Справа № 826/10283/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 вересня 2014 року 15 год. 15
хв. № 826/10283/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом обслуговуючого кооперативу
"Севастопольський" до державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Гриценко Людмили Леонідівни та
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 17 липня 2014 року надійшов
позов обслуговуючого кооперативу
"Севастопольський" (далі - позивач) до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві (далі -
відповідач), треті особи: ОСОБА_2 (далі -
ОСОБА_2.) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3), про
скасування рішення відповідача від 06
травня 2014 року № 12851826 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (далі -
оскаржуване рішення), а також
зобов'язання відповідача внести запис
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
державної реєстрації прав та їх
обтяжень від 06 травня 2014 року № 12851826.

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
позов підлягає задоволенню, оскільки
відсутні законні підстави для
реєстрації за ОСОБА_2 права власності
на об'єкт (гараж), який знаходиться у
користуванні позивача.

Ухвалою суду від 21 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні, а також, відповідно до ч.ч. 2, 3
ст. 53 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), до участі у справі як третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, допущено ОСОБА_2
(далі - третя особа-1) та ОСОБА_3 (далі -
третя особа-2).

У судовому засіданні 04 серпня 2014 року
судом, згідно зі ст. 52 КАС України,
допущено заміну первинного
відповідача на належного - державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Гриценко Людмилу Леонідівну
(далі відповідач-1), а також до участі у
справі як співвідповідача залучено
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві (далі - відповідач-2).

До суду 05 серпня 2014 року через
канцелярію від представника позивача
надійшла письмова заява про уточнення
позовних вимог, а саме про скасування
оскаржуваного рішення, прийнятого
відповідачем-1, та зобов'язання
відповідача-2 внести запис до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
державної реєстрації прав та їх
обтяжень від 06 травня 2014 року № 12851826.
Вказану заяву судом, відповідно до ч. 1
ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду
та долучено до матеріалів справи для
врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи
представники позивача та третя особа-2
підтримали позов та просили
задовольнити його повністю.

Представник відповідача-2 не визнала
позов та разом із третьою особою-1
просили відмовити у його задоволенні
повністю з підстав, зазначених у
письмових запереченнях проти позову та
доказах на їх обґрунтування, поданих до
суду через канцелярію 13 серпня 2014 року.

Відповідач-1 (її представник) у судові
засідання не прибула, хоча про дати, час
та місце судового розгляду справи вона
повідомлена належним чином, заява про
розгляд справи за відсутності
відповідача-1 (її представника) до суду
не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 26 серпня 2014 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України,
прийнято рішення про подальший розгляд
та вирішення справи у порядку
письмового провадження, про що
відповідача-1 повідомлено письмово.

До суду 27 серпня 2014 року через
канцелярію від відповідача-1 надійшли
письмові заперечення проти позову, які
судом долучено до матеріалів справи
для врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Крім того, 29 серпня та 11 вересня 2014 року
до суду через канцелярію від третьої
особи-1 надішли письмові пояснення та
докази на їх обґрунтування, які судом
також долучено до матеріалів справи
для врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем-1 06 травня 2014 року
прийнято оскаржуване рішення, яким за
третьою особою-1 проведено державну
реєстрацію права приватної власності
на гараж АДРЕСА_1.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
норм і обставин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 3 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4,
ч. 1 ст. 5, ч. 4 ст. 9, ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Згідно з п.п. 36, 37, 42, 50 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868;
у редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), для проведення
державної реєстрації речових прав
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення таких прав на нерухоме
майно, та інші документи, визначені цим
Порядком.

Для проведення державної реєстрації
речового права на нерухоме майно, що є
похідним від права власності,
одночасно з проведенням державної
реєстрації права власності на таке
майно заявником подаються документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності на таке
майно та державної реєстрації речового
права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є: 1)
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) видані нотаріусом
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
закону; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про
право власності на нерухоме майно чи
його дублікат, видані до 1 січня 2013 року
органом місцевого самоврядування або
місцевою держадміністрацією; 8) рішення
про закріплення нерухомого майна на
праві оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею; 10) рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; 11) ухвала суду про
затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно; 13) закон, яким
установлено сервітут на нерухоме
майно; 14) рішення уповноваженого
законом органу державної влади про
повернення об'єкта нерухомого майна
релігійній організації; 15) рішення
власника майна, уповноваженого ним
органу про передачу об'єкта нерухомого
майна з державної у комунальну
власність чи з комунальної у державну
власність або з приватної у державну чи
комунальну власність; 16) інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Для проведення державної реєстрації
речових прав на об'єкт нерухомого майна
в разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на такий
об'єкт, відсутні відомості про його
технічні характеристики, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У разі проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна, будівництво
якого здійснювалося із залученням
коштів фізичних та юридичних осіб, у
результаті діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу
заінтересованою особою є інвестор
(особа, що придбала майнові права), член
відповідного кооперативу.

Для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна, будівництво
якого здійснювалося із залученням
коштів фізичних та юридичних осіб,
заявник подає: документ, що підтверджує
набуття у власність особою
закріпленого за нею об'єкта
будівництва, передбачений
законодавством (інвестиційний договір,
договір про пайову участь, договір
купівлі-продажу майнових прав тощо).

Як з'ясовано судом у ході розгляду
справи, підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами та не
спростовано представниками позивача,
третьою особою-1 до органу державної
реєстрації подано передбачені
Порядком № 868 документи, необхідні для
проведення державної реєстрації права
власності, а саме довідку від 20 лютого
2013 року № 03037 та технічний паспорт на
об'єкт нерухомого майна.

З наявної у матеріалах справи копії
довідки від 20 лютого 2013 року № 03037,
виданої від імені позивача за підписом
голови правління ОСОБА_4, вбачається, що
третя особа-1 є власником гаражного
боксу АДРЕСА_1. Суму пайового внеску за
гаражний бокс у розмірі 1630,00 грн.
сплачено 31 грудня 1995 року у повному
обсязі.

Факт сплати пайового внеску у розмірі
16300000,00 карбованців також
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією квитанції до
прибуткового касового ордеру № 5 від
31 грудня 1995 року.

У ході судового розгляду справи
відповідач-1 пояснила, що зазначений
(вичерпний) перелік документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації права власності, та наданих
третьою особою-1, обумовлений тим, що
гараж збудовано та введено в
експлуатацію ще у 1995 році, а державну
реєстрацію земельної ділянки
проведено до 2013 року.

Доводи представників позивача про те,
що третя особа-1 починаючи із 29 грудня
2005 року не є членом позивача,
спростовуються наявною у матеріалах
справи копією довідки від 20 лютого 2013
року № 03037, зі змісту якої вбачається,
що третя особа-1 є членом позивача
згідно з рішенням загальних зборів
(зборів уповноважених членів),
оформленим протоколом від 13 вересня 1995
року № 49, затвердженим в ВК райради від
13 жовтня 1995 року.

Слід також зазначити, що у матеріалах
справи міститься копія рішення
Апеляційного суду міста Києва від 07
серпня 2014 року у справі № 22-9546, з якої
вбачається, що 24 червня 2009 року
рішенням загальних зборів членів
позивача ОСОБА_4 обрано головою
правління позивача (протокол від 24
червня 2009 року № 5).

04 квітня 2013 року рішенням позачергових
загальних зборів членів позивача
ОСОБА_4 звільнений з посади голови
правління позивача (протокол від 04
квітня 2013 року № 7).

Поряд з цим, за результатами розгляду
справи № 22-9546: визнано неправомочними
позачергові загальні збори членів
позивача від 04 квітня 2013 року; визнано
недійсним рішення позачергових
загальних зборів членів позивача від 04
квітня 2013 року щодо звільнення з посади
голови правління позивача ОСОБА_4 та
обрання головою правління позивача
ОСОБА_5; скасовано реєстраційні дії у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
стосовно внесення змін, прийнятих на
зборах позивача від 04 квітня 2013 року, у
тому числі щодо обрання головою
правління позивача ОСОБА_5, які внесені
через відділ державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Солом'янської
районної у місті Києві державної
адміністрації.

Відповідно до ст. 319 Цивільного
процесуального кодексу України,
рішення або ухвала апеляційного суду
набирають законної сили з моменту їх
проголошення.

Таким чином, системно проаналізувавши
вище викладені норми та обставини, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

Враховуючи відсутність підстав для
задоволення основної вимоги, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення й похідної від
неї вимоги про зобов'язання
відповідача-2 внести запис до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
державної реєстрації прав та їх
обтяжень від 06 травня 2014 року № 12851826.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
обслуговуючого кооперативу
"Севастопольський" до державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Гриценко Людмили Леонідівни та
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову обслуговуючого кооперативу
"Севастопольський".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам та третім особам
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин