Справа № 2а-9000/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
Справа
№ 135453/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

позивачки
ОСОБА_1,

представника відповідача
Звіра Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.10.2011 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в Жовківському
районі Львівської області про визнання
недійсним рішення про застосування
фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції (далі - ДПІ) в Жовківському
районі Львівської області про визнання
недійсним рішення про застосування
фінансових санкцій.

Позивачка просила визнати
неправомірними дії відповідача та
визнати недійсним рішення про
застосування фінансових санкцій від
1.08.2011 року № 308/23-8//10112.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.10.2011 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила позивачка ОСОБА_1, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
посилається на те, що в матеріалах
справи відсутні докази, які б належним
чином підтверджували здійснення нею
торгівлі алкогольними напоями. Акт
перевірки та протокол був складений за
її відсутності. Крім того, її не було у
встановленому порядку визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення щодо здійснення
торгівлі алкогольними напоями без
ліцензії, передбаченого ст. 156 КУпАП.
Тому рішення відповідача про
застосування до неї фінансових санкцій
є необґрунтованим та безпідставним.

Апелянт просить скасувати рішення
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.10.2011 року
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта,
яка апеляційну скаргу підтримала,
представника відповідача, який просить
апеляційну скаргу відхилити, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення з таких
підстав.

У справі встановлено, що 21.07.2011 року ДПІ
у Жовківському районі проведено
фактичну перевірку магазину за адресою
АДРЕСА_1, що належить позивачці ОСОБА_1

Згідно акта, який був складений 21.07.2011
року (реєстраційний №991/13/23/23-8/НОМЕР_1
від 22.07.2011 pоку), перевіркою встановлено
порушення позивачкою ч.11 ст. 15, ч.6 ст.15-3
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме: роздрібна торгівля
алкогольними напоями без відповідної
ліцензії (в тому числі на розлив).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято рішення
№308/23-8//10 від 1.08.2011 року про
застосування до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових
санкцій на загальну суму 8500,00 грн. за
порушення ч.11ст.15 та п.6 ст. 15-3 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що оскаржуване рішення
відповідача є правомірним, оскільки
позивачкою порушено вимоги Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», що
належним чином встановлено та
підтверджено матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п.20.1.28 ст.20 Податкового
кодексу (ПК) України, органи державної
податкової служби мають право
застосовувати до платників податків
фінансові (штрафні) санкції, стягувати
до бюджетів та державних цільових
фондів суми грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом,
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.41.1 та п. 41.5 ст. 41 ПК України,
органи державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.
Органами стягнення є виключно органи
державної податкової служби, які
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу в межах їх повноважень, а також
державні виконавці в межах своїх
повноважень.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України
встановлено, що фактична перевірка
може проводитися на підставі рішення
керівника органу податкової служби,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності хоча б
однієї з таких обставин, зокрема,
неподання суб'єктом господарювання в
установлений законом строк
обов'язкової звітності про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, розрахункових
книжок та книг обліку розрахункових
операцій, подання їх із нульовими
показниками.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачкою не було подано до
податкового органу звітність про
використання реєстраторів
розрахункових операцій за травень 2011
року, що й було підставою для
проведення перевірки.

Під час проведення перевірки
відповідачем було виявлено інші
порушення податкового законодавства,
зокрема, роздрібна торгівля
алкогольними напоями без відповідної
ліцензії (в тому числі на розлив).

Відповідно до ч.11 ст. 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій.

Згідно п. 6 ст. 15-3 вищевказаного Закону,
продаж алкогольних напоїв на розлив
для споживання на місці дозволяється
тільки суб'єктам господарювання
громадського харчування та
спеціалізованим відділам, що мають
статус суб'єктів господарювання
громадського харчування, суб'єктів
господарювання з універсальним
асортиментом товарів.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не
мала відповідної ліцензії для
здійснення торгівлі алкогольними
напоями, хоча здійснювала таку
діяльність (в тому числі продаж
алкогольних напоїв на розлив),
підтвердженням чого є акт перевірки,
складений 21.07.2011 pоку.

Також магазин позивачки ОСОБА_1 не має
статусу суб'єкта господарювання чи
суб'єкта господарювання з
універсальним асортиментом товарів,
тому здійснювати продаж алкогольних
напоїв на розлив позивачка також не
мала права.

Відповідно до абз.5 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», до
суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі оптової
(включаючи імпорт та експорт) і
роздрібної торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами без наявності ліцензій - 200
відсотків вартості отриманої партії
товару, але не менше 1700 гривень.

Абзацом 8 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» передбачена
відповідальність за порушення ст. 15-3
цього Закону, що становить 6800 грн.

За таких обставин, враховуючи виявлені
порушення Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», відповідачем
правомірно застосовано до позивачки
фінансові санкції у розмірі 8500 грн. (1700
грн. - відповідно до абз.5 ч.2 ст. 17 Закону
та 6800 грн. - відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 17
Закону).

Посилання апелянта на те, що в
матеріалах справи не має належних
доказів які б підтверджували факт
продажу нею алкогольних напоїв не
заслуговують на увагу, оскільки
виявлені відповідачем порушення
стверджуються актом перевірки від
21.07.2011 року (реєстраційний №
991/13/23/23-8/НОМЕР_1 від 22.07.2011 pоку), актом
від 21.07.2011 року про недопущення
працівників податкового органу до
проведення перевірки (а.с. 28), актом від
21.07.2011 про відмову від підпису,
ознайомлення з матеріалами перевірки
(а.с. 29), які належним чином складені
відповідачем.

Також перевіркою було встановлено, що
особа, яка здійснювала продаж в
магазині позивачки ОСОБА_1 не була
працевлаштована, тобто працювала в
позивачки без оформлення відповідного
трудового договору. Вини відповідача в
тому, що ОСОБА_1 була відсутня під час
проведення перевірки її магазину, який
працював згідно графіку, немає.

В зв'язку з цим доводи позивачки щодо
знаходження в магазині її сусідки, яка
мала прийняти товар і продажу товарів
не вчиняла, є не переконливими.

Не притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності
також не спростовує вчинення нею
порушень Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів».

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на
вищевказане, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 13.10.2011 року
у справі №2а-9000/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський