Справа № 2-а-11522/12/2070
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.Справа №
2-а-11522/12/2070Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України "Украерорух" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2012р. по
справі № 2-а-11522/12/2070

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України "Украерорух"

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання виконати
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, ОСОБА_1, з адміністративним
позовом до Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України "Украерорух", в якому просив
суд:

- визнати протиправним бездіяльність
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України відносно не нарахування та не
здійснення виплати одноразової
грошової допомоги при звільненні;

- зобов'язати Державне підприємство
обслуговування повітряного руху
України здійснити нарахування та
здійснити виплату одноразової
грошової допомоги у розмірі 90 821,25 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 26
серпня 2010 р. позивач був звільнений з
військової служби, з посади провідного
інженера електрозв'язку Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу України
відповідно до ст. 26 Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу" за пунктом "б" частини шостої (за
станом здоров'я). Вислуга років у
Збройних силах України склала 23 роки 05
місяців. Відповідно до діючого
законодавства, при його звільненні
йому належало до виплати одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного утримання за кожний повний
календарний рік служби, але
відповідний розрахунок з ним
проведений не був. Після звільнення з
ЗС України, позивач неодноразово
звертався з заявами та скаргами щодо не
виплати одноразової грошової допомоги
при звільненні з військової служби до
відповідних керівників та організацій,
на які за законом покладений обов'язок
на таку виплату, але у виплаті йому було
відмовлено. На час звільнення позивач
проходив службу в Дніпропетровському
регіональному структурному підрозділі
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України. Дніпропетровський
Регіональний структурний підрозділ
має правовий статус - без права
юридичної особи та входить до складу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, яке є головним підприємством
та юридичною особою. Таким чином
позивач вважає, що саме Державне
підприємство обслуговування
повітряного руху України було
зобов'язане нарахувати та здійснити
виплату одноразової грошової допомоги
при звільненні, виплата якої
передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей".

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.12 року
позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України "Украерорух"
про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України відносно не нарахування та не
здійснення виплати одноразової
грошової допомоги при звільненні
ОСОБА_1.

Зобов'язано Державне підприємство
обслуговування повітряного руху
України (08307, Київська область, м.
Бориспіль, Аеропорт, код - 19477064)
здійснити нарахування та здійснити
виплату одноразової грошової допомоги
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) у розмірі
90821.25 грн. (дев'яносто тисяч вісімсот
двадцять одна грн. 25 коп.)

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Наказом Міністра оборони
України № 704 від 08 грудня 1999 року
ОСОБА_1 був відряджений у розпорядження
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України із залишенням на військовій
службі.

Наказом генерального директора
Украероруху №479/о від 26 серпня 2010 року,
на підставі наказу Міністра оборони
України № 827 від 18 серпня 2010 року
ОСОБА_1, був звільнений з військової
служби у відставку, з посади інженера
електрозв'язку Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України відповідно до ст. 26 Закону
України "Про військовий обов'язок і
військову службу" за пунктом "б" частини
6 (за станом здоров'я). Зазначеним
наказом була визначена вислуга років
ОСОБА_1 в Збройних силах, яка склала 23
роки 05 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що
21.03.2011 року, позивач звернувся в
Державну авіаційну адміністрацію
Міністерства транспорту та зв'язку
України з листом щодо виплати
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби, на який
24.03.2011 року йому була надана відповідь,
з якої слідує, що це питання
опрацьовується в Міністерстві оборони
України, та необхідний законопроект
знаходиться на доопрацюванні.

31.05.2012 року позивач звернувся з заявою,
щодо виплати грошової допомоги при
звільненні з військової служби, до
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України. Згідно
відповіді від 27.06.2012 року №24.15-8-726
позивачу було відмовлено у виплаті
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби та
запропоновано звернутися до
Міністерства оборони України.

Позивач звернувся до Міністерства
оборони України із зверненням стосовно
виплати одноразової грошової допомоги
при звільненні, на яке 10.09.2012 року йому
була направлена відповідь, що з 1 січня
2007 року не має законних підстав для
виплати одноразової грошової допомоги
при звільненні військовослужбовцям,
які звільнені з посад, займаних у ДП
"Украерорух" Міністерством оборони
України. Згідно з резолюцією
віце-прем'єр-міністра України -
Міністра інфраструктури України від
17.11.11 № 24072/24/1-09 виплата одноразової
грошової допомоги при звільненні з
військової служби військовослужбовцям
ДП "Украерорух" повинна провадитися за
рахунок коштів цього підприємства.
Зважаючи на викладене, запропоновано з
порушеного питання звернутися до ДП
"Украерорух".

06.08.2012 року позивач звернувся до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України з листом щодо виплати
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби, на який
18.09.2012 року, отримав відповідь від 14.09.2012
року №1.24-30, в якій зазначено, що
Украерорух взагалі не отримує з
державного бюджету коштів, правові
підстави для виплати одноразової
грошової допомоги за рахунок коштів
Украероруху відсутні.

Таким чином, на звернення ОСОБА_1, щодо
виплати одноразової грошової допомоги
при звільненні з військової служби
йому було відмовлено 14.09.2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що при
прийнятті оскаржуваного рішення про
відмову в нарахуванні та здійсненні
виплати одноразової грошової допомоги
при звільненні відповідач діяв
всупереч встановленому законом
порядку, необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішень, чим порушено
законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції
України, держава забезпечує соціальний
захист громадян України, які
перебувають на службі у Збройних силах
України та в інших формуваннях, а також
членів їх сімей.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1281 від 19 липня 1999 року "Про створення
об'єднаної цивільно-військової
організації повітряного руху України"
було прийнято рішення про створення
об'єднаної цивільно-військового
організації повітряного руху України
та затверджено Положення про об'єднану
військово-цивільну систему
організації повітряного руху України,
а також погоджено пропозицію
Міністерства транспорту та
Міністерства оборони України про
утворення у складі Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України таких
структурних підрозділів, в тому числі
регіональних структурних підрозділів
на базі цього підприємства. Згідно з
абз. 4 п. 4 вказаної вище Постанови, в
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 30.11.04 № 1614, грошове та
матеріальне забезпечення
військовослужбовців, відряджених до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, здійснювати у порядку,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 07.02.01 № 104 "Про
порядок і норми грошового та
матеріального забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України, інших військових формувань,
осіб начальницького складу органів
внутрішніх справ, органів та установ
виконання покарань, відряджених до
органів виконавчої влади та інших
цивільних установ".

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів
України №104 від 07.02.2001р. "Про порядок і
норми грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби,
відряджених до державних органів,
установ та організацій" встановлено, що
військовослужбовцям, особам
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації та Державної
кримінально-виконавчої служби,
відрядженим до державних органів,
установ та організацій, виплачується
грошове та здійснюється матеріальне
забезпечення, передбачене
законодавством для
військовослужбовців Збройних Сил,
інших військових формувань, особового
складу органів внутрішніх справ,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації та Державної
кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення
виплачується виходячи з окладів за
посадами, займаними зазначеними
особами в державних органах, установах
та організаціях, до яких вони
відряджені, інших виплат, установлених
для відповідних працівників цих
органів, установ та організацій, а
також окладів за військовими
(спеціальними) званнями і надбавки за
вислугу років у розмірах і порядку,
визначених законодавством для
військовослужбовців, осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби.

Виплата грошового забезпечення
провадиться за рахунок коштів тих
державних органів, установ та
організацій, до яких відряджені
зазначені військовослужбовці, особи
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби.

За відрядженими особами зберігаються
всі види матеріального забезпечення за
попереднім місцем служби, гарантії
щодо соціального захисту, передбачені
законодавством, за рахунок бюджетів
Збройних Сил, інших військових
формувань, органів внутрішніх справ,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби.

Згідно з ч.7 ст.9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, за
військовослужбовцями, відрядженими до
державних органів, установ і
організацій, а також Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, зберігаються
всі види забезпечення, передбачені
статтями 9 і 91 цього Закону, гарантії та
пільги, що надаються за рахунок коштів,
призначених у Державному бюджеті
України на утримання Збройних Сил
України, інших утворених відповідно до
законів України військових формувань
та правоохоронних органів, Державної
спеціальної служби транспорту. Перелік
посад, які можуть бути заміщені
військовослужбовцями у цих державних
органах, установах і організаціях, а
також Державному підприємстві
обслуговування повітряного руху
України, затверджується Президентом
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ,
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються зі служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби. У
разі звільнення з військової служби за
віком, у зв'язку із скороченням штатів
або проведенням організаційних
заходів, закінченням строку
контракту, у зв'язку з безпосереднім
підпорядкуванням близькій особі,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Виплата військовослужбовцям
зазначеної в цьому пункті одноразової
грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби здійснюється
Міністерством оборони України, іншими
утвореними відповідно до законів
України військовими формуваннями та
правоохоронними органами за рахунок
коштів Державного бюджету України,
передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі
служби безпосередньо з посад,
займаних в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування або
сформованих ними органах, на
підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, виплата одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цим
пунктом, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких вони працювали.

Колегією суддів встановлено, що на час
звільнення з військової служби, ОСОБА_1
працював на посаді інженера
електрозв'язку Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України. Харківський Регіональний
структурний підрозділ має правовий
статус - відокремленого структурного
підрозділу (філії) без права юридичної
особи та входить до складу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, яке є
головним підприємством та юридичною
особою.

Таким чином, на момент звільнення
ОСОБА_1 відповідно до діючого
законодавства, саме Державне
підприємство обслуговування
повітряного руху України повинно було
нарахувати та здійснити виплату
одноразової грошової допомоги при
звільненні, виплата якої передбачена
ч.2 ст.5 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" від 20.12.1991 року
№2011-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що одноразова
грошова допомога при звільненні в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожен повний
календарний рік служби мала бути
нарахована та виплачена Державним
підприємством обслуговування
повітряного руху України при
звільненні ОСОБА_1 з військової служби
відповідно до наказу Міністерства
оборони України № 827 від 18 серпня 2010
року. Таким чином, відповідачем було
неправомірно не виплачено позивачу
одноразову грошову допомогу при
звільненні.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб" №1294 від 07.11.2007 року грошове
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
складається з посадового окладу,
окладу за військовим (спеціальним)
званням, щомісячних (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премії) та одноразових
додаткових видів грошового
забезпечення.

Колегією суддів встановлено, що розмір
середньомісячного грошового
забезпечення позивача на день
звільнення становив 7897,50 грн., згідно з
довідкою Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України від 03.07.2012 року №24.10-8-737.

Відповідно до витягу з наказу №479/о від
26 серпня 2010 року вислуга років ОСОБА_1
становить 23 повних календарних років,
пільгова 23 роки 05 місяців.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, розмір одноразової
грошової допомоги при звільненні
ОСОБА_1 становить 90821,25 грн. (7897,50 грн. х
50% х 23 р.).

Представником відповідача в судовому
засіданні у суді першої інстанції
підтверджено, що відповідач обізнаний
про наявність резолюції
віце-прем'єр-міністра України -
Міністра інфраструктури України від
17.11.11 № 24072/24/1-09, згідно з якою виплата
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби
військовослужбовцям ДП "Украерорух"
повинна провадитися за рахунок коштів
цього підприємства.

Щодо посилання відповідача на те, що
Державне підприємство обслуговування
повітряно го руху України є неналежним
відповідачем по справі та на нього не
поширюється юрисдикція
адміністративного суду у даному виді
правовідносин, у зв'язку з тим, що за
своїм правовим статусом Украерорух не
відно ситься до суб'єктів владних
повноважень, які згідно з п. 3 ст. 50 КАСУ
є відповідачами в адмініст ративній
справі, колегія суддів зазначає, що
даний спір є спором з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби, оскільки військова служба
відповідно до п. 15 ст. 3 КАС України
відноситься до публічної служби, отже
спір підлягає вирішенню в порядку
адміністративного судочинства.

З приводу посилання відповідача на те
що позивач, при зверненні до суду
порушив вимоги статті 99 КАС України
щодо строків звернен ня до
адміністративного суду, колегія суддів
зазначає, що з матеріалів справи
вбачається, що відмова у виплаті
одноразової грошової допомоги
датована 14.09.2012 р., та отримано
позивачем 18.09.2012 року, оскільки
попердні відповіді містили посилання
на вирішення цього питання шляхом
доопрацювання вимог чинного
законодавства. Позивач звернувся до
суду 18.10.2012 року, тобто в межах
місячного строку з моменту отримання
вищезазначеного листа. З урахуванням
зазначеного, суд першої інстанції в
ухвалі про відкриття провадження в
адміністративній справі від 19.10.2012 року
визнав поважними причини пропуску
строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при прийнятті
оскаржуваного рішення про відмову в
нарахуванні та здійсненні виплати
одноразової грошової допомоги при
звільненні відповідач діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішень, чим порушено
законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 27.11.12 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України "Украерорух"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2012р. по
справі № 2-а-11522/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Зеленський В.В.