Справа № 826/12444/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_6 до Головного
управління юстиції у Київській області
про визнання протиправними акт та
припис ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправними припису про недопущення
повторних порушень від 11.08.2014 №39/14 та
акту позапланової невиїзної перевірки
арбітражного керуючого від 07.08.2014 №59/14.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що висновки акту від
07.08.2014 №59/14 позапланової невиїзної
перевірки діяльності арбітражного
керуючого про порушення позивачем норм
ст. 124 Конституції України, ч. 4 ст. 8. ст. 26
Закону України «про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом ч. 2 ст. 4-1. ч. 1, 2
ст. 4-5, ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України є
необґрунтованим, що свідчить про
протиправність прийнятого на його
Представник відповідача -
Головного управління юстиції у
Київській області - в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та
зазначив, що оскаржені акт та припис не
порушує права та інтереси позивача.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
ОСОБА_6 є арбітражним керуючим -
розпорядником майна ТОВ «Тахтаївський
Міністерство юстиції України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Мінюст України діє в межах
повноважень, визначених Положенням про
Міністерство юстиції України,
затвердженим Указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 395/2011, у своїй
діяльності керується Конституцією та
Законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
іншими актами законодавства України, а
також дорученнями Президента України.
Мін'юст України є державним органом з
Згідно з розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 16.11.2011 р. № 1135-р
"Питання Міністерства юстиції" з 21.11.2011
р. Міністерство юстиції розпочало
виконувати функції державного органу з
питань банкрутства, визначені Указом
Президента України від 06.04.2011 р. № 395.
Одночасно з цим набрали чинності всі
нормативно-правові акти Мін'юсту з
Так, зокрема, наказом Міністерства
юстиції України від 27.06.2013 р. № 1284/5, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
затверджено Порядок контролю за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) (надалі -
Відповідно до п. 1.3 Порядок, контроль за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) (далі -
арбітражний керуючий) здійснюють
Міністерство юстиції України (далі -
Мін'юст) як державний орган з питань
банкрутства та за дорученням Мін'юсту
України головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі як
територіальні органи з питань
банкрутства (далі - орган контролю).
Згідно з п. п. 2.1, вищезазначеного
Порядку, контроль за діяльністю
арбітражних керуючих здійснюється
шляхом проведення планових і
позапланових перевірок.
У відповідності до п. 2.6 Порядку №1284/5,
підставами для проведення
позапланової перевірки є: подання
арбітражним керуючим письмової заяви
до органу контролю про проведення
перевірки за його бажанням; звернення
(скарги) фізичних та юридичних осіб
щодо дій арбітражного керуючого з
викладенням обставин невиконання або
неналежного виконання ним покладених
на нього повноважень, з яких вбачається
необхідність проведення додаткового
контролю; виявлення недостовірності
даних, заявлених у документах, поданих
арбітражним керуючим для отримання
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора), або у
документах обов'язкової звітності,
поданих арбітражним керуючим;
неподання у встановлений строк
арбітражним керуючим документів
обов'язкової звітності; перевірка
виконання арбітражним керуючим
розпоряджень, виданих за результатами
проведення планових чи позапланових
перевірок органом контролю;
встановлення Дисциплінарною комісією
невідповідності висновків акта
перевірки вимогам законодавства,
зазначеного в пункті 2.2 цього розділу,
та направлення звернення (скарги), що
було(а) підставою для проведення
відповідної позапланової перевірки,
для про/едення додаткового контролю;
рішення Дисциплінарної комісії щодо
проведення органами контролю
додаткового контролю на підставі заяв
та скарг, які надійшли на розгляд
Дисциплінарної комісії.

Позапланова перевірка здійснюється
Мін'юстом або територіальними органами
з питань банкрутства за наявності
доручення Мін'юсту на її проведення. У
разі надходження на адресу
територіального органу з питань
банкрутства звернення від фізичної чи
юридичної особи про невиконання або
неналежне виконання арбітражним
керуючим покладених на нього
повноважень територіальний орган
надсилає відповідне звернення до
Мін'юсту для вирішення питання щодо
проведення позапланової перевірки.
Мін'юст аналізує звернення, які
надійшли на його адресу, та, у разі якщо
з таких звернень вбачається
необхідність проведення додаткового
контролю з боку державного органу з
питань банкрутства, здійснює
позапланову перевірку або надає
доручення на проведення позапланової
перевірки територіальному органу з
питань банкрутства. Мін'юст з метою
контролю за проведенням перевірок
територіальними органами з питань
банкрутства має право у дорученні на
проведення позапланової перевірки
зобов'язати територіальний орган з
питань банкрутства погодити з
Мін'юстом проект Довідки.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі скарги громадянина ОСОБА_3
від 15.05.2014 наказів від 11.07.2014 №417/12, від
29.07.2014 №516/12 проведено позапланової
перевірки діяльності арбітражного
керуючого ОСОБА_6, за результатом якої
складено довідку від 29.07.2014 №51/14.

Пунктом 6.1 Порядку контролю визначено,
що арбітражний керуючий має право
протягом п'яти робочих днів після
складення Довідки надати в письмовій
формі свої пояснення, зауваження,
заперечення до неї разом з необхідними
документами або усунути виявлені під
час перевірки порушення та надати
інформацію про це комісії.

Відповідно до п. 6.3. Порядку контролю
орган контролю зобов'язаний протягом
двох робочих днів після завершення
строку на надання арбітражним керуючим
заперечень щодо Довідки опрацювати
надані арбітражним керуючим пояснення,
зауваження, заперечення і документи та
скласти акт перевірки.

Судом встановлено, що на підставі
матеріалів перевірки діяльності
арбітражного керуючого ОСОБА_6
відповідачем складено акт від 07.08.2014
№59/14 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем норм ст. 124
Конституції України, ч. 4 ст. 8. ст. 26
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом ч. 2 ст. 4-1. ч. 1, 2
ст. 4-5, ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до п 6.7. Порядку №1284/5 у
разі виявлення під час перевірки
порушень у діяльності арбітражного
керуючого орган контролю на підставі
акта перевірки за наявності
відповідних підстав виносить припис
про недопущення повторних порушень
(додаток 7) (далі - припис) та (або)
розпорядження про усунення виявлених
порушень (додаток 8) (далі -
розпорядження).

Згідно із пп. 6.7.1. Порядку №1284/5 орган
контролю виносить розпорядження щодо
порушень, які можуть бути усунені
арбітражним керуючим, а щодо інших
порушень - припис.

Підпунктом 6.7.2. Порядку №1284/5 припис або
розпорядження виноситься органом
контролю на підставі акта перевірки не
пізніше ніж на третій робочий день з
дня підписання акта перевірки та
надається арбітражному керуючому
особисто або надсилається йому
рекомендованим листом та електронною
поштою.

Відповідно до п. 6.10. Порядку №1284/5 у
приписі міститься інформація про
виявлені під час перевірки порушення,
які усунути неможливо, та зобов'язання
арбітражного керуючого не допускати
аналогічних порушень.

У разі якщо арбітражним керуючим
протягом року не вчинено аналогічних
вказаним у приписі порушень, припис
вважається виконаним.

З матеріалів справи вбачається. що
відповідачем на підставі акту
перевірки винесено припис про
недопущення повторних порушень від
11.07.2014 №39/14 за результатами
позапланової невиїзної перевірки
арбітражного керуючого ОСОБА_6
свідоцтво НОМЕР_1 про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого видане 26.02.2014.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що відповідач наділений
згідно згадуваних норм наділений
повноваженнями щодо складання акту
перевірки та припису про недопущення
повторних порушень.

Як зазначено вище, відповідач дійшов
висновку про порушення позивачем норм
ст. 124 Конституції України, ч. 4 ст. 8. ст. 26
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом ч. 2 ст. 4-1. ч. 1, 2
ст. 4-5, ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що ухвалою
Господарського суду Полтавської
області від 18.04.2014 у справі №917/2096/13
затверджено реєстр вимог кредиторів
ТОВ «Тахтаївський граніт» та
зобов'язано розпорядника майна
(позивача) скликати та провести перші
загальні збори кредиторів, на яких
призначити кількісний склад комітету
кредиторів та обрати його членів.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України - судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України -
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 4 ст. 8 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ухвали та постанова про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури, прийняті
господарським судом у справі про
банкрутство, набирають законної сили з
моменту їх прийняття, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого господарський суд України від
26.12.2013 р. N 01-06/1862/2013 згідно із статтею 8
Закону оскарженню підлягають: в
апеляційному порядку - постанова про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури; усі
ухвали місцевого господарського суду,
прийняті у справі про банкрутство, крім
випадків, передбачених Господарським
процесуальним кодексом України (далі -
ГПК) та Законом. До числа оскаржуваних
належать й ухвали про відмову в
прийнятті заяви про порушення справи
про банкрутство та про повернення
заяви про порушення справи про
банкрутство, а також ухвали, які
стосуються процедури досудової
санації, а саме про: повернення заяви
про затвердження плану досудової
санації; затвердження плану досудової
санації; відмову в затвердженні плану
досудової санації.

Наведений перелік судових рішень, що
підлягають оскарженню, є вичерпним, і
тому подання апеляційних або
касаційних скарг на інші судові
рішення, прийняті у справі про
банкрутство, тягне за собою наслідки у
вигляді відмови в прийнятті
відповідної апеляційної або
касаційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 у справі
№917/2096/13 скасовано ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 18.04.2014 у вказаній справі в
частині визнання та включення до
реєстру вимог кредиторів ТОВ
«Тахаївський граніт» кредиторських
вимог ФОП ОСОБА_5 на суму 301 147 грн.. з
яких 300 000 заявлені вимоги 1147 грн.
судовий збір.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4-5 Господарського
процесуального кодексу України -
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на всій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, встановленому цим
Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
-рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

З системного аналізу викладеного
вбачається, що ухвала господарського
суду Полтавської області від 18.04.2014 у
справі №917/2096/13 була оскаржена в
апеляційному порядку, що унеможливило
її виконання у встановлений судом
строк (до 26.05.2014), що свідчить про
обґрунтованість доводів позивача.

Частинами першою та другою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Отже судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень є такими,
що порушують права і свободи особи в
тому разі, якщо, по-перше, такі рішення,
дія чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Позивачем не доведено суду, які
саме його права та охоронювані законом
інтереси порушені внаслідок вчинення
відповідачем оскаржуваних дій, а саме
складанню акту перевірки та припису
про недопущення повторних порушень.

З огляду на те, що завданням
адміністративного судочинства захист
прав, свобод та інтересів осіб,
враховуючи, що акт перевірки та припис
про недопущення повторних порушень не
мають безпосереднього впливу на
суб'єктивні права та обов'язки позивача
не позбавляють можливості реалізувати
належне позивачу права та не
покладають на цю особу будь-якого
обов'язку, отже суд не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
12.09.2014