Справа № 819/1126/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/1126/14-a

"31" липня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання Найко Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бунько Н.І.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Тернополі справу за адміністративним
ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області, третя особа - ОСОБА_3, про
зобов'язання Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області вчинити дії щодо скасування
записів про присвоєння кадастрових
номерів земельним ділянкам на
території Підгороднянської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області, в якому
просить зобов'язати Відділ
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області вчинити
дії щодо скасування записів про
присвоєння кадастрових номерів
земельним ділянкам на території
Підгороднянської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, а саме: №:01:001:3361;
№:01:001:3357; №:01:001:3391;
№:01:001:3350; №:01:001:3363;
№:01:001:3315; №:01:001:3393;
№:01:001:3372; №:01:001:3319;
№:01:001:3383; №:01:001:3324;
№:01:001:3323; №:01:001:3359;
№:01:001:3360; №:01:001:3309;
№:01:001:3395; №:01:001:3349;
№:01:001:3364; №:01:001:3316.

В обґрунтування позовних вимог
позивача зазначає, що його сім'я вже
більше 15 років для ведення особистого
селянського господарства використовує
земельну ділянку площею 1,9 га,
розташовану в північно-західній
частині села Підгороднє. Однак,
документацію на приватизацію даної
земельної ділянки його сім'я - не
оформила, у зв'язку з чим, як зазначає
позивач, він звернувся до
Тернопільської РДА з відповідною
заявою для оформлення документації по
приватизації вказаної земельної
ділянки. Однак, у 2014 році позивачу стало
відомо, що на даний час до Державного
земельного кадастру внесено відомості
про інші 19 земельних ділянок, які
знаходяться на місці розташування тієї
земельної ділянки площею 1,9 га, якою
користується сім'я позивача. У позові
ОСОБА_1 зазначає, що згода на
перерозподіл ділянки на дев'ятнадцять
частин ним - не надавалось, а тому, на
його думку, є підстави вважати, що дану
земельну ділянку намагаються
перерозподілити без його відому, і це
позбавляє його права користуватись
земельною ділянкою та порушує його
законні права та інтереси.

В судових засіданнях ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав повністю, надав
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

В ході розгляду даної справи судом у
відповідності до статей 52, 53 КАС
України в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, судом
залучено батька позивача, ОСОБА_3, який
позицію позивача підтримав.

Відповідачем було подано до суду
письмові заперечення проти позову, в
яких Відділ Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області посилається на те, що всі
кадастрові номери, питання про
скасування яких порушує у позові
ОСОБА_1, - були присвоєні 19 земельним
ділянкам у встановленому
законодавством порядку під час їх
державної реєстрації, а саме, при
внесенні відомостей про вказані
земельні ділянки до Державного
земельного кадастру на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, згода на розробку
яких була надана повноважним органом
виконавчої влади. При цьому відповідач
звертає увагу на те, що вся
документація із землеустрою по
вказаних земельних ділянках - була
виготовлена відповідно до
встановлених норм закону, і більшість
цих земельних ділянок передані у
приватну власність громадянам на
підставі відповідних рішень
повноважного органу, які на даний
момент є чинними та не скасованим у
порядку, визначеному законом. Крім
того, будь-які відомості про внесення в
Національну кадастрову систему
земельної ділянки, якою зі слів
позивача користується його сім'я, -
відсутні.

В судових засіданнях представники
відповідача в проти позову
заперечували, надавали пояснення
аналогічні викладеному у письмових
запереченнях, просили відмовити у
задоволенні позову, звертаючи увагу
суду на те, що ОСОБА_1 (так як і його сім'я
та, зокрема, батько) - ніколи не був ані
законним власником ані законним
користувачем земельної ділянки площею
1,9 га на території Підгороднянської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області, а тому і його
права при присвоєнні кадастрових
номерів 19 створеним земельним ділянкам
- не були порушені.

В ході розгляду даної справи судом за
ініціативою позивача в якості свідка
було допитано колишнього голову
Підгороднянської сільської ради -
ОСОБА_4. На поставлені йому запитання
вказаний свідок надавав пояснення,
обмежені терміном перебування його на
посаді голови Підгороднянської
сільської ради з квітня 1998 року по
червень 2006 року). Зокрема, ОСОБА_4
пояснив суду, що жодних відомостей про
наявність у позивача (чи членів його
сім'ї) будь-яких правовстановлюючих
документів на право власності чи на
право користування вказаною земельною
ділянкою, - йому не було відомо, таких
документів не було і у сільській раді;
а точного терміну користування
вказаною земельною ділянкою членами
сім'ї позивача, - він не знає; у період
його перебування на посаді сільського
голови жодних спорів щодо права
власності чи права користування на
вказану земельну ділянку не виникало, а
тому і питання правомірності
користування нею за період перебування
свідка на посаді голови сільської ради
(з квітня 1998 року по червень 2006 року) -
не порушувалось.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
заслухавши пояснення представників
обох сторін, та надавши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, у їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги є безпідставними та не
обґрунтованими, а тому в задоволенні
позову слід відмовити з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавленим своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Статтею 14 Конституції України
визначено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Правові, економічні та організаційні
основи діяльності у сфері Державного
земельного кадастру визначені Законом
України від 07.07.2011 №3613-VI "Про Державний
земельний кадастр" (надалі по тексту -
Закон №3613-VI).

Згідно зі ст. 1 Закону №3613-VI державний
земельний кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Наведеною статтею Закону №3613-VI
закріплено також і наступні поняття,
зокрема:

- державна реєстрація земельної
ділянки - внесення до Державного
земельного кадастру передбачених цим
Законом відомостей про формування
земельної ділянки та присвоєння їй
кадастрового номера;

- кадастровий номер земельної ділянки -
індивідуальна, що не повторюється на
всій території України, послідовність
цифр та знаків, яка присвоюється
земельній ділянці під час її державної
реєстрації і зберігається за нею
протягом усього часу існування.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону
№3613-VI Державна реєстрація земельних
ділянок, обмежень у їх використанні,
ведення поземельних книг, внесення до
Державного земельного кадастру
відомостей про земельні ділянки
здійснюються Державними кадастровими
реєстраторами, які здійснюють свою
діяльність за місцем розташування
земельної ділянки (район, місто
республіканського значення Автономної
Республіки Крим, місто обласного
значення).

Згідно із статтею 15 Закону №3613-VI до
Державного земельного кадастру
включаються такі відомості про
земельні ділянки: кадастровий номер;
місце розташування; опис меж; площа;
міри ліній по периметру; координати
поворотних точок меж; дані про
прив'язку поворотних точок меж до
пунктів державної геодезичної мережі;
дані про якісний стан земель та про
бонітування ґрунтів; відомості про
інші об'єкти Державного земельного
кадастру, до яких територіально
(повністю або частково) входить
земельна ділянка; цільове призначення
(категорія земель, вид використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель); склад угідь із
зазначенням контурів будівель і
споруд, їх назв; відомості про
обмеження у використанні земельних
ділянок; відомості про частину
земельної ділянки, на яку поширюється
дія сервітуту, договору суборенди
земельної ділянки; нормативна грошова
оцінка; інформація про документацію із
землеустрою та оцінки земель щодо
земельної ділянки та інші документи, на
підставі яких встановлено відомості
про земельну ділянку. Відомості про
земельну ділянку містять інформацію
про її власників (користувачів),
зазначену в частині другій статті 30
цього Закону, зареєстровані речові
права відповідно до даних Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 16 Закону №3613-VI
земельній ділянці, відомості про яку
внесені до Державного земельного
кадастру, присвоюється кадастровий
номер. Кадастровий номер земельної
ділянки є її ідентифікатором у
Державному земельному кадастрі.
Система кадастрової нумерації
земельних ділянок є єдиною на всій
території України. Кадастровий номер
скасовується лише у разі скасування
державної реєстрації земельної
ділянки. Зміна власника чи користувача
земельної ділянки, зміна відомостей
про неї не є підставою для скасування
кадастрового номера.

Статтею 24 Закону №3613-VI встановлено, що
державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється при її формуванні шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
ділянку. Державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється за місцем їх
розташування відповідним Державним
кадастровим реєстратором центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин (частини 1, 2 ст.24 Закону).

На підтвердження державної реєстрації
земельної ділянки заявнику безоплатно
видається витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку. Витяг містить всі відомості
про земельну ділянку, внесені до
Поземельної книги. Складовою частиною
витягу є кадастровий план земельної
ділянки. (частина 8 ст.24 Закону).

При здійсненні державної реєстрації
земельної ділянки їй присвоюється
кадастровий номер (частина 9 ст.24
Закону)

В той же час частиною 10 статті 24 №3613-VI
встановлено, що державна реєстрація
земельної ділянки скасовується
Державним кадастровим реєстратором,
який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об'єднання земельних
ділянок;

- якщо протягом одного року з дня
здійснення державної реєстрації
земельної ділянки речове право на неї
не зареєстровано з вини заявника.

Таким чином, вищезазначене положення
статті 16 Закону №3613-VI встановлює
можливість скасування кадастрового
номера, присвоєного земельній ділянці,
- лише у виключному випадку - у разі
скасування державної реєстрації
земельної ділянки.

В ході розгляду даної справи
відповідачем представлено суду в
належним чином завірених копіях ряд
документів (наказів та встановлену
законом документацію із землеустрою),
на підстав яких 19 земельним ділянкам
під час їх державної реєстрації було
присвоєно кадастрові номери:
№:01:001:3361; №:01:001:3357;
№:01:001:3391; №:01:001:3350;
№:01:001:3363; №:01:001:3315;
№:01:001:3393; №:01:001:3372;
№:01:001:3319; №:01:001:3383;
№:01:001:3324; №:01:001:3323;
№:01:001:3359; №:01:001:3360;
№:01:001:3309; №:01:001:3395;
№:01:001:3349; №:01:001:3364;
№:01:001:3316, а саме:

- накази Головного управління
Держземагенства у Тернопільській
області про надання 19 окремим
громадянам дозволів на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність для садівництва за рахунок
земель сільськогосподарського
призначення (землі запасу - пасовища)
земельних ділянок, розташованих за
межами населеного пункту на території
Підгороднянської сільської ради
Тернопільського району;

- довідки про правовий статус,
кількісні та якісні характеристики
земельних ділянок, розподілення земель
серед землевласників та
землекористувачів на території
Підгороднянської сільської ради;

- відомості вирахування площ земельних
ділянок за координатами;

- кадастрові плани, погоджені з
відділом Держземагенства у
Тернопільській області;

- акт прийому-передачі межових знаків
на зберігання;

- висновки про склад ґрунтового покриву
та якісну характеристику ґрунтів
земельних ділянок;

- картограми агровиробничих груп
ґрунтів.

- витяги з Державного земельного
кадастру про земельні ділянки, видані
на підтвердження фактів державної
реєстрації 19 земельних ділянок.

І, як видно з наявних у справі
матеріалів, на підставі
вищезазначеної документації із
землеустрою, було прийнято і
відповідні накази Головного
управління Держземагенства у
Тернопільській області про
затвердження документацій із
землеустрою та передачу земельних
ділянок у власність.

Станом на даний час 17 Проектів
землеустрою із 19 - вже є затвердженими,
що, в свою чергу, підтверджує факт
набуття у встановленому законом
порядку права власності на 17 із 19
вищезазначених земельних ділянок
конкретними фізичними особами
(громадянами) (а.с.27- 298).

Розглядаючи дану справу, суд звертає
увагу на те, що ані на час звернення до
суду із даним позовом, ані під час
усього розгляду даної справи судом,
позивачем не було надано жодного
належного та допустимого доказу
скасування у встановленому законом
порядку державної реєстрації
вищезазначених 19-ти земельних ділянок,
законність присвоєння кадастрових
номерів яким порушує у позові позивач.

Більше того, не надано позивачем і
будь-яких доказів, які б свідчили про
те, що при проведенні державної
реєстрації хоча б будь-якої із 19
земельних ділянок передбачені законом
відомості про їх формування (земельних
ділянок) були внесені не на підставі
неналежної документації із
землеустрою, чи на підставі
документації, яка є недійсною.

Таким чином, позивачем не наведено та
не надано суду жодного належного та
допустимого доказу безпідставного чи
неправомірного присвоєння кадастрових
номерів 19 земельним ділянкам на
території Підгороднянської сільської
ради, - яке відбувалось під час їх
державної реєстрації на підставі
подання особами, які виявили намір
отримати ці земельні ділянки у
власність у встановленому законом
порядку, документації із землеустрою,
виготовлення та наявність якої є
необхідною передумовою не лише для
внесення відомостей про конкретні
земельні ділянки до Державного
земельного кадастру, але й для
присвоєння конкретним земельним
ділянкам кадастрових номерів.

Під час розгляду даною справи суд не
може не надати оцінки доводам позивача,
на які він посилається як на підставу
своїх позовних вимог у позовній заяві, -
і тому, оцінюючи такі доводи, суд
виходить з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону.

Статтею 116 Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Положеннями статті 118 Земельного
кодексу України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами.

Так, відповідно до положень даної
статті встановлено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду. У разі
відмови органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Статтею 119 встановлено, що громадяни,
які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом. Передача
земельної ділянки у власність або у
користування громадян на підставі
набувальної давності здійснюється в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 121
Земельного кодексу України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах, зокрема,
для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2,0 гектара.

Із вищенаведених положень вбачається,
що громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі - не більше 2,0 гектара, а також
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування
відповідно до положень статті 118 та 122
Земельного кодексу України.

У позовній заяві та у судовому
засіданні позивач та третя особа
наголошували на тому, що сім'я позивача
більше 15 років використовує земельну
ділянку площею 1,9 га в
північно-західній частині села
Підгороднє для ведення особистого
селянського господарства, а тому,
присвоєння кадастрових номерів 19 новим
земельним ділянкам - свідчить про
намагання їх відчужити шляхом
реєстрації за іншими особами без згоди
позивача як землекористувача,
позбавляє його права нею користуватись
земельною ділянкою площею 1,9 га та
порушує його законні права та інтереси.

Проте, суд зазначає, що вищенаведена
стаття 119 Земельного кодексу України
визначає можливість звернення до
відповідного уповноваженого органу
щодо передачі у власність або надання у
користування земельної ділянки на
підставі набувальної давності -
окремих громадян, в той час як
можливості виникнення прав на
конкретну земельну ділянку у сім'ї,
тобто, одночасно у кількох осіб, -
Закон не передбачає.

Відтак, можливе користування
земельною ділянкою сім'єю позивача, про
яке ОСОБА_1 зазначає в позові, - не є
свідчення того, що саме позивач такою
земельною ділянкою користувався
протягом 15 років.

Поряд з цим, жодних доказів
добросовісного, відкритого і
безперервного користування саме
позивачем - ОСОБА_6 такою земельною
ділянкою в північно-західній частині
села Підгороднє для ведення особистого
селянського господарства протягом 15
років, які б свідчили про наявність
безпосередньо у самого позивача прав
на цю земельну ділянку, - ОСОБА_1 суду
не надав.

Допитаний в ході розгляду даної справи
за ініціативою позивача свідок -
ОСОБА_4 надавав пояснення, які
обмежувались терміном перебування
його на посаді голови Підгороднянської
сільської ради (з квітня 1998 року по
червень 2006 року). Зокрема, на запитання
протягом якого терміну та на підставі
яких правовстановлюючих документів
сім'я позивача користувалась земельною
ділянкою площею 1,9 га на території
Підгороднянської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, - свідок зазначив, що у період
перебування його на посаді голови
сільської ради, жодних відомостей про
наявність у позивача (чи членів його
сім'ї) будь-яких правовстановлюючих
документів на право власності чи на
право користування вказаною земельною
ділянкою, - йому не було відомо, таких
документів не було і у сільській раді.
При цьому, вказаний свідок визнав, що
точного терміну користування вказаною
земельною ділянкою членами сім'ї
позивача, - він не знає, лише пояснив, що
у період свого перебування на посаді
сільського голови він знав про те, що
земельною ділянкою площею 1,9 га на
території сільської ради користуються
члени сім'ї, зокрема, батько позивача -
ОСОБА_3, однак, на той час жодних спорів
щодо права власності чи права
користування на вказану земельну
ділянку не виникало, а тому і питання
правомірності користування нею за
період перебування свідка на посаді
голови сільської ради - не
порушувалось.

Усе вищезазначене свідчить про те, що
жодних доказів, які б підтверджували
факт володіння чи користування
позивачем ОСОБА_6 земельною ділянкою
площею 1,9 га на території
Підгороднянської сільської ради,
позивачем - не надані, а судом - не
здобуті.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визнає всі права лише на ті
земельні ділянки, які були
зареєстровані до 01 січня 2013 року.

В ході розгляду даної справи позивач
посилався на те, що у 2013 році він
відповідно до положень статей 25 та 118
Земельного кодексу України звертався
до Тернопільської районної державної
адміністрації з відповідною заявою для
оформлення документації по
приватизації земельної ділянки площею
1,9 га в північно-західній частині села
Підгороднє додавши до вказаної заяви
додатками, зокрема графічні матеріали
на яких зазначено місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача та кадастровий план
земельної ділянки за кадастровим
номером - №:01:001.

Однак, суд не може прийняти до уваги
такі посилання позивача, з огляду на те,
що в ході розгляду даної справи ОСОБА_1
не зміг зазначити навіть дати подання
такої заяви, і будь-яких доказів, які б
підтверджували факт такого звернення
позивача із заявою до Тернопільської
районної державної адміністрації як до
уповноваженого органу, - позивачем не
представлено. Крім того, не подано
позивачем в ході всього розгляду даної
справи і будь-яких доказів оскарження у
судовому порядку та у встановлені
законом строки будь-яких дій чи
бездіяльності Тернопільською РДА щодо
нерозгляду такої заяви у встановленому
законом порядку чи щодо безпідставної
відмови у її задоволенні.

Не зміг позивач під час розгляду даної
справи зазначити і того, які ж саме
технічні матеріали та документи, що
підтверджують розмір земельної
ділянки, були подані ним разом із
заявою.

Щодо долученої до позову копії
кадастрового плану земельної ділянки,
складеного ТОВ «РОМІС», то суд звертає
увагу на те, що 15 цифр :01:001),
відображених у кадастровому плані,
копію якого позивач долучив до позову, -
не є кадастровим номером, присвоєним
конкретній земельній ділянці у
порядку, встановленому пунктами 30, 34
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
КМУ №1051 від 17.10.2012 року , - оскільки такі
цифри не складають усіх необхідних
структурних елементів кадастрового
номера земельної ділянки, а саме: 19
цифр, відокремлених один від одного
двокрапкою, та визначених на підставі
індексної кадастрової карти (плану);
даних, що містяться у Державному
земельному кадастрі; відомостей про
координати поворотних точок меж
земельної ділянки, зазначених у
документації із землеустрою та
відповідному електронному документі.

При цьому, суд зазначає, що даний
кадастровий план - не є і документом,
який у встановленому законом порядку
підтверджує набуття позивачем права
власності на земельну ділянку чи права
користування нею. Більше того, вказаний
кадастровий план - не погоджений з
відділом Держземагенства у
Тернопільській області та державним
кадастровим реєстратором головного
управління Держземагенства у
Тернопільській області, і
підтверджень внесення даного
документу до Державного земельного
кадастру - позивачем не надано. Крім
того, станом на час розгляду справи
відомості про внесення земельної
ділянки, яка визначена у наданому
позивачем кадастровому плані за
визначеним у ньому кадастровим
номером, в Національну кадастрову
систему- відсутні.

Суд звертає увагу на те, що стаття 121
Земельного кодексу України, яка
передбачає норми безоплатної передачі
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства -
діє ще з моменту вступу Земельного
кодексу в законну силу.

Тому доводи позивача щодо неможливості
здійснити будь-які дії щодо набуття та
оформлення його сім'єю права приватної
власності чи права користування
земельною ділянкою площею 1,9 га на
території Підгороднянської сільської
ради, - судом до уваги не приймаються як
безпідставні.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
- суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 1 статті 69 та частиною
1 статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України - доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до частини 4
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України - обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В ході розгляду даної справи позивач
правомірності своїх позовних вимог - не
підтвердив, належних та допустимих
доказів, які б підтверджували
порушення його прав чи законних
інтересів, які б підлягали захисту в
судовому порядку, - не надав.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даній справі відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, який заперечував
проти адміністративного позову,
виконав обов'язок щодо доведення
відсутності порушення з його боку
будь-яких прав чи інтересів позивача,
та довів, що правові підстави для
зобов'язання його вчинити дії щодо
скасування записів про присвоєння на
території Підгороднянської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області земельним
ділянкам кадастрових номерів:
№:01:001:3361; №:01:001:3357;
№:01:001:3391; №:01:001:3350;
№:01:001:3363; №:01:001:3315;
№:01:001:3393; №:01:001:3372;
№:01:001:3319; №:01:001:3383;
№:01:001:3324; №:01:001:3323;
№:01:001:3359; №:01:001:3360;
№:01:001:3309; №:01:001:3395;
№:01:001:3349; №:01:001:3364;
№:01:001:3316, - відсутні.

Відтак, беручи до уваги усе
вищевикладене, розглянувши доводи,
наведені позивачем та відповідачем в
обґрунтування їх позиції, заслухавши
пояснення сторін та свідка, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінюючи наявні у
матеріалах справи письмові докази, які
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, в їх
сукупності, суд вважає, позовні вимоги
ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області - є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін, окрім тих, про які
зазначено вище, вищенаведених
висновків суду - не спростовують та в
основу судового рішення за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи - покладені бути не можуть,
оскільки надані на їх підтвердження
документи не містять жодної
інформації, яка б дозволяла віднести їх
до предмету доказування, та визнати
належними та допустимими доказами у
даній справі, враховуючи безпосередній
предмет спору, а відтак, - не повинні
прийматися до уваги судом в контексті
вимог щодо належності та допустимості
доказів, які можуть бути враховані при
розгляді конкретної адміністративної
справи, закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
- судові витрати у цій справі
покладаються на позивача та стягненню
з відповідача - не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії щодо
скасування записів про присвоєння
кадастрових номерів земельним
ділянкам на території
Підгороднянської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, - відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Повний текст постанови складений
05.08.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.