Справа № 826/12458/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінікал Трайл Лоджистік Україна"

до

Київської міжрегіональної митниці Міндоходів

про

визнання дій протиправними та скасування карток відмови в прийнятті ВДМ

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ “Клінікал Трайл Лоджистік Україна” (далі – позивач) звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними дій та скасування карток відмови у в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що листи-повідомлення Міністерства охорони здоров’я України про надання дозволу на ввезення на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів та висновки ДП «Державний експертний центр МОЗ України» щодо можливості початку клінічного випробування, є належними документами в розумінні Закону України «Про лікарській засоби», Порядку проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань і Типового положення про комісії з питань етики», затвердженого наказом МОЗ України від 23.09.2009 №690, Порядку ввезення на територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів» затвердженого наказом МОЗ України від 26.04.2011 №237, що надають право позивачу для оподаткування незареєстрованих в Україні лікарських засобів за ставкою ПДВ в розмірі 7%.

Відповідач - Київської міжрегіональної митниці мін доходів – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, які вмотивовані тим, що листи-повідомлення МОЗ України, на які посилається позивач є підставою для пропуску на митну територію незареєстрованих в Україні лікарських засобів, проте оподатковуються такі лікарські засоби в загальному порядку, за ставкою ПДВ в розмірі 20%, оскільки позивачем не надано до митного оформлення дозволу МОЗ України на проведення клінічних випробувань.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між ТОВ “Клінікал Трайл Лоджистік Україна” та ООО «Санофи-Авентис Украина» укладено договір про надання послуг від 23.09.2010 № СА-001, предметом якого є проведення клінічних досліджень лікарських засобів.

З метою митного оформлення товару, що надійшов відповідно до вказаного вище контракту позивачем подано наступні митні декларації: №125120105/2014/316601 товар: незареєстровані лікарські засоби дозволені для застосування в межах клінічних випробувань, що містять модифіковані Імунобіологічні продукти SAR231893 (REGN668) 150 мг/мл (300мг/2мл) розчин для ін’єкцій у флаконах №1 – 90 наборів; №125120105/2014/315716, товар: незареєстровані лікарські засоби дозволені для застосування в межах клінічних випробувань, що містять модифіковані Імунобіологічні продукти SAR231893 (REGN668) 150 мг/мл (300мг/2мл) розчин для ін’єкцій у флаконах №1 – 200 наборів; №100290003/2014/415021 товар: незареєстровані лікарські засоби дозволені для застосування в межах клінічних випробувань, без вмісту вітамінів, алкалоїдів, антибіотиків, гормонів та спирту, не мстить наркотичних речовин та прекурсорів, не розфасовані для роздрібної торгівлі, не в аерозольній упаковці AVEG10 (Лінсисенатид) 0,1 мг/мл розчин для ін’єкцій у попередньо наповнених ручках №4 – 30 наборів.

З матеріалів справи вбачається, що по вказаних митних деклараціях позивачем застосовано ставку оподаткував ПДВ у розмірі 7%.

Судом встановлено, що за результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, митним органом, прийнято наступні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення:

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пп «в» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах, зокрема, 7 відсотків по операціях з: постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Ставка 0 відсотків застосовується до операцій, визначених в ст. 195 ПК.

Згідно з п. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, ставка податку становить 20 відсотків.

З системного аналізу викладеного вбачається, що митне оформлення незареєстрованих лікарських засобів для проведення клінічних випробувань без дозволу на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я оподатковується податком на додану вартість ставкою 20 відсотків від бази оподаткування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про лікарській засоби» контроль за ввезенням на митну територію України лікарських засобів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів. Незареєстровані лікарські засоби можуть ввозитись на митну територію України для, зокрема, проведення доклінічних досліджень, фармацевтичної розробки і клінічних випробувань.

Порядок ввезення лікарських засобів у зазначених випадках (крім ввезення для переміщення транзитом через територію України або для поміщення в митний режим митного складу) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до положення про Міністерство охорони здоров’я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №467/2011, Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, затверджує порядки: надання одноразового дозволу на ввезення на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів, ввезення і вивезення зразків біологічного матеріалу та супутніх матеріалів, призначених для проведення доклінічних, клінічних випробувань і наукових досліджень; дозволяє ввезення незареєстрованих в Україні лікарських засобів у встановленому законодавством порядку; приймає рішення про проведення клінічних випробувань лікарських засобів.

Згідно розділу ІІ Порядку №237 повідомлення - лист із зазначенням інформації щодо можливості або неможливості ввезення на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів, засвідчений підписом керівника уповноваженого підрозділу Міністерства охорони здоров'я України або його заступників, який видається за наслідками відповідного опрацювання наданих заявником документів на безоплатній основі.

Відповідно до розділу ІІІ Порядку №237 незареєстровані лікарські засоби можуть ввозитись на митну територію України без права реалізації у випадках, зокрема, клінічних випробувань.

Пунктом 4.3. Порядку №237 при ввезенні на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів з метою проведення клінічних випробувань та державної реєстрації до Міністерства охорони здоров'я України подаються, зокрема, лист-підтвердження державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я" із зазначенням мети ввезення та необхідної кількості незареєстрованого лікарського засобу, торговельного найменування (за наявності міжнародного непатентованого найменування), форми випуску, виробника, походження та його належності до наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів та інформації щодо погодження протоколу клінічного випробування та копія рішення про затвердження програми клінічних випробувань та їх проведення.

Згідно із наказом МОЗ України від 23.09.2009 №690 «Про затвердження Порядку проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань і Типового положення про комісії з питань етики» клінічні випробування можуть проводитись у лікарських профілактичних закладах, які визначаються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров’я на підставі позитивного висновку експертизи матеріалів щодо проведення клінічного випробування, який надається ДП «Державний експертний центр МОЗ України» та затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров’я

З системного аналізу викладеного вбачається, що лист-підтвердження та експертний висновок державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я" не є рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів в розумінні п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивачем для митного оформлення товарів було надано до митного органу висновок щодо проведення клінічного випробування виданий державним експертним центром МОЗ України №596/КД від 08.05.2014, лист-повідомлення (щодо ввезення незареєстрованого лікарського засобу) МОЗ України №18.01-03КВ1108 від 09.07.2014.

Отже, лист-повідомлення (щодо ввезення незареєстрованого лікарського засобу) МОЗ України №18.01-03КВ1108 від 09.07.2014 є підставою для пропуску на митну територію України незареєстрованого лікарському засобу, проте оподаткування таких лікарських засобів здійснюється за загальною ставкою 20 відсотків від бази оподаткування.

Суд зауважує, що позивачем до митного оформлення не було надано дозволу на проведення клінічних випробувань наданого МОЗ України. Висновок ДП «Державний експертний центр МОЗ України» щодо проведення клінічного випробування наданий позивачем до митного оформлення не є рішенням МОЗ України в розумінні п 193. 1 ст. 193 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, висновок митного органу про відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах ставки податку на додану вартість у розмірі 7 відсотків на думку суду є обґрунтованим та знайшов підтвердження під вас вирішення справи.

Як зазначено вище, згідно з п. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, ставка податку становить 20 відсотків.

Згідно з ч. 11, 12 ст 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Оскільки, позивачем при поданні вказаних вище митних декларацій безпідставно застосовано ставку ПДВ 7 %, що є підставою для відмови у прийняття митної декларації, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний орган діяв в межах наданих повноважень відповідно до згадуваних вище норм чинного законодавства України, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття рішень.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем під час судового розгляду справи не доведено та не надано належних доказів на обґрунтування прийнятих рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда