Справа № 804/9866/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
08 серпня 2014 р. Справа № 804/9866/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук
при секретарі судового засідання
представник позивача ОСОБА_1;
представник відповідача Лещенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови №232 від 17.04.14р., -
11.07.14р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач)
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач), у якій просить визнати
протиправною та скасувати постанову
№232 від 17 квітня 2014р. Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
накладення стягнень, передбачених ст.23
Закону України «Про захист прав
споживачів», про накладення штрафу в
розмірі 8500грн. на суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичну
особу - приватного підприємця ОСОБА_3.
В обґрунтування позову зазначено, що на
підставі акту перевірки від 21.03.2014 року
№ 003374 відповідачем прийнято
оскаржувану постанову №232 від 17 квітня
2014р.про накладення штрафу в розмірі
8500,00 грн. Позивач не погоджується з
оскаржуваною постановою та вважає її
такою, що підлягає скасуванню з огляду
на те, що фізичні особи-підприємці, які
перебувають на єдиному податку, не
зобов'язані використовувати
спеціальні платіжні термінали, так як
вони не зобов'язані застосовувати у
розрахунках РРО. Однак, при перевірці
21.03.14р. споживач забажав розрахуватися
за товар за допомогою електронного
засобу платежу за ціною вказаною для
розрахунків за товар готівкою. Але,
оскільки споживач мав проводити
розрахунок у безготівковій формі, то
розрахунок мав відбутися за ціною
вказаною як для безготівкових
розрахунків. Така ціна продажу не
задовольнила споживача, внаслідок чого
він відмовився придбати товар. Тобто,
спірна ситуація, виникла не внаслідок
того, що споживачу відмовили в
розрахунку за допомогою електронного
терміналу, а внаслідок того, що
споживача не влаштовувала ціна на
товар. Відповідачем при перевірці не
було встановлено чи зобов'язаний ФОП
ОСОБА_3 здійснювати обов'язкове
приймання засобів електронного
платежу, однак, при цьому було нібито
встановлено той факт, що позивачем
обмежено споживача в його праві
вільного використання електронних
платіжних засобів. Таким чином, позивач
вважає оскаржувану постанову такою, що
прийнята з порушенням норм діючого
Ухвалою суду від 16.07.14р. відкрито
провадження по справі №804/9866/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 29.07.14р.
В подальшому розгляд справи відкладено
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила суд задовольнити їх в повному
Представник відповідача в судовому
засіданні просила відмовити в
задоволенні позову, обґрунтовуючи тим,
що за результатами проведеної
перевірки посадовими особами
відповідача встановлено, що ціна на
товар в магазині ФОП ОСОБА_3 у разі
безготівкової форми розрахунків є
вищою за ціну на ті ж товари в разі
розрахунку за готівку, що є порушенням
ч.2 ст. 17 Закону № 1023. Для прийняття
рішення за результатами перевірки
позивача було запрошено до
Держспоживінспекції у
Дніпропетровській області, про дату
засідання про розгляд матеріалів
зазначено в акті перевірки та окремому
повідомленні. У відповідності до
Порядку проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 року № 310
(далі - Порядок № 310), позивачу було
надано припис про усунення порушень,
виявлених під час перевірки та
накладено фінансову санкцію за
обмеження або відмову в реалізації
прав споживачів в розмірі 8500,00 грн.
Відповідно до Порядку № 310 надання
припису не звільняє від
відповідальності за порушення вимог
законодавства про захист прав
споживачів, а саме: накладення
фінансово-господарських санкцій.
Відповідач зазначає, що при проведенні
перевірки та розгляді матеріалів
перевірки спеціалістами
Держспоживінспекції було дотримано
норми чинного законодавства України
про проведення перевірок та накладення
санкцій на суб'єктів господарювання за
порушення законодавства про захист
прав споживачів, а тому оскаржувана
постанова не підлягає скасуванню.

Дослідивши письмові докази по справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши чинне
законодавство, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
зареєстрований 17.12.2001 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про захист прав споживачів" (далі
Закон), даний Закон регулює відносини
між споживачами товарів (робіт, послуг)
і виробниками, виконавцями, продавцями
в умовах різних форм власності,
встановлює права споживачів та
визначає механізм реалізації
державного захисту їх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закон,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право,
зокрема, давати суб'єктам
господарювання обов'язкові для
виконання приписи про припинення
порушень прав споживачів; перевіряти у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів; відбирати у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, зразки
товарів, сировини, матеріалів,
напівфабрикатів, комплектуючих
виробів для перевірки їх якості на
місці або проведення незалежної
експертизи у відповідних лабораторіях
та інших установах, акредитованих на
право проведення таких робіт згідно із
законодавством, з оплатою вартості
зразків і проведених досліджень
(експертизи) за рахунок коштів
державного бюджету. У разі
встановлення за результатами
проведених досліджень (експертизи)
факту реалізації продукції неналежної
якості та/або фальсифікованої суб'єкт
господарювання, що перевірявся,
відшкодовує здійснені за це витрати.
Кошти відшкодовування витрат
зараховуються до державного бюджету.
Порядок відбору таких зразків
визначається Кабінетом Міністрів
України; проводити контрольні
перевірки правильності розрахунків із
споживачами за реалізовану продукцію.
У разі неможливості повернення
продукції, яка була використана
(одержана) під час контрольної
перевірки, відшкодування затрат
відноситься на результати діяльності
суб'єктів господарювання. Порядок
проведення таких перевірок
визначається Кабінетом Міністрів
України; одержувати безоплатно від
суб'єктів господарювання, що
перевіряються, копії необхідних
документів, які характеризують якість
продукції, сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів, що
використовуються для виробництва цієї
продукції; подавати до суду позови щодо
захисту прав споживачів; накладати на
винних осіб у випадках, передбачених
законодавством, адміністративні
стягнення; накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, стягнення, передбачені
статтею 23 цього Закону, в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п.1 Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 року №
465/2011, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів
(Держспоживінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра економічного
розвитку і торгівлі України (далі -
Міністр).

Держспоживінспекція України входить
до системи органів виконавчої влади і
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Держспоживінспекція України є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно п.3 даного Положення основними
завданнями Держспоживінспекції
України є реалізація державної
політики у сферах державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів і рекламу в цій
сфері; державного ринкового нагляду;
державного нагляду за додержанням
технічних регламентів, стандартів,
норм і правил; внесення на розгляд
Міністра пропозицій щодо формування
державної політики у сферах діяльності
Держспоживінспекції України.

21 березня 2014 року Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на підставі
направлення на проведення перевірки
№501/15/461 від 18.03.2014 року, наказу № 21-од
від 11.03.2014 року та відповідно до вимог
статей 5, 26 Закону України "Про захист
прав споживачів" проведено позапланову
перевірку ФОП ОСОБА_3 зареєстрованого
за адресою: АДРЕСА_1, перевіряємий
об'єкт за адресою: АДРЕСА_2 з питань
дотримання законодавства про захист
прав споживачів, за результатами якої
складено акт № 003374 від 21.03.2014 року.

Підставою для проведення позапланової
перевірки позивача стало звернення гр.
ОСОБА_4

За результатами перевірки встановлено,
що в магазині «Смартс», де здійснює
свою господарську діяльність ФОП
ОСОБА_3, було відмовлено в здійснення
розрахунку за товар із застосуванням
платіжної картки за ціною зазначеною
цінником. При цьому ціна товару в разі
безготівкової форми оплати була вища
за ціну при оплаті готівкою.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 1023 споживач
має право на вільний вибір товарів і
послуг у зручний для нього час та на
вільне використання електронних
платіжних засобів з урахуванням режиму
роботи та обов'язкових для продавця
(виконавця) форм (видів) розрахунків,
установлених законодавством України.
Продавець (виконавець) зобов'язаний
всіляко сприяти споживачеві у вільному
виборі продукції та форм її оплати.
Забороняється примушувати споживача
придбавати продукцію неналежної
якості або непотрібного йому
асортименту, у будь-який спосіб
обмежувати використання ним
електронних платіжних засобів, якщо
відповідно до законодавства продавець
(виконавець) зобов'язаний приймати їх
до сплати.

Працівники суб'єкта господарювання
зобов'язані забезпечити реалізацію
прав споживачів, визначених Законом
України "Про захист прав споживачів",
виконувати ці правила та вимоги інших
нормативно-правових актів, що
регулюють торговельну діяльність.
Працівники, залучені до виготовлення,
зберігання та реалізації харчових
продуктів і продовольчої сировини,
зобов'язані мати спеціальну підготовку
(п. 16 Порядку провадження торговельної
діяльності та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 833 від
15.06.2006 р.).

Відповідно до пунктів 21 і 22 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 833 від
15.06.2006 р., суб'єкт господарювання
зобов'язаний забезпечити можливість
використання спеціальних платіжних
засобів при здійсненні розрахунків за
продані товари (надані послуги) згідно
із законодавством. Розрахунки за
продані товари та надані послуги
можуть здійснюватися готівкою та/або в
безготівковій формі (із застосуванням
платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) відповідно до
законодавства.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону
України "Про захист прав споживачів" N
1023-XII від 12.05.1991р. у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за обмеження або
відмову в реалізації прав споживачів,
установлених частиною другою статті 17
цього Закону, - у розмірі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону
України "Про захист прав споживачів" N
1023-XII від 12.05.1991р. у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за обмеження або
відмову в реалізації прав споживачів,
установлених частиною другою статті 17
цього Закону, - у розмірі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Аналогічну норму містить п. 2 Положення
про порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затвердженого
постановою Кабінета Міністрів України
N 1177 від 17.08.2002р.

Рішення про накладення штрафів
приймається на підставі відповідних
актів перевірки суб'єкта господарської
діяльності та інших матеріалів,
пов'язаних з цією перевіркою, за
наявності порушень, зазначених у
пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку (п. 4
Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів, затвердженого постановою
Кабінета Міністрів України N 1177 від
17.08.2002р.).

Відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 розділу ІV
Порядку № 310 за результатами перевірки
відповідно до виявлених порушень
керівником органу з питань захисту
прав споживачів або його заступником
приймаються рішення про накладення на
винних осіб адміністративних стягнень
та застосовування
адміністративно-господарських
санкцій.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону № 1023
відповідачу надано право накладати на
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону № 1023 у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за: відмову
споживачу в реалізації його прав
обмеження або відмову в реалізації
прав споживачів, установлених частиною
другою статті 17 цього Закону, - у
розмірі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідачем на ціннику вказано дві
ціни: одна - за розрахунок готівкою, а
друга - вища - за безготівковий
розрахунок, що є порушенням
законодавства, бо має бути одна ціна, не
залежно від виду розрахунку.

На підставі зазначених норм
відповідачем було прийнято
оскаржувану постанову від 17.04.2014 року
№232 про накладення стягнень,
передбачених ст. 23 Закону № 1023, в
розмірі 8500,00 грн.

Таким чином, зазначеною нормою Закону
України "Про захист прав споживачів" N
1023-XII від 12.05.1991р. на продавця покладено
обов'язок щодо забезпечення споживачу
вільного використання електронних
платіжних засобів з урахуванням режиму
роботи та обов'язкових для продавця
(виконавця) форм (видів) розрахунків,
установлених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Від-так, з аналізу зазначених норм
вбачається, що ч.2 ст.17 Закону України
"Про захист прав споживачів" N 1023-XII від
12.05.1991р. закріплені право споживача на
вільне використання електронних
платіжних засобів та обов'язок суб'єкта
господарювання сприяти споживачеві у
реалізації його права щодо вибору
форми розрахунку. З метою реалізації
споживачем свого права на вибір форми
розрахунку постановою Кабінету
Міністрів України № 878 передбачений
обов'язок суб'єкта господарювання
встановити платіжні термінали. Отже,
законодавством закріплено право
споживача на безготівковий розрахунок
за придбані товари, а у суб'єкта
господарювання - обов'язок це право
забезпечити.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції
України держава захищає права
споживачів, здійснює контроль за
якістю і безпечністю продукції та усіх
видів послуг і робіт, сприяє діяльності
громадських організацій споживачів.

Згідно ч.1 ст. ст.17 Закону України "Про
захист прав споживачів" N 1023-XII від
12.05.1991р. за всіма споживачами однаковою
мірою визнається право на задоволення
їх потреб у сфері торговельного та
інших видів обслуговування.
Встановлення будь-яких переваг,
застосування прямих або непрямих
обмежень прав споживачів не
допускається, крім випадків,
передбачених нормативно-правовими
актами.

Так, враховуючи факт порушення ФОП
ОСОБА_3 споживчих прав, наявність
формальних недоліків в оформленні акта
перевірки не можуть слугувати правовою
підставою для скасування прийнятого на
його основі рішення.

З огляду на викладене, позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови №232 від 17.04.14р про накладення
штрафу у розмірі 8500 грн. на ФОП ОСОБА_3 -
задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відмови в
задоволенні позову судові витрати не
присуджуються на користь сторони з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова або
службова особа).

Керуючись ст. 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області про визнання протиправною та
скасування постанови №232 від 17.04.14р. -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
11 серпня 2014 року

Суддя С.В.
Ніколайчук