Справа № 816/2546/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 р.Справа № 816/2546/14

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавської
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
29.07.2014р. по справі № 816/2546/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кашкан логістик"

до Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавської
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кашкан логістик"
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 12
травня 2014 року №/932.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014року
адміністративний позов ТОВ "Кашкан
логістик" задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від12
травня 2014 року №/932. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кашкан логістик"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 487,20 грн .

Кременчуцькою ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, вважає, що суд при
винесенні цього судового рішення
порушив норми матеріального і
процесуального права та просить суд
апеляційної інстанції постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014р.
скасувати, прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ИРВ "Кашкан логістик"
зареєстровано як юридичну особу 11
березня 2010 року Виконавчим комітетом
Комсомольської міської ради
Полтавської області, ідентифікаційний
код 36965823, про що видано свідоцтво серії
А01 №354079, копія якого наявна у
матеріалах справи .

В період з 07 квітня 2014 року по 11 квітня
2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Кашкан логістик" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Кашкан логістик" за період з 01
вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року, за
результатами якої перевірки
відповідачем складено Акт від 18
вересня 2014 року №1118/16-03-22-02-12/36965823 .

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 201.1, пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, у
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму222120,00
грн., у тому числі за вересень 2013 року
на суму 222120,00 грн.

Із пояснень представника відповідача у
судовому засіданні встановлено, що під
час написання Акту перевірки у даті
Акту допущено описку, а саме замість 18
квітня 2014 року зазначено 18 вересня 2014
року.

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 12 травня 2014
року №/932, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 333180,00 грн., у тому числі
222120,00 грн. за основним платежем, 1110605,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

За результатами процедури його
адміністративного оскарження
податковими органами залишено без змін
спірне податкове повідомлення-рішення.

Підставою для зазначених висновків
перевірки є посилання на акт ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 11 лютого 2014 року №57/22-03/32887470
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Експрес плюс" з
питання дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
ТОВ "Авелин" за вересень 2013 року. Так,
контролюючим органом встановлено, що
ТОВ "Експрес плюс" не знаходиться за
юридичною адресою, не можливо
встановити, який саме товар було
транспортовано між "ТОВ Експрес плюс"
та контрагентами та чи було фактичне
транспортування, оскільки документи по
товарним відносинам не надані. В акті
перевірки зазначено, що ймовірними
ризиковими контрагентами, якими за
даними АРМу "Журнал звірки податкових
зобов'язань в розрізі контрагентів"
сформовано податкові зобов'язання за
вересень 2013 року є ТОВ "Кашкан логістик"
(код 36965823) на суму ПДВ 222120,00 грн. Таким
чином, контролюючим органом зроблено
висновок, що ненадходження податку на
додану вартість до бюджету є наслідком
того, що ТОВ "Експрес плюс", якому
перераховані відповідні суми податку
на додану вартість, який і повинен був
сплатити відповідну суму податку до
Державного бюджету України, та,
відповідно, податку до бюджету не
сплачувало, що свідчить про
невідповідність вимогам Податкового
кодексу України всіх податкових
накладних, виданих у відповідних
періодах, та безпідставність включення
відповідних сум до податкового кредиту
з податку на додану вартість ТОВ
"Кашкан логістик" .

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведений факт
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Колегією суддів встановлено та з
матеріалів справи вбачається, що 29
липня 2013 року між ТОВ "Експрес плюс"
(Підрядник) та ТОВ "Кашкан логістик"
(Замовник) укладено договір підряду
№29-07/13 .

Згідно пункту 1.1. умов якого Підрядник
зобов'язується виконати власними, а при
необхідності - і залученими силами,
будівельно-монтажні роботи на об'єкті:
"Будівництво складу з
адміністративно-побутовими
приміщеннями за адресою: м. Павлоград,
вул. Дніпровська, 294-а" у відповідності
до вимог наданої Замовником
документації на виконання робіт в
установлений даним Договором строк.

Відповідно до пункту 1.3. умов Договору
вичерпний перелік робіт (об'єм, види,
зміст) їх вартість зазначаються у
кошторисі (складених у відповідності з
ДБН), який є невід'ємною частиною даного
Договору.

Порядок здачі-приймання виконаних
робіт урегульовано розділом 8 умов
Договору, відповідно до умов якого
здача-прийняття робіт здійснюється
шляхом підписання Актів приймання
виконаних підрядних робіт за формою
КБ-2в, довідки про вартість виконаних
підрядних робіт за формою КБ-3.

27 листопада 2013 року уповноваженими
особами ТОВ "Експрес плюс" та ТОВ
"Кашкан логістик" підписано Додаткову
угоду №1 до Договору підряду від 29
липня 2013 року №29-07/13, згідно якої
змінено пункт 3.1. умов Договору,
виклавши його у наступній редакції:
"загальна сума даного Договору складає
4852026,80 грн., у тому числі ПДВ 808671,13 грн".

На виконання умов вищезазначеного
Договору, з урахуванням Додаткової
угоди, а також на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, позивачем залучено до
матеріалів справи, а судом досліджено
завірені належним чином копії
наступних документів:

- податкових накладних від 16 вересня 2013
року №9 на загальну суму 500000,00 грн., у
тому числі ПДВ 83333,33 грн.; від 18 вересня
2013 року №10 на загальну суму 500000,00 грн., у
тому числі ПДВ 83333,33 грн.; від 20 вересня
2013 року №11 на загальну суму 332720,00 грн., у
тому числі ПДВ 55453,33 грн.;

- довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за вересень 2013 року ;

- акту приймання виконаних будівельних
робіт за вересень 2013 року;

- підсумкової відомості ресурсів за
вересень 2013 року;

- розрахунку загальновиробничих витрат
до Акту КБ-2в.

Зазначені податкові накладні
оформлені згідно із вимогами статті 201
Податкового кодексу України, підписані
та скріплені печаткою контрагента
позивача ТОВ "Експрес плюс" (), яке на момент її видачі
знаходилося в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та було зареєстровано
платником ПДВ, із Акту перевірки
вбачається, що порушень при їх
оформленні перевіряючими у ході
проведення перевірки не встановлено.

Довідка, акт, відомість та розрахунок
були досліджені у судовому засіданні,
зі змісту судом встановлено перелік
виконаних робіт, а також у якій
кількості, одиниці виміру та яким чином
визначалася калькуляція за виконані
роботи.

Оплата за виконані роботи проведена у
повному обсязі, що не заперечується
відповідачем та підтверджується Актом
перевірки.

Виконання договору характеризується
дотриманням кожною стороною його умов:
виконанням робіт та їх оплатою, що
підтверджується матеріалами справи.

В Акті перевірки працівниками
контролюючого органу зазначено про
неможливість підтвердження виконання
ТОВ "Експрес плюс" підрядних робіт,
передбачених договором, однак
зазначені доводи спростовуються
наступними фактами.

Контрагент позивача ТОВ "Експрес плюс"
має ліцензію на здійснення
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури
серії АВ №590327, виданої Інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області строком
дії з 13 грудня 2011 року по 31 грудня 2016
року.

Також, ТОВ "Експрес плюс" отримано
дозвіл Територіального управління
Держгірпромнагляду по
Дніпропетровській області на
виконання робіт підвищеної небезпеки
та на експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки
№755.11.12-45.21.1 строком дії з 19 серпня 2011
року по 19 серпня 2016 року.

Факт отримання 13 грудня 2011 року
ліцензії та 19 серпня 2011 року дозволу
свідчить про наявність у контрагента
позивача ТОВ "Експрес плюс" необхідного
обсягу трудових ресурсів, виробничого
обладнання, транспортного обладнання
для здійснення вказаного виду
діяльності, оскільки отриманню
ліцензії передує подання ряду
документів, зокрема, відомостей про
виробничо-технічну базу, склад
працівників за професійним та
кваліфікаційним рівнем, технологію
виробництва, інформаційно-правове,
нормативно-технічне забезпечення, про
наявну систему контролю якості
виконання робіт.

В підтвердження реальності здійснення
підрядних робіт позивачем до позовної
заяви додано завірені належним чином
копії декларацій про початок
виконання будівельних робіт, про
готовність об'єкта до експлуатації ,
копії світлин виконання будівельних
робіт.

З копії декларації про готовність
об'єкта до експлуатації судом
встановлено, що у графі 4 "Інформація
про генерального підрядника" зазначено
ТОВ "Експрес плюс".

В підтвердження подальшого
використання ТОВ "Кашкан логістик"
побудованого приміщення (складу),
позивачем також залучено до матеріалів
справи копію рішення Виконавчого
комітету Павлоградської міської ради
про присвоєння поштової адреси будівлі
складу від 23 жовтня 2013 року №691 та
копію свідоцтва про право власності на
нерухоме майно склад з
адміністративно-побутовими
приміщеннями.

Відповідач не заперечує той факт, що
спірні господарські операції
відображено у бухгалтерському обліку
ТОВ "Кашкан логістик" та декларації з
податку на додану вартість.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку , що господарські
операції позивача з ТОВ "Експрес плюс"
підтверджуються первинними
документами, мали реальний характер,
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, а відтак позивачем
правомірно віднесено суми податку,
сплаченого у зв'язку з придбанням
товару у ТОВ "Експрес плюс" до
податкового кредиту.

ТОВ "Експрес плюс" на момент здійснення
господарських операцій зареєстровано
в Єдиному державному реєстрі, мало
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Колегія суддів зазначає , що податкові
накладні оформлені належним чином, з
акту перевірки вбачається, що порушень
при їх оформленні перевіряючими у ході
проведення перевірки не встановлено.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту , в його діях не має порушень
вимог Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
сформовано податковий кредит.

Посилання відповідача про
неможливість проведення перевірки ТОВ
"Експрес плюс" , про не знаходження за
юридичною адресою, не можливість
встановлення, який саме товар було
транспортовано між "ТОВ Експрес плюс"
та контрагентами та чи було фактичне
транспортування тощо, суд не бере до
уваги, оскільки Податковий кодекс
України не ставить право платника ПДВ
на податковий кредит в залежність від
дій або бездіяльності його
контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Норми Податкового кодексу України не
пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальників 2-го чи
іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений
і не визначений обов'язок підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесеного
податкового повідомлення - рішення
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 травня 2014
року №/932 не відповідає вимогам
чинного законодавства та підлягає
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Полтавської області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.07.2014р.
по справі № 816/2546/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Тацій Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 23.09.2014 р.