Справа № 816/3720/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3720/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Січевської Т.С.,

представників відповідача - Скринника
А.В., Лисенка О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Виконавчого комітету
Комсомольської міської ради
Полтавської області до Громадської
організації "Комсомольський характер",
третя особа: Комсомольський міський
відділ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про обмеження проведення
масових заходів, -

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2014 року Виконавчий комітет
Комсомольської міської ради
Полтавської області звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Громадської організації
"Комсомольський характер", третя особа:
Комсомольський міський відділ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання шляхом заборони
Громадській організації
"Комсомольський Характер" проведення з
27 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року
мирного зібрання (пікету) в місті
Комсомольську Полтавської області, за
такими адресами вул. Космонавтів, 10,
вул. Миру, 10; вул. Миру, 16; вул.
Добровольського, 30; вул.
Добровольського, 65; вул. Леніна, 40, вул.
Добровольського, 27, вул. Молодіжна, 23/11,
вул. Строни, 6, вул. Леніна, 19/11, вул.
Леніна, 10/13, вул. Миру, 5, вул. Шевченко 14.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 17 вересня 2014 року ним
отримано заяву відповідача про намір
провести масові заходи у місті
Комсомольську Полтавської області по
вул. Космонавтів, 10, вул. Миру, 10; вул.
Миру, 16; вул. Добровольського, 30; вул.
Добровольського, 65; вул. Леніна, 40, вул.
Добровольського, 27, вул. Молодіжна, 23/11,
вул. Строни, 6, вул. Леніна, 19/11, вул.
Леніна, 10/13, вул. Миру, 5, вул. Шевченко 14.
Вважає, що проведення вказаного заходу
може створити реальну небезпеку
заворушень серед жителів міста та
призвести до бійок між учасниками
масового заходу та працівниками
міліції, завдання шкоди здоров'ю
громадян, пошкодженню або знищенню
майна громадян та юридичних осіб. Крім
того, зазначені заходи будуть
проводитись у суботу та неділю, що є
вихідними днями, значна частина буде
відбуватись поблизу житлових будинків,
кількість учасників може збільшитися,
що унеможливить підтримання
громадського порядку та може призвести
до порушення прав і свобод громадян,
які проживають у будинках або створить
перешкоди для руху пішоходів по
тротуарах.

Позивач явку свого уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, надав до суду клопотання
про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, зазначаючи, що
позивачем не доведено, що проведення
масового заходу може призвести до
порушення громадського порядку.

Третя особа Комсомольський міський
відділ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечила, хоча у матеріалах справи
наявні докази, що вона належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, про причини неявки
суду не повідомила, клопотань та
заперечень не надала.

Згідно частини четвертої статті 182
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративна справа про
обмеження права на мирні зібрання
вирішується судом протягом трьох днів
після відкриття провадження, а в разі
відкриття провадження менш як за три
дні до проведення відповідних заходів -
невідкладно.

Враховуючи скорочені строки розгляду
даної категорії справ, визначені
частиною четвертою статті 182 Кодексу
адміністративного судочинства України
та належне повідомлення осіб про дату,
час та місце розгляду справи, суд
вважає за можливе розглянути справу за
даної явки та наявними матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення
представників відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року
Виконавчим комітетом Комсомольської
міської ради отримано заяву заступника
голови правління Громадської
організації "Комсомольський характер"
(вх. №03-21/2143) про намір проведення
масового заходу (пікету) в період з 27
вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року з 9:00
до 18:00 у місті Комсомольську
Полтавської області за такими
адресами: вул. Космонавтів, 10, вул. Миру,
10; вул. Миру, 16; вул. Добровольського, 30;
вул. Добровольського, 65; вул. Леніна, 40,
вул. Добровольського, 27, вул. Молодіжна,
23/11, вул. Строни, 6, вул. Леніна, 19/11, вул.
Леніна, 10/13, вул. Миру, 5, вул. Шевченко 14.

На думку позивача, проведення масового
заходу може створити реальну небезпеку
заворушень серед жителів міста та
призвести до бійок між учасниками
заходу та працівниками міліції,
завдання шкоди здоров'ю громадян,
пошкодженню або знищенню майна
громадян та юридичних осіб.

Враховуючи викладені обставини,
позивач 24 вересня 2014 року звернувся до
суду з позовною заявою про обмеження
права на мирні зібрання шляхом
заборони Громадській організації
"Комсомольський характер" проведення з
27 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року
мирного зібрання (пікету) в місті
Комсомольську Полтавської області.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 39 Конституції
України громадяни мають право
збиратися мирно, без зброї і проводити
збори, мітинги, походи і демонстрації,
про проведення яких завчасно
сповіщаються органи виконавчої влади
чи органи місцевого самоврядування.

Обмеження щодо реалізації цього права
може встановлюватися судом відповідно
до закону і лише в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку - з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я населення або захисту прав і
свобод інших людей.

Виходячи з положень зазначеної
норми Основного Закону, мирні зібрання
є одним із засобів відстоювання
людиною і громадянином своїх прав,
свобод та інтересів у демократичному
суспільстві. Право громадян на свободу
мирних зібрань в Україні гарантується
та захищене державою, яка зобов'язана
забезпечити його ефективну реалізацію.
Здійснення цього права не підлягає
жодним обмеженням, крім випадків
установлених законом в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я населення або захисту прав і
свобод інших людей.

Визначення терміну "національна
безпека" надано у статті 1 Закону
України від 19 червня 2003 року №964-IV "Про
основи національної безпеки України".

Відповідно до положень цієї статті
національна безпека - це захищеність
життєво важливих інтересів людини і
громадянина, суспільства і держави, за
якої забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам у сферах правоохоронної
діяльності, боротьби з корупцією,
прикордонної діяльності та оборони,
міграційної політики, охорони здоров'я,
освіти та науки, науково-технічної та
інноваційної політики, культурного
розвитку населення, забезпечення
свободи слова та інформаційної
безпеки, соціальної політики та
пенсійного забезпечення,
житлово-комунального господарства,
ринку фінансових послуг, захисту прав
власності, фондових ринків і обігу
цінних паперів, податково-бюджетної та
митної політики, торгівлі та
підприємницької діяльності, ринку
банківських послуг, інвестиційної
політики, ревізійної діяльності,
монетарної та валютної політики,
захисту інформації, ліцензування,
промисловості та сільського
господарства, транспорту та зв'язку,
інформаційних технологій, енергетики
та енергозбереження, функціонування
природних монополій, використання
надр, земельних та водних ресурсів,
корисних копалин, захисту екології і
навколишнього природного середовища
та інших сферах державного управління
при виникненні негативних тенденцій до
створення потенційних або реальних
загроз національним інтересам.

Поняття громадського порядку наведено
у Положенні про службу дільничних
інспекторів міліції в системі
Міністерства внутрішніх справ України,
затверджене наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 11
листопада 2010 року №550.

Громадський порядок - це система
суспільних відносин, які складаються і
розвиваються в громадських місцях під
впливом правових та соціальних норм,
спрямованих на забезпечення
нормального функціонування установ,
організацій, громадських об'єднань,
праці й відпочинку громадян, повагу до
їх честі, людської гідності та
громадської моралі.

Таким чином, громадський порядок можна
визначити як сукупність норм, які
забезпечують життєдіяльність
суспільства або як низку
основоположних принципів, на яких
побудовано суспільство.

Також, суд звертає увагу, що одним із
найважливіших регуляторів
правовідносин щодо реалізації права на
мирні зібрання є принцип верховенства
права, який визнається і діє в Україні.
Відповідно до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справ керується
принципом верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини. Тобто
під час розгляду та вирішення справ
зазначеної категорії суди повинні
використовувати практику
Європейського суду з прав людини та
інше міжнародне законодавство, що
регулює питання реалізації права на
мирні зібрання. В умовах часткової
неврегульованості розглядуваних
питань національним законодавством
європейська практика значно полегшує
вирішення справ та сприяє забезпеченню
реалізації права людини на мирні
зібрання в Україні. Слід мати на увазі,
що в цьому разі не тільки повинні
враховуватися рішення Європейського
суду з прав людини у справах проти
України, а й інші рішення.

Зокрема, правові позиції щодо
реалізації передбаченого статтею 11
Конвенції про захист прав людини,
основоположних свобод права на свободу
мирних зібрань Європейський суд з прав
людини висловив у рішеннях у справах
"Станков та об'єднана македонська
організація "Ілінден" проти Болгарї"
(2001), "Іванов та інші проти Болгарії" (2005),
"Християнська демократична народна
партія проти Молдови" (2006), "Оллінджер
проти Австрії" (2006).

Статтею 9 Конституції України
встановлено, що чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства.
Тобто й реалізація права на мирні
зібрання регулюється і актами
міжнародного законодавства.

Одним з таких актів є Конвенція про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, ратифікована Верховною
Радою України згідно із Законом
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Цей акт
гарантує кожній особі, серед інших прав
і свобод, право на свободу зібрань та
об'єднання. Зокрема, частиною першою
статті 11 Конвенції передбачено право
кожного на свободу мирних зібрань і
свободу об'єднання з іншими особами,
включаючи право створювати профспілки
та вступати до них для захисту своїх
інтересів. Аналогічна правова позиція
викладена і у частині другій статті 11
зазначеної Конвенції, згідно якої
здійснення права на свободу зібрань не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, що встановлені законом і
є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я чи моралі або для
захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною п'ятою статті 182 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд може задовольнити
вимоги позивача в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку в разі, якщо визнає, що
проведення зборів, мітингів, походів,
демонстрацій чи інших зібрань може
створити реальну небезпеку заворушень
чи злочинів, загрозу здоров'ю населення
або правам і свободам інших людей.

При цьому необхідно зазначити, що для
прийняття рішення про задоволення
позову, суд повинен пересвідчитися у
реальності можливої загрози і така
реальність має бути підтверджена
відповідними доказами.

Надаючи правову оцінку доводам
позивача, суд виходить з наступного.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що доводи позивача про
можливе під час проведення масових
заходів бійок, завдання шкоди здоров'ю,
пошкодженню майна громадян та
юридичних осіб не відповідає фактичних
обставинам справи.

Зокрема, позивачем не доведено, а судом
не встановлено, що при проведенні
заходів у період з 27 вересня 2014 року по
31 жовтня 2014 року, можуть бути порушені
права, свободи та інтереси пересічних
громадян. Судом також не встановлено
жодного доказу, який би свідчив про
реальну можливість порушення
національної безпеки чи громадського
порядку.

Лише саме припущення можливих масових
заворушень, бійок, завдання шкоди
здоров'ю чи майну не дає підстав для
встановлення обмежень на проведення
таких заходів відповідачем.

Вибір конкретних засобів і шляхів
забезпечення національної безпеки
України обумовлюється необхідністю
своєчасного вжиття заходів, адекватних
характеру і масштабам загроз
національним інтересам.

Основними принципами національної
безпеки є демократичний цивільний
контроль, який має забезпечити держава,
не обмежуючи при цьому основні права і
свободи населення країни.

Позивачем не надано суду жодних
відомостей про реальну можливість
порушення громадського порядку з боку
Громадській організації
"Комсомольський характер".

Можливі різнополярні погляди
учасників пікету та мешканців міста, на
які посилається позивач в
обґрунтування своєї позиції, не
входять до переліку загроз
національній безпеці України.

При цьому, суд вважає необґрунтованими
посилання представника позивача як на
підставу для обмеження права на мирні
зібрання, на проведення заходів
поблизу житлових будинків, у вихідні
дні, а також на можливе збільшення
учасників пікету, оскільки право на
зібрання охоплює приватні зібрання у
громадських місцях, так само, як
статичні зібрання чи зібрання у формі
процесій, це право може бути
реалізовано як індивідуальними
учасниками, так і організаторами
зібрання.

Представник відповідача суду
повідомив, що масові заходи планується
проводити тільки на зазначених у заяві
вулицях та без використання технічних
засобів (без використання
звукопідсилювальної апаратури). Особи,
що прийматимуть участь у заході, будуть
роздавати роз'яснюючі матеріали,
загальна кількість учасників не буде
перевищувати 35 осіб, по 2-3 особи на
кожній вулиці.

Стосовно тверджень позивача про
створення можливих перешкод руху
пішоходів та інших незручностей у
зв'язку із проведенням пікетів поблизу
житлових будинків суд зазначає
наступне.

Будь-який пікет, демонстрація в
громадському місці неминуче, до певної
міри порушує загальний перебіг життя,
включаючи перешкоди для руху людей, а
органам влади слід проявляти певну
терпимість відносно мирних зібрань.

Щодо доводів позивача про проведення
пікетів в день проведення позачергових
виборів до Верховної Ради України
поблизу приміщень в яких будуть
розташовані виборчі дільниці, вважає
за необхідне вказати наступне.

Позивачем до суду не надано будь-яких
доказів, а з матеріалів справи не
встановлено, що за адресами проведення
пікетування чи поряд з ними
розташовуються чи будуть
розташовуватися виборчі дільниці.

Таким чином, суд зазначає, що сама
ймовірність того, що у ході масового
заходу, організованого Громадською
організацією "Комсомольський
характер", може порушуватися
громадський порядок не може виправдати
заборону проведення цього мітингу.

Вжиття заходів для охорони
національної безпеки та громадського
порядку при проведенні масових заходів
є обов'язком органів місцевого
самоврядування та правоохоронних
органів. Цей обов'язок як суб'єктивне
право, не може служити певною забороною
для проведення масових заходів взагалі
як таких, оскільки це обмеження прав
громадян. Лише після доведення
заінтересованими особами загрози
охорони національній безпеці та
громадського порядку, неможливості
запобігання цій загрозі органами
правопорядку, органами місцевого
самоврядування, така заборона можлива.

Крім того, необхідно зазначити, що
право на свободу зібрань є
основоположним правом у
демократичному суспільстві і так само,
як і право на свободу вираження
поглядів, є однією з основ такого
суспільства. Таким чином, не слід його
тлумачити обмежувально.

На думку суду, держава має утримуватися
від обмежувальних заходів, які можуть
завадити праву на мирні зібрання. У
зв'язку з природою права на мирні
зібрання та права на об'єднання і її
тісним зв'язком з демократією, повинні
бути переконливі і вагомі причини, щоб
виправдати втручання в це право.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
виконавчого комітету Комсомольської
міської ради Полтавської області про
встановлення обмеження відповідачу
права на проведення масових заходів,
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Виконавчого комітету
Комсомольської міської ради
Полтавської області до Громадської
організації "Комсомольський характер",
третя особа: Комсомольський міський
відділ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про обмеження щодо реалізації
права на мирні зібрання відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 25
вересня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко