Справа № 712/2589/14-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
712/2589/14-а Головуючий
у 1-й інстанції: Пироженко В.Д.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Соснівського районного
суду м. Черкаси від 06 червня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Черкасах Черкаської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії та
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління пенсійного фонду України в
м. Черкаси Черкаської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та стягнення моральної шкоди, та
просив визнати неправомірними дії
відповідача по включенню періоду
отримання допомоги по безробіттю з 17
лютого 2006 року по 11 лютого 2007 року в
період розрахунку коефіцієнта
заробітної плати, що використовується
для розрахунку пенсії. Зобов'язати
відповідача виключити з періоду
розрахунку коефіцієнта заробітної
плати, що використовується для
розрахунку пенсії, зазначений період
отримання допомоги по безробіттю,
зробити перерахунок нарахованого
розміру пенсії, починаючи з 15 серпня 2013
року з врахуванням внесених змін до
системи персоніфікованого обліку
згідно архівної довідки відповідно до
рішень Соснівського районного суду м.
Черкаси і Київського апеляційного
адміністративного суду по справі
№712/6307/13-а, та провести виплату.
Зобов'язати відповідача відшкодувати
моральні збитки в розмірі 20 000 грн.

Постановою Соснівського районного
суду міста Черкаси від 06 червня 2014 року
адміністративний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 перебуває на обліку в
Управлінні з 15.08.2013 року та отримує
пенсію відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Так позивач не погоджуючись з
нарахованим розміром пенсії звернувся
до суду з вказаним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3, має страховий стаж 42 роки 02
місяці 26 днів.

Для розрахунку пенсії позивача,
відповідачем враховано заробітну
плату за період роботи з 01.07.2000 року по
30.09.2005 року, з 01.11.2005 року по 31.05.2008 року, з
01.07.2008 року по 31.07.2008 року, з 01.09.2008 року
по 30.09.2008 року, з 01.11.2008 року по 26.01.2009
року, з 01.03.2009 року по 30.06.2009 року, з 01.09.2009
року по 31.12.2010 року, з 01.02.2011 року по
31.12.2011 року та з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року
з якого виключено період (проведено
оптимізацію) з 01.07.2008 року по 31.07.2008 року,
з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року, з 01.11.2008 року
по 26.01.2009 року, з 01.03.2009 року по 30.06.2009
року, з 01.09.2009 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2011
року по 31.12.2011 року з 01.09.2012 року по 30.09.2012
року.

Також, додатково виключено період
отримання допомоги по безробіттю з
17.02.2006 року по 11.02.2007 року.

Неповні місяці - серпень 2005 року, січень
2008 року, та березень 2008 року враховані
пропорційно до страхового стажу (55
днів).

Коефіцієнт заробітної плати до
оптимізації - 1,71356. Коефіцієнт
заробітної плати після оптимізації -
2,26953.

З наведеного вбачається, що вимоги
позивача стосовно визнання
неправомірними дій відповідача по
включенню періоду отримання допомоги
по безробіттю з 17.02.2006 року по 11.02.2007
року в період розрахунку коефіцієнта
заробітної плати та зобов'язання
виключити даний період з періоду
розрахунку коефіцієнта заробітної
плати є безпідставними, оскільки дані
місяці і так не враховані при
розрахунку коефіцієнта заробітної
плати.

Щодо вимог позивача в частині
зобов»язання відповідача зробити
перерахунок нарахованого розміру
пенсії починаючи з 15.08.2013 року, з
врахуванням внесених змін до системи
персоніфікованого обліку, відповідно
до рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси та провести виплати, суд
вважає, що також не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 22.07.2013 року за позовом
ОСОБА_3 зобов'язано Управління
Пенсійного Фонду України в м.Черкаси
внести зміни до системи
персоніфікованого обліку згідно
архівної довідки №1347 від 22.06.2012 року,
виданої ОСОБА_3 архівним відділом
департаменту управління справами
Черкаської міської ради.

Як встановлено в судовому засіданні,
дане рішення суду виконано, про що
свідчить протокол УПФ України в м.
Черкаси від 31.01.2014 року та постанова про
закінчення виконавчого провадження
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Черкаській області від 16.01.2014
року в зв'язку з повним фактичним
виконанням рішення суду.

Абзацом 1 частини 1 статті Закону №1058-IV
передбачено, що для обчислення пенсії
враховується заробітна плата (дохід) за
будь-які 60 календарних місяців
страхового стажу підряд до 1 липня 2000
року, незалежно від перерв, та за весь
період страхового стажу починаючи з 1
липня 2000 року. У разі якщо страховий
стаж становить менший період, ніж
передбачено абзацом першим цієї
частини, враховується заробітна плата
(дохід) за фактичний страховий стаж. За
вибором особи, яка звернулася за
пенсією, з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, виключається
період до 60 календарних місяців
страхового стажу підряд за умови, що
зазначений період становить не більше
ніж 10 відсотків тривалості страхового
стажу, врахованого в одинарному
розмірі. У всіх випадках, крім випадку,
передбаченого абзацом другим частини
першої цієї статті, період, за який
враховується заробітна плата, після
виключення 10 відсотків тривалості
страхового стажу, не може бути меншим
ніж 60 календарних місяців.

Відповідно до абзацу першого частини 1
статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж -
період (строк), протягом якого особа
підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок. У абзаці
третьому цієї частини статті 24
законодавець установив норму про
включення до страхованого стажу
періоду, протягом якого особа, яка
підлягала загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню на
випадок безробіття, отримувала
допомогу по безробіттю (крім
одноразової її виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності).

Абзац п'ятий частини першої статті 40
Закону №1058-IV передбачає врахування для
обчислення пенсії заробітної плати
(доходу) за період страхового стажу
починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що
містяться в системі персоніфікованого
обліку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 41
зазначеного Закону до заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії
враховуються: суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно із цим Законом були
фактично обчислені та сплачені
страхові внески до ПФУ в межах
встановленої законодавством
максимальної їх величини, з якої
сплачуються страхові внески; суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум.

Отже, чинне на час виникнення спірних
правовідносин законодавство, а саме
положення статей 24, 40, 41 Закону №1058-IV,
передбачало, з одного боку, включення
до страхового стажу періоду, протягом
якого особа отримувала допомогу по
безробіттю, а з другого - допускало
врахування для обчислення пенсій
заробітної плати (доходу) починаючи з 1
липня 2000 року лише за даними з системи
персоніфікованого обліку, з яких були
фактично обчислені та сплачені
страхові внески до ПФУ (після 1 січня 2004
року) і внески на державне соціальне
страхування або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування (до
набрання чинності Законом №1058-IV).

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що допомога по безробіттю, яка
за своєю суттю становить дохід, за
змістом абзаців першого, п'ятого
частини першої статті 40, пунктів 1, 2
статті 41 Закону №1058-IV підлягає
врахуванню при обчисленні пенсій, та
оскільки така допомога за Законом
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» не
становить об'єкт обкладання збором на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, то при визначенні
заробітку (доходу) для обчислення
пенсії за періоди перебування особи на
обліку в центрі зайнятості
застосовується нульовий дохід.

Таким чином, висновок суду про
перерахунок Управлінням пенсії
позивачу, відповідно до чинного на час
такого перерахунку законодавства,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Вказана позиція викладене в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 19.03.2014 року по справі № К/800/35125/13.

Позовну вимогу щодо стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 20000 грн., колегія суддів
вважає необґрунтованою, оскільки
відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови
Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведено, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Враховуючи, що позивач не навів доказів
причинного зв'язку між діями
відповідача та завданою йому моральною
шкодою, не вказав конкретно у чому
полягає така шкода, не навів міркувань,
з яких він виходив, визначаючи розмір
завданої моральної шкоди, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав вимагати
відшкодування завданої моральної
шкоди, оскільки таку шкоду позивачеві
не завдано.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову Соснівського
районного суду міста Черкаси від 06
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25.09.2014
року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.