, відповідно до
якого судно закордонного плавання motor
yacht «ІНФОРМАЦІЯ_1» (код ІМО судна:
НОМЕР_1, номер ІМО: НОМЕР_2, прапор Sierra
Leone, судновласник Tatjana Sidjko) підлягало
вивезенню за межі митної території
України у строк до 12 травня 2014 року.
Оформленому зобов'язанню було
присвоєно реєстраційний номер №
У подальшому Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
було відмовлено у пропуску через
митний кордон України моторної яхти
«ІНФОРМАЦІЯ_1», як речового доказу, на
підставі статті 1, 98 та статті 100
Кримінального процесуального кодексу
України, відповідно до листів
Управління кримінальних розслідувань
Головного слідчого управління
фінансових розслідувань Міністерства
доходів і зборів України від 25 квітня
2014 року № 9688/7/99-99-09-01-17, від 15 травня 2014
оформлено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 23 червня 2014 року №
Незгода з вказаним рішенням суб'єкта
владних повноважень зумовила
звернення позивача з адміністративним
позовом до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами ОСОБА_1,
виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини третьої статті 7
Митного кодексу України (далі - МК
України) засади державної митної
справи, зокрема, правовий статус
органів доходів і зборів, митна
територія та митний кордон України,
процедури митного контролю та митного
оформлення товарів, що переміщуються
через митний кордон України, митні
режими та умови їх застосування,
заборони та/або обмеження щодо
ввезення в Україну, вивезення з України
та переміщення через територію України
транзитом окремих видів товарів, умови
та порядок справляння митних платежів,
митні пільги, визначаються цим
Кодексом та іншими законами України.
Митний режим - комплекс
взаємопов'язаних правових норм, що
відповідно до заявленої мети
переміщення товарів через митний
кордон України визначають митну
процедуру щодо цих товарів, їх правовий
статус, умови оподаткування і
обумовлюють їх використання після
митного оформлення (пункт 25 статті 4 МК
Порядок тимчасового ввезення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення передбачений главою 18 МК
Так, тимчасове ввезення - це митний
режим, відповідно до якого іноземні
товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання
(частина перша статті 103 МК України).
Умови поміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення у
митний режим тимчасового ввезення
передбачені статтею 104 МК України,
відповідно до частини першої якої
митний режим тимчасового ввезення може
бути застосований до товарів, що
надходять на митну територію України,
та до товарів, що зберігаються під
митним контролем або поміщені в інший
митний режим, який передбачає їх
перебування під митним контролем.
Законодавством України з питань
державної митної справи можуть бути
визначені документи, які
використовуються для декларування
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення в митний
режим тимчасового ввезення замість
митної декларації (частина друга
статті 104 МК України).
Згідно із частиною третьою статті 104 МК
України орган доходів і зборів, що
здійснює випуск товарів, транспортних
засобів комерційного призначення у
митному режимі тимчасового ввезення,
повинен пересвідчитися у можливості
ідентифікації цих товарів,
транспортних засобів при їх
Для поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, відповідно до частини шостої
статті 104 МК України, повинна:
1) подати органу доходів і зборів, що
здійснює випуск товарів, транспортних
засобів комерційного призначення у
режимі тимчасового ввезення, документи
на такі товари, транспортні засоби, що
підтверджують мету їх тимчасового
2) у випадках, передбачених
законодавством, надати органу доходів
і зборів зобов'язання про реекспорт
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, які
тимчасово ввозяться, у строки,
встановлені органом доходів і зборів;
3) подати органу доходів і зборів дозвіл
відповідного компетентного органу на
тимчасове ввезення товарів, якщо
отримання такого дозволу передбачено
4) сплатити митні платежі відповідно до
статті 106 цього Кодексу або забезпечити
виконання зобов'язання із сплати
митних платежів відповідно до розділу X
У митний режим тимчасового
ввезення з умовним повним звільненням
від оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу
(частина перша статті 105 МК України).
Відповідно до частини першої
статті 106 МК України у митний режим
тимчасового ввезення з умовним
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами
відповідно до положень Додатка Е до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік) можуть поміщуватися
товари (за винятком підакцизних), не
зазначені у статтях 105, 189 цього Кодексу,
а також у Додатках В.1-В.9, С, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), або такі, що не
відповідають вимогам зазначених
Згідно із частиною першою статті
108 МК України строк тимчасового
ввезення товарів встановлюється
органом доходів і зборів у кожному
конкретному випадку, але не повинен
перевищувати трьох років з дати
поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення.
Строк тимчасового ввезення
транспортних засобів комерційного
призначення встановлюється органом
доходів і зборів з урахуванням того, що
ці транспортні засоби повинні бути
реекспортовані відразу ж після
закінчення транспортних операцій, для
яких вони були ввезені (частина друга
статті 108 МК України).
Якщо товари або транспортні
засоби, поміщені у митний режим
тимчасового ввезення, не можуть бути
своєчасно реекспортовані внаслідок
накладення на них арешту (за винятком
арешту внаслідок позовів приватних
осіб) або вилучення у справі про
порушення митних правил, то, як
передбачено частиною четвертою статті
108 МК України, перебіг строку
тимчасового ввезення зупиняється на
час такого арешту (вилучення).
Забезпечення дотримання вимог
митного режиму тимчасового ввезення,
відповідно до частини першої статті 110
МК України, здійснюється шляхом:
1) застосування міжнародного митного
документа (книжки А.Т.А. або книжки CPD),
що містить чинну міжнародну гарантію
сплати митних платежів, встановлених
законом на імпорт товарів;
2) надання фінансової гарантії у
порядку, передбаченому розділом X цього
Фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку,
передбаченому розділом X цього Кодексу,
після завершення режиму тимчасового
ввезення (частина друга статті 110 МК
Митний статус товарів, поміщених
у митний режим тимчасового ввезення,
передбачений статтею 111 МК України,
відповідно до частини першої якої
іноземні товари, поміщені у митний
режим тимчасового ввезення, зберігають
статус іноземних товарів.
Форми митного контролю
передбачені статтею 336 МК України,
відповідно до частини першої якої
митний контроль здійснюється
безпосередньо посадовими особами
органів доходів і зборів шляхом:
1) перевірки документів та відомостей,
які відповідно до статті 335 цього
Кодексу надаються органам доходів і
зборів під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
2) митного огляду (огляду та переогляду
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, огляду та
переогляду ручної поклажі та багажу,
особистого огляду громадян);
3) обліку товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
4) усного опитування громадян та
посадових осіб підприємств;
5) огляду територій та приміщень
складів тимчасового зберігання, митних
складів, вільних митних зон, магазинів
безмитної торгівлі та інших місць, де
знаходяться товари, транспортні засоби
комерційного призначення, що
підлягають митному контролю, чи
провадиться діяльність, контроль за
якою відповідно до цього Кодексу та
інших законів України покладено на
органи доходів і зборів;
6) перевірки обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України та/або перебувають під митним
7) проведення документальних перевірок
дотримання вимог законодавства
України з питань державної митної
справи, у тому числі своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів;
8) направлення запитів до інших
державних органів, установ та
організацій, уповноважених органів
іноземних держав для встановлення
автентичності документів, поданих
органу доходів і зборів.
Порядок завершення митного
режиму тимчасового ввезення міститься
у статті 112 МК України.
Так, відповідно до частини першої
статті 111 МК України митний режим
тимчасового ввезення завершується
шляхом реекспорту товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, поміщених у цей митний
режим, або шляхом поміщення їх в інший
митний режим, що допускається цим
Кодексом, а також у випадках,
передбачених частиною третьою цієї
Якщо заборони або обмеження щодо
імпорту, що діяли на момент тимчасового
ввезення товарів, скасовано протягом
їх перебування у митному режимі
тимчасового ввезення, дозволяється
завершення митного режиму тимчасового
ввезення шляхом випуску товарів для
вільного обігу на митній території
України (частина друга статті 111 МК
Митний режим тимчасового
ввезення, згідно із частиною третьою
статті 111 МК України, припиняється
органом доходів і зборів у разі
конфіскації товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, їх
повної втрати внаслідок аварії або дії
обставин непереборної сили за умови
підтвердження факту аварії або дії
обставин непереборної сили у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.
У разі припинення митного режиму
тимчасового ввезення згідно з частиною
третьою цієї статті реекспорт товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення не вимагається, а гарантії,
надані відповідно до статті 110 цього
Кодексу, підлягають поверненню
Відповідно до ст. 256 МК України
відмова у митному оформленні - це
письмове вмотивоване рішення органу
доходів і зборів про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному
оформленні повинні бути зазначені
причини відмови та наведені вичерпні
роз'яснення вимог, виконання яких
забезпечує можливість митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення.
Зазначене рішення повинно також
містити інформацію про порядок його
Рішення про відмову у митному
оформленні приймається в межах строку,
відведеного статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення.
Неприйняття такого рішення протягом
зазначеного строку є бездіяльністю,
яка може бути оскаржена в порядку,
встановленому главою 4 цього Кодексу.

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що позивачем було
дотримано вимоги Митного кодексу
України щодо тимчасового ввезення
моторної яхти «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
територію України, а саме: пред'явлено
відповідні документи, оформлено
зобов'язання про реекспорт,
представлено судно для огляду (за
результатами якого митний органом був
складений акт огляду).

Однак, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем було
відмовлено позивачу у пропуску судна
через митний кордон України (оформлено
картку відмови в прийняття митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 23
червня 2014 року № 100260002/2014/00052).

Підставою для відмови у пропуску судна
через митний кордон України були листи
Управління кримінальних розслідувань
Головного слідчого управління
фінансових розслідувань Міністерства
доходів і зборів України від 25 квітня
2014 року № 9688/7/99-99-09-01-17, від 15 травня 2014
року № 11197/7/99-99-09-01-17 та від 19 червня 2014
року № 14366/7/99-99-09-01-17.

Зміст вказаних листів свідчить
про те, що відповідача зобов'язано
повідомляти в разі з'явлення в зоні
діяльності відповідної митниці
моторної яхти «ІНФОРМАЦІЯ_1», а митний
контроль та митне оформлення входу на
митну територію України або оформлення
виходу зазначеного судна, продовження
терміну тимчасового ввезення та зміни
митного режиму проводити за участі
слідчого відповідного слідчого
підрозділу податкової міліції.

В той же час, як зазначалось судом
вище, транспортний засіб може бути
затриманий внаслідок накладення на
нього арешту (за винятком арешту
внаслідок позовів приватних осіб) або
вилучений у справі про порушення
митних правил.

Наявність таких обмежень може бути
підставою для відмови у митному
оформленні.

Частиною першою ст. 170 КПК України
арештом майна є тимчасове позбавлення
підозрюваного, обвинуваченого або
осіб, які в силу закону несуть цивільну
відповідальність за шкоду, завдану
діяннями підозрюваного,
обвинуваченого або неосудної особи,
яка вчинила суспільно небезпечне
діяння, а також юридичної особи, щодо
якої здійснюється провадження, у разі
якщо до такої юридичної особи може бути
застосовано захід
кримінально-правового характеру у
вигляді конфіскації майна, можливості
відчужувати певне його майно за
ухвалою слідчого судді або суду до
скасування арешту майна у
встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог цього Кодексу
арешт майна може також передбачати
заборону для особи, на майно якої
накладено арешт, іншої особи, у
володінні якої перебуває майно,
розпоряджатися будь-яким чином таким
майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК
України слідчий суддя або суд під час
судового провадження накладає арешт на
майно, якщо є достатні підстави
вважати, що вони відповідають
критеріям, зазначеним у частині другій
статті 167 цього Кодексу. Крім того, у
випадку задоволення цивільного позову
суд за клопотанням прокурора,
цивільного позивача може вирішити
питання про накладення арешту на майно
для забезпечення цивільного позову до
набрання судовим рішенням законної
сили, якщо таких заходів не було вжито
раніше.

Згідно із ч. 1 ст. 171 КПК України з
клопотанням про арешт майна до
слідчого судді, суду має право
звернутися прокурор, слідчий за
погодженням з прокурором, а з метою
забезпечення цивільного позову - також
цивільний позивач.

Частиною п'ятою ст. 173 КПК України
у разі задоволення клопотання слідчий
суддя, суд постановляє ухвалу, в якій
зазначає:

1) перелік майна, яке підлягає арешту;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна,
яке підлягає поверненню особі;

4) заборону розпоряджатися або
користуватися майном у разі її
передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали.

Згідно ст. 175 КПК України ухвала
про арешт майна виконується негайно
слідчим, прокурором.

Відповідно до ст. 511 МК України товари -
безпосередні предмети порушення
митних правил та відповідні документи,
необхідні як докази у справі про
порушення митних правил, можуть
тимчасово вилучатися. Документи, які
перебувають в електронному вигляді,
вилучаються разом з відповідними
носіями.

У разі виявлення порушень митних
правил, передбачених статтями 471 - 473, 476,
482 - 484 цього Кодексу, вилучення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, які підлягають
конфіскації відповідно до цих статей, а
також відповідних документів є
обов'язковим.

У разі вчинення порушення митних
правил особою, яка не має в Україні
постійного місця проживання або
адреси, допускається вилучення
товарів, транспортних засобів у
кількості, необхідній для забезпечення
стягнення штрафу або вартості товарів,
транспортних засобів відповідно до
частини другої статті 541 цього Кодексу.

Вилучені товари, транспортні засоби та
документи повинні бути перелічені у
протоколі, що складається в
передбачених цим Кодексом випадках,
або в доданому до нього описі з точним
зазначенням кількості, міри, ваги та
особливих ознак цих товарів,
транспортних засобів та документів, а
також вартості товарів, транспортних
засобів.

Враховуючи викладене вище, суд звертає
увагу, що відповідачем жодних доказів
накладення на судно закордонного
плавання «ІНФОРМАЦІЯ_1» арешту або
вилучення останнього у справі про
порушення митних правил відповідачем
надано не було.

Не містять таких доказів і листи
Управління кримінальних розслідувань
Головного слідчого управління
фінансових розслідувань Міністерства
доходів і зборів України.

Крім того, на порушення вимог
Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженого Міністерства фінансів
України від 30 травня 2012 року № 631,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 серпня 2012 року за №
1360/21672, спірна картка відмови не містить
причин відмови з посиланням на норми
законодавства України, а також
вичерпних роз'яснень вимог, виконання
яких забезпечує можливість пропуску
транспортного засобу через митний
кордон України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 23 червня 2014 року не №
100260002/2014/00052 ґрунтується на вимогах
чинного законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

Щодо вимоги позивача щодо зобов'язання
Київську міжрегіональну митницю
Міндоходів продовжити на 3 (три) роки
термін зворотнього вивезення моторної
яхти «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд зазначає
наступне.

Згідно змісту Рекомендації № R (80)
2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 р. під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду -тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень-єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Таким чином, під дискреційним
повноваженням суд розуміє таке
повноваження, яке надає певний ступінь
свободи адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Суд звертає увагу на той факт, що згідно
ч. 1 ст. 108 МК України відповідачу надано
право встановлювати будь-який строк
тимчасового ввезення товарів, який не
перевищує 3 років.

Отже, з урахуванням викладеного вище,
позовні вимоги, які стосуються
зобов'язання Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів продовжити на 3 (три)
роки термін зворотнього вивезення
моторної яхти «ІНФОРМАЦІЯ_1»
задоволені бути не можуть, оскільки це
є втручанням в дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, з урахуванням
обставин зазначених вище, суд прийшов
до переконання про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36, 00 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. ст. 158-163, ст. 167,
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
картку відмови в прийняття митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів від 23 червня 2014 року №
100260002/2014/00052.

3. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
- відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 понесені ним
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 36, 00 грн. (тридцять шість
гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко