Справа № 761/24034/14-а
Суддя: Гриньковська Н. Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/561/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.

секретарі
Кривошия О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в письмовому провадженні в
приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управляння державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві про визнання незаконною та
скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

У серпні до Шевченківського районного
суду м.Києва надійшов адміністративний
позов ОСОБА_1, в якому поставлено
питання про визнання незаконною та
скасування постанови державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м.Києві Дякона Н.М.
від 25.06.2014р. про повернення виконавчого
документу стягувачеві у виконавчому
провадженні ВП №40884088, відкритого з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-1264/10 від 23.12.2010р., виданого
25.10.2013р. Шевченківським районним судом
м.Києва про зобов'язання Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління соціального
захисту населення Виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) (далі -
відповідач/боржник) здійснити виплату
ОСОБА_1 (далі - позивач/стягувач) разової
грошової допомоги за 2009р., відповідно
до ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх захисту»,
з урахуванням здійсненої виплати.

В обґрунтування позову посилається на
те, що 25.06.2014р. державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого документу стягувачеві з
посиланням на п.9 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження» та на
відсутність бюджетного фінансування
для виконання судових рішень на
2013-2014рр.

Позивач вважає, що дії державного
виконавця щодо винесення вказаної
постанови є неправомірними, оскільки
останній не навів яким саме законом
встановлено заборону щодо проведення
виконавчих дій стосовно боржника.
Також, державний виконавець не виконав
вимогу ч.2 ст.7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», яка передбачає
звернення державного виконавця до суду
щодо зміни способу та порядку
виконання судового рішення, у разі,
якщо рішення не виконано протягом двох
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження. За
таких обставин, вважає, що діями
державного виконавця щодо винесення
оскаржуваної постанови порушені його
права стягувача, що зумовило позивача
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
матеріалами справи.

На підставі п.10 ч.1 ст.3 та ч.4 ст.122 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріали
справи, об'єктивно оцінивши докази у їх
сукупності, які мають юридичне
значення для розгляду справи, повно і
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
вказував, що державний виконавець, при
винесенні постанови від 25.06.2014р.
керувався п.9 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження». Однак,
державний виконавець не навів, яким
саме законом встановлено заборону щодо
проведення виконавчих дій стосовно
боржника. Крім того, державним
виконавцем не виконано вимоги ч.2 ст.7
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» від
05.06.2012 № 4901-VI, що зобов'язує державного
виконавця звернутися до суду щодо
зміни способу та порядку виконання
судового рішення.

З наявних матеріалів справи судом
встановлено, що 25.06.2014р. державним
виконавцем ВПВРУ ДВС ГУЮ у м.Києві
Дяконом Н.М. була винесена постанова
про повернення виконавчого документа,
якою було повернуто стягувачу
виконавчий лист №2а-1264/10 від 23.12.2010р.,
виданий 25.10.2013р. Шевченківським
районним судом м.Києва про зобов'язання
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління
соціального захисту населення
Виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) здійснити виплату ОСОБА_1
разової грошової допомоги за 2009р.,
відповідно до ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
захисту», з урахуванням здійсненої
виплати.

Як вбачається з постанови державного
виконавця від 25.06.2014р. про повернення
виконавчого листа, підставою для її
винесення став лист Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат від
25.06.2014р., яким повідомлено про те, що,
відповідно до листа Міністерства
соціальної політики України від
14.04.2014р. за №251/04/67-14, Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
Міністерству соціальної політики
України, як головному розпоряднику
бюджетних коштів, кошти на виконання
судових рішень не передбачені. Тобто,
неможливо виконати рішення суду у
зв'язку з відсутністю бюджетного
фінансування для виконання судових
рішень, передбачених Законом України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік».

Також, державний виконавець вказував,
що зміна способу виконання рішення
суду в інший спосіб, а саме, стягнення
коштів з рахунку державного органу не
забезпечить виконання судового
рішення за відсутності бюджетного
фінансування.

Так, наказом Міністерства юстиції
України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 02.04.2012
за №489/20802, затверджено Інструкцію з
організації примусового виконання
рішень.

Пунктом 3.15 цієї Інструкції
передбачено, що повернення виконавчого
документа стягувачу здійснюється за
наявності підстав та в порядку,
визначеному у статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження». При цьому
при поверненні виконавчого документа
стягувачу необхідно враховувати, що
підставою для повернення виконавчого
документа згідно з пунктом 9 частини
першої статті 47 Закону є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника. Якщо заборона випливає
із норми закону, наприклад така
заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
Закону.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Водночас, державним виконавцем не
наведено у постанові від 25.06.2014р. яким
саме законом встановлено заборону щодо
проведення виконавчих дій стосовно
боржника. Адже, відсутність бюджетного
фінансування для виконання судових
рішень на 2014р., встановлені Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», та листом Міністерства
соціальної політики України від
14.04.2014р. за №251/04/67-14 не є, у розумінні п.9
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», встановленою у Законі
забороною щодо звернення стягнення на
окреме майно чи кошти боржника.

Крім цього, ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» наведений
виключний перелік підстав для
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Підставою для повернення виконавчого
документа державним виконавцем
виконавчого листа стягувачу стала
відсутність бюджетного фінансування
для виконання судових рішень на 2014р.,
передбачених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014р.»,
тобто підстава, яка не передбачена
вичерпним переліком, зазначеним у ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, як вбачається з постанови
державного виконавця від 25.06.2014р.,
останнім зазначено, що зміна способу
виконання рішення суду у іншій спосіб,
а саме, стягнення коштів з рахунку
державного органу не забезпечить
виконання судового рішення за
відсутності бюджетного фінансування.

Так, згідно зі ст.7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI
виконання рішень суду про зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в
частині першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим же Законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст.263 КАС України
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Також, відповідно до п.18. Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №3 державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом (стаття 11 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Водночас, відповідно до пункту 2
частини першої статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання, за
яким стягнення не провадилося або було
проведено частково, повертається
стягувачеві, якщо у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернено
стягнення, і здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними.

Тому, суд враховує, що з огляду на
зазначені законодавчі приписи
виконавці мають право повертати
виконавчі документи щодо виконання
рішень адміністративних судів про
стягнення з пенсійних органів та
суб'єктів владних повноважень
відповідних виплат пенсії, соціальної
допомоги тощо у разі здійснення
державним виконавцем усіх можливих
дій, спрямованих на виконання рішення.

Натомість, державний виконавець,
всупереч вимогам ст.7 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», з огляду
на відсутність у боржника коштів для
виконання судових рішень на певний
бюджетний рік, не звернувся до суду із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, оскільки
обставини, що виникли, перешкоджали
виконанню судового рішення.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Також, згідно з ч.2 ст.257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Частиною 1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а ч.1 ст.71 КАС України
зазначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності субєкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте,
відповідачем не надано суду
беззаперечних доказів правомірності
його дій.

Втім, відповідач не виконав вимоги
ухвали суду, заперечень щодо позовних
вимог позивача не надав, що в розумінні
п.5 ч.5 ст.107 КАС України судом
приймається, як відсутність доказів на
підтвердження правомірності
прийнятого рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
заявленого адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 99, 122, 158-163, 167,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
управляння державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві про визнання незаконною та
скасування постанови - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві Дякона Н.М. від 25.06.2014р. про
повернення виконавчого документа
стягувачеві у виконавчому провадженні
ВП №40884088, відкритого на підставі
виконавчого листа №2а-1264/10 від 23.12.2010р.,
виданого 25.10.2013р. Шевченківським
районним судом м.Києва про зобов'язання
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління
соціального захисту населення
Виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) здійснити виплату ОСОБА_1
разової грошової допомоги за 2009р.,
відповідно до ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
захисту», з урахуванням здійсненої
виплати.

Постанова суду може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Шевченківський районний суд м.Києва
шляхом подачі апеляційної скарги на
постанову суду протягом десяти днів з
дня її проголошення.

Суддя