Справа № 826/17595/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 07
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кийградсервіс»,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання
дій (рішення) протиправними (нечинними)
та зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року, позивач звернувся
до Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Шевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м.Києві, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кийградсервіс»,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання
дій (рішення) протиправними (нечинними)
та зобов»язання вчинити певні дії. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
випадково дізнавшись про те, що
відповідачем 04.10.2013 року були вчинені
реєстраційні дії, внаслідок яких у
квартиру належну позивачу з донькою на
праві власності, без повідомлення
позивача та отримання на це письмової
згоди, у порушення законодавства
України було зареєстровано сторонніх
осіб, а саме ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4,
вважає, що тим самим порушені його
права та охоронювані законом інтереси,
зокрема гарантовані ст.41 Конституції
України, відповідно до якої право
приватної власності є непорушним. За
вказаних обставин, на думку позивача,
такі дії, вчинені відповідачем є
незаконними, протиправними та такими,
що порушують права власників квартири.
Також позивач вказувала на те, що
вчиненими реєстраційними діями щодо
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та
його сина ОСОБА_4 у квартирі, яка
належить на праві приватної власності
позивачу та його малолітній доньці,
порушені приписи розділу першого
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів. Просила суд визнати
дій/рішення посадових осіб
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
щодо проведення реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1)
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1 -
протиправними/нечинним; зобов'язати
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
вчинити дії щодо скасування реєстрації
ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а саме: скасувати
реєстрацію та зняти у передбаченому
законодавством України порядку ОСОБА_2
та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 07
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправними дії
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
щодо проведення реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1)
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Шевченківський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
провести перевірку підстав реєстрації
місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
його сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1 та вчинити дії,
передбачені приписами п. п. 7.1-7.5 розділу
VII Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженого
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 22.11.2012 р. № 1077,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, третя особа: ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову,
якою у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду - скасуванню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 проживає в приватизованій нею
квартирі АДРЕСА_1.

Попередньо відповідно до ордеру серії
Б №66722 від 12.08.1993 р. квартиру АДРЕСА_1
займали ОСОБА_6, ОСОБА_7 (батьки ОСОБА_2)
та ОСОБА_2 (колишній чоловік ОСОБА_3).

27.05.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_4 від цього
шлюбу народилась ОСОБА_5 (інвалід з
дитинства).

05.11.2002 року за вищевказаною адресою
квартири була зареєстрована донька
ОСОБА_5

Шевченківським районним судом міста
Києва 22.11.2006 року зазначений вище шлюб
було розірвано.

Після розлучення, ОСОБА_3 разом із
дитиною залишилась проживати у спірній
квартирі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 09.04.2009 року (справа
№2-1618/2009) ОСОБА_3 було визнано такою, яка
набула право на користування спірною
квартирою на рівних правах разом з
наймачами.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
12.08.2009 року (справа № 22-5715) рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09.04.2009 року залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.11.2009 року (справа №2а-10324/09/2670) відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
зобов'язано зареєструвати позивача за
адресою: АДРЕСА_1.

15.12.2009 року на підставі постанови
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 25.11.2009 року ОСОБА_3 було
зареєстровано в спірній квартирі.

Після розлучення, ОСОБА_2 не проживав у
спірній квартирі, не з'являвся до ЖЕКу,
не цікавився станом квартири, не
сплачував борги та поточні нарахування
за комунальні послуги та
обслуговування будинку, які
нараховувались на нього згідно
реєстрації, що стало підставою для
звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 року
(справа № 2-2038/11) позов задоволено,
ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від
10.02.2012 року позивачем було укладено
шлюб з ОСОБА_8, про що свідчить
відповідний актовий запис №124 від
10.02.2012 року.

Протягом 10 місяців з моменту ухвалення
Шевченківським районним судом м.Києва
заочного рішення від 07.10.2011 року по
справі №2-2038/11, ОСОБА_2 не з'являвся, ані
в спірній квартирі, ані в ЖЕКу, зокрема
для того, щоб зняти з реєстрації свого
батька, який помер ще в грудні 2011 р. і на
якого протягом 6 місяців
нараховувалися комунальні послуги, які
ОСОБА_3 необхідно було сплачувати щоб
уникнути виселення.

Після набрання заочним рішенням від
07.10.2011 року законної сили, ОСОБА_3
звернулась із заявою про зняття з
реєстрації в квартирі ОСОБА_2 як такого,
що втратив право користування житловим
приміщенням згідно з заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2011 року №2-2038/11.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 протягом
декількох років не тільки не цікавився
зазначеним житлом, але й своєю донькою -
ОСОБА_5, його заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.04.2012 року (справа № 2610/1487/2012)
було позбавлено батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4

Після зібрання позивачем в серпні 2012
року всіх необхідних документів для
приватизації спірної квартири
(особовий рахунок був закріплений за
ОСОБА_6, після смерті якої, ані ОСОБА_2 -
син померлої, ані ОСОБА_7 - чоловік
померлої, не перевели його на себе),
останні в вересні 2012 року були подані
до Відділу (органу) приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації.

На підставі розпорядження органу
приватизації від 12.10.2012 року №1092
позивачу оформлено та видано Свідоцтво
про право власності на житло, яким
посвідчувалось, що квартира, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно
належить на праві приватної (спільної
сумісної, спільної часткової)
власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї
ОСОБА_5 в рівних частках кожній.

Спірна квартира приватизована згідно з
Законами України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Тим часом, у ОСОБА_2 від нового шлюбу з
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син -
ОСОБА_4.

Після того як ОСОБА_2 дізнався, що його
було знято з реєстрації на підставі
судового рішення, в серпні 2012 року
звернувся до обслуговуючої
організації КП ЖЕК «Нивки» для
реєстрації в спірній квартирі свого
новонародженого сина ОСОБА_4

Також, ОСОБА_2 звернувся до
Шевченківського районного суду м.Києва
з заявою про перегляд заочного рішення
від 07.10.2011 року у справі №2-2038/11, яким
його визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, і
суд своєю ухвалою від 14.09.2012 р. (справа №
2610/20506/2012) заяву ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення залишив без
задоволення.

Після чого, представник ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 року
до Апеляційного суду м.Києва.

В ході розгляду справи в Апеляційному
суді м.Києва ОСОБА_2 не заперечував, що
квартира приватизована без його участі
та не оскаржував це.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
13.03.2013 року (справа № 22-ц/796/310/2013), заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07.10.2011 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позивачу
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_2, треті особи: КП
«Житлово-експлуатаційна контора
«Нивки» Шевченківської районної у м.
Києві ради, Шевченківська районна в
місті Києві державна адміністрація про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Після ухвалення Апеляційним судом
м.Києва рішення від 13.03.2013 року, ОСОБА_2
22.03.2013 року подав до суду апеляційної
інстанції заяву про поворот виконання
заочного рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 року,
в якій просив повернути виконання
заочного рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 року
шляхом поновлення його права
користування квартирою АДРЕСА_1, та
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
м.Києві поновити відомості в
реєстраційній картці ОСОБА_2 про
реєстрацію його місця проживання за
адресою: квартира АДРЕСА_1, видати
виконавчий лист про повернення до
попереднього стану відомостей у
реєстраційній картці про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1.

Однак, Апеляційний суд м.Києва своєю
ухвалою від 19.06.2013 року (справа
№22-ц/796/310/2013) в задоволенні заяви ОСОБА_2
про поворот виконання заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2011 року відмовив,
зазначивши в ухвалі те, що на момент
скасування заочного рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 07.10.2011 року, спірна квартира вже
відноситься до приватного житлового
фонду.

З метою недопущення незаконної
реєстрації ОСОБА_2 у належній ОСОБА_3 з
донькою-інвалідом на праві приватної
власності квартирі, ОСОБА_3 через свого
представника за довіреністю ОСОБА_11, 15
березня 2013 року звернулась із
письмовою заявою до відповідача, в якій
заперечувала проти реєстрації ОСОБА_2
або інших осіб в квартирі АДРЕСА_1 до
вирішення питання по суті або
скасування свідоцтва про право
власності на житло в законному порядку.

25 жовтня 2013 року під час прийому
паспортистів дільниці, до якої
відноситься спірна квартира, позивачу
стало відомо, що відповідач
зареєстрував ОСОБА_2 та його сина
ОСОБА_4 у квартирі, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_3 та її
доньці в рівних частках кожній.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 р. №1382-IV (далі - Закон
№ 1382-IV), Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.11.2012 р.
№1077, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421
(далі - Порядок №1077).

Преамбулою Закону № 1382-IV передбачено,
що цей Закон (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин, тобто в момент
реєстрації ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4 в
спірній квартирі) відповідно до
Конституції України регулює відносини,
пов'язані зі свободою пересування та
вільним вибором місця проживання в
Україні, що гарантуються Конституцією
України і закріплені Загальною
декларацією прав людини, Міжнародним
пактом про громадянські та політичні
права, Конвенцією про захист прав
людини та основоположних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними договорами України, а
також визначає порядок реалізації
свободи пересування та вільного вибору
місця проживання і встановлює випадки
їх обмеження.

Статтями 6 та 7 Закону №1382-IV визначені
підстави реєстрації місця проживання
особи та зняття з реєстрації місця
проживання.

У відповідності до ст.11 Закону №1382-IV,
реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання та місця перебування.

Відповідно до ст.14 Закону №1382-IV,
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових та
службових осіб з питань свободи
пересування, вільного вибору місця
проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку.

На виконання ч. 2 ст. 11 Закону №1382-IV,
Центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджено Порядок №1077.

Порядок №1077 (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин) розроблений відповідно
до Законів України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», «Про загальний
військовий обов'язок і військову
службу» та визначає процедуру
реєстрації місця проживання та місця
перебування осіб в Україні, зразки
документів, необхідних для реєстрації
і зняття з реєстрації місця проживання
та місця перебування (п. 1.1 Порядку №
1077).

Згідно з п.1.3 Порядку №1077,
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (далі -
територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.
Реєстрація місця проживання особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Згідно з частиною першою статті 13
Загальної декларації прав людини,
кожна людина має право вільно
пересуватися і обирати собі місце
проживання у межах кожної
держави"відповідно до статті 33
Конституції України "кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду", приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінню,
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно проживають у
квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку)

Виходячи з аналізу змісту Закону в
поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61
Житлового кодексу України, ст. 29 ЦК
України, місцем постійного проживання
особи є житлове приміщення, в якому
особа постійно проживає, має
передбачені ст. 64 ЖК України права
користування цим приміщенням, на яке за
особою зберігається це право і при
тимчасовій відсутності (у випадках,
передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак
і право на приватизацію разом з іншими
членами сім'ї.

Відповідно до ордеру серія «Б» №66722 від
12.08.1993 року виданого Радянською РДА
м.Києва право на зайняття жилого
приміщення квартири АДРЕСА_1 набули три
особи: ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7),
ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_8), ОСОБА_12
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до Постанови Окружного
адміністративного суду м.Києва по
справі №2-а-10324/09/2670 від 25.11.2009 року
ОСОБА_13, (колишня дружина ОСОБА_2) в
порушення Конституції України та вимог
чинного законодавства України, без
належного повідомлення та участі у
судовій справі та без згоди - ОСОБА_12, та
на той час ще живого ОСОБА_7, інваліда
першої групи загального захворювання з
18.05.2009 року, в супереч нормам Житлового
кодексу України та Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» була
зареєстрована за вказаною вище
адресою.

Відповідно до рішення Апеляційного
суду м.Києва від 13 березня 2013 року по
справі №22-ц/796/310/2013 заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 07.10.2011 року про визнання ОСОБА_2 як
особи що втратила право проживання в
квартирі АДРЕСА_1, скасоване та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
контора «Нивки» Шевченківської
районної у місті Києві ради,
Шевченківська районна в місті Києві
державна адміністрація, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

На виконання рішення Апеляційного суду
м.Києва від 13 березня 2013 року, ОСОБА_2
поновлено в реєстрації за вищевказаною
адресою, а з 05.10.2013 року зареєстрований
разом з ним і його син - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 319 Цивільного
процесуального кодексу України,
рішення або ухвала апеляційного суду
набирають законної сили з моменту їх
проголошення.

З огляду на вищевикладене, суд поновлює
порушене право апелянта, керуючись
законами, які діяли на момент порушення
такого права. Закон, який прийнято на
момент виконання судового рішення не
може погіршувати становище особи.

Також, необхідно зазначити про те, що
Закон України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» прийнятий пізніше ніж заочне
рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право проживання у квартирі
АДРЕСА_1.

Виходячи з встановлених обставин та
системного аналізу вказаних вище норм
права, колегія суддів дійшла висновку
про те, що відповідач здійснивши 04.10.2013
року реєстраційні дії щодо реєстрації
місця проживання ОСОБА_2 та його сина
ОСОБА_4 у спірній квартирі, діяв
відповідно до норм чинного
законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції не повно встановив обставини
у справі, його висновки не відповідають
обставинам справи, судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, тому постанова
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 07 березня 2014 року підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 07 березня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Шевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м.Києві, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кийградсервіс»,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання
дій (рішення) протиправними (нечинними)
та зобов»язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї постанови у повному обсязі, тобто
з 30 вересня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 30
вересня 2014 року.

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.