Справа № 755/23154/14-а
Суддя: Антипова Л. О.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"17" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, суд
Позивач звернулася до суду з позовом до
Управління пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії.
Свої вимоги мотивує тим, що 18.04.2014 року
представник позивача, за довіреністю,
звернувся до УПФ Дніпровського району
м. Києва із заявою про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, при
цьому додавши до заяви копію
легалізованої апостилем довіреності, у
якій прописано право представника
позивача на представництво інтересів
позивача у пенсійному фонді, однак йому
було відмовлено та повідомлено про те,
що рішення Конституційного Суду
України №25-рп/2009 поширюється на осіб,
які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07.10.2009 р., а
також відсутній механізм реалізації
цього рішення. Позивач вважає таку
відмову неправомірною, в зв'язку із чим
і вимушений звернутися до суду з даним
В судове засідання позивач не з'явився,
в своїй заяві підтримав позовні вимоги
та просив розглянути справу у його
відсутність, на підставі наданих
Представник Управління пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову
позивач на обліку в Управлінні не
перебувала та пенсію не отримувала та
станом на 1993 рік не досягла пенсійного
віку - 55 років. Крім того, нею не надано
жодного доказу, який підтверджує факт
отримання пенсії за віком в Управлінні.
13 березня 2014 року представник позивача
ОСОБА_2 подав до Управління заяву про
поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з
07.10.2009 р. на підставі рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009, яким визнано недійсними
положення пункту 2 частини першої
статті 49 та другого речення статті 51
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV,
однак йому було відмовлено у зв'язку із
тим, що посилання на вказане рішення, як
підставу виплати пенсії є помилковим,
оскільки у Рішенні Конституційного
Суду України зазначається про право
громадянина України на одержання вже
призначеної пенсії. Отже, правові
підстави для поновлення виплати пенсії
позивачу ОСОБА_1 відсутні. На підставі
наведеного, представник відповідача
просила відмовити в задоволенні позову
Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи та зібрані
по справі докази, приходить до
Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
В судовому засіданні встановлено, що
позивач на обліку в Управлінні не
перебувала та пенсію не отримувала та
станом на 1993 рік не досягла пенсійного
13 березня 2014 року представник позивача
ОСОБА_2 подав до Управління заяву про
поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з
07.10.2009 р. на підставі рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009, яким визнано недійсними
положення пункту 2 частини першої
статті 49 та другого речення статті 51
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
Посилання Позивача на вказане рішення,
як підставу виплати пенсії є
помилковим, оскількі у Рішенні
Конституційного Суду України
зазначається про право громадянина
України на одержання вже призначеної
На виконання рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009
розроблено проекти Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України» та постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку виплати пенсій громадянам, які
виїхали на постійне місце проживання
До прийняття зазначеного проекту
Закону залишається чинною стаття 92
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», якою передбачено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються, а пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед від'їздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
Відповідно ч.1 ст.47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що пенсія
виплачується щомісяця у строк не
пізніше 25 числа місяця, за який
виплачується пенсія, виключно в
грошовій формі за зазначеним у заяві
місцем фактичного проживання
пенсіонера в межах України.
Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ним
чинності.

Оскільки стаття 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та ч.1 ст.47
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не визнані
Конституційним Судом України
неконституційними, тому є чинними та
підлягають застосуванню у даних
правовідносинах.

Положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втрачають чинність з
07.10.2009 р., тобто від дати прийняття
рішення Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009.

Виходячи з цього, рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 р.

Відповідно до частини 1 статті 64
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян на
соціальний захист конкретизовані у
Законах України «Про пенсійне
забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Основах законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Статтею 3 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування право на
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
згідно з цими Основами мають
застраховані громадяни України,
іноземні громадяни, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено законодавством України, а
також міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Ч. 4 ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що іноземці
та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку, передбачених цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

В ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» зазначено, що пенсійне
забезпечення громадян України, що
проживають за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами.

Як зазначалося раніше, чинним
законодавством України передбачено, що
виникнення права на пенсію для
іноземців та осіб без громадянства
пов'язується з умовою їх постійного
проживання на території України або
укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення - в разі
проживання таких осіб в іншій країні.

В зв'язку з тим, що міжнародний договір
з питань пенсійного забезпечення між
Україною та США, який передбачав би
інші умови призначення та виплати
пенсій, на даний час чинності не набув,
підстави для поновлення виплати пенсії
позивачу відсутні.

Законодавством не визначено процедуру
виплати пенсії громадянам України, які
проживають за її межами в країнах, з
якими не укладено міждержавних угод
стосовно призначення та виплати
пенсій.

На виконання рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009
розроблено проекти Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України» та постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку виплати пенсій громадянам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон».

Також Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено порядок
призначення пенсій, дотримання якого
виключає наявність спірних
правовідносин між сторонами щодо
призначення пенсій.

Частина перша ст.44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказує на те, що заява про
призначення (перерахунок ) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
зазначеного вище Закону, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 р. №22-1,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27.12.2005 р. за №1566/11846. Згідно п.1
вказаного Порядку заява про
призначення пенсії непрацюючим
громадянам подається заявником
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку
передбачено, що до заяви про
призначення пенсії за віком додаються
,зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) особи.

Відповідно до пункту 16 Порядку особа,
яка звертається за пенсією (незалежно
від виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ,що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації) та вік, а за приписами п.29
Порядку за документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім
пенсіонерам незалежно від виду пенсії
призначаються та виплачуються за
місцем проживання.

На підставі вищенаведеного позовні
вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, є
безпідставними а тому задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилалися сторони та
їх представники як на підставу своїх
вимог, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
приходить до висновку відмову в
задоволенні позову, оскільки позивачем
не надано до суду жодних доказів на
підтвердження вимог, викладених у
позовній заяві.

Зважаючи на викладене та керуючись
ст.ст. 6 - 10, 14, 71, 86, 159-163, 167, ч. 4 ст. 183-2 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена
сторонами до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва у
10-ти денний термін з дня отримання
копії постанови

Суддя: