Справа № 808/5177/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/5177/14

09 вересня 2014 року 15год. 39хв. м.
Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Сердюк К.В.

відповідача: представник Прокоф'єв С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кліон" до
Запорізької митниці Міндоходів про
визнання протиправними дії, скасування
рішення №112050000/2014/000242/2 від
02.07.2014р.,картку відмови у прийнятті
митної декларації №112050000/2014/00423 від
02.07.2014р. ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кліон" (далі -
позивач, ТОВ "Кліон") звернулось із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому позивач просить
суд: визнати протиправними дії
Запорізької митниці Міндоходів щодо
відмови у застосуванні митної вартості
товару, визначеної позивачем за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
визнати протиправним та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів №112050000/2014/000242/2 від
02.07.2014 Запорізької митниці
Міністерства доходів і зборів України;
визнати протиправною та скасувати
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№112050000/2014/00423 від 02.07.2014 Запорізької
митниці Міністерства доходів і зборів
України.

В обґрунтування позову посилається на
те, що товариством надано всі необхідні
документи на підтвердження митної
вартості товару, який переміщуються
через митний кордон України, які
відповідають характеру угоди, а
посилання митного органу на виявлення
при перевірці розбіжностей є
безпідставними. Крім того, вказує, що в
оскаржуваних рішеннях відповідача
міститься висновок про неподання
декларантом в повному обсязі
документів, які підтверджують митну
вартість товару. Однак, митним органом
не зазначено, які саме документи не
були подані декларантом і які
відомості про митну вартість товарів
залишились неповними та
недостовірними. Представник позивача
просить позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав.
Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53 МК
України, митниця дійшла висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані в повному
обсязі, митну вартість товару, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Так,
враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України,
митницею використана наявна в органу
Міндоходів і зборів інформація щодо
раніше визнаних органами митниці
митних вартостей. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, вважає за
необхідне зазначити наступне.

Між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ПИРс",
Польща (Постачальник) укладено
Контракт №26S/2013Р від 01.08.2013 року на
поставку свіжозамороженої або
охолодженої риби різних видів та
морепродуктів (за асортиментом,
кількістю, вартістю та на умовах
визначених сторонами і зазначених в
інвойсах на кожну партію товару).
Згідно даного Контракту позивачем на
митну територію України був ввезений
вантаж - Камбала свіжозаморожена ціла
(далі - товар).

Для здійснення митного оформлення
товару 26.06.2014 позивачем по електронній
системі "MD Office™. MDDeclaration" до М/п
"Запоріжжя - центральний" Запорізької
митниці Міндоходів було подано митну
декларацію по формі МД-2 №112050000/2014/014961
довідковий № 2854 (згідно графи 7 ВМД),
відповідно до якої була заявлена митна
вартість товарів у розмірі 189723,99
гривень (тобто 9,73 грн. або 0,8 долара США
за 1 кг). Визначення митної вартості
товару було здійснено позивачем за
основним (першим) методом, тобто за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції). Заявлена позивачем митна
вартість згідно ч. 10 ст. 58 MК України
включає вартість товару згідно
рахунків - 180723,99 грн. (15210 доларів США х
11,881919 курс) та вартість витрат на
транспортування товарів до місця
ввезення на митну територію України -
9000,00 грн. Інших витрат, які підлягають
включенню в митну вартість товару, у
позивача не було.

Разом з ВМД позивачем були надані
наступні документи: контракт № 26S/2013Р
від 01.08.2013; рахунок № FAP/55/2014/MRM від 17.06.2014;
рахунок проформа № FPF/000027/2014 від 12.06.2014;
калькуляція продавця від 17.06.2014;
прайс-лист від 10.06.2014; міжнародна
товарно-транспортна накладна № 010161 від
17.06.2014; довідка про транспортні витрати
б/н від 17.06.2014; договори на перевезення
№ 4299 від 13.05.2013 та № Т01-12/10 від 01.12.2010;
платіжне доручення в іноземній валюті
або банківських металах від 16.06.2014 № 29;
дублікат ветеринарного свідоцтва від
20.06.2014 серії ГРД-00 № 138333; сертифікат
відповідності № UA1.041.Х004664-14 від 24.06.2014;
міжнародний ветеринарний сертифікат №
РL/MF/AK 0732618 від 17.06.2014; сертифікат якості
б/н від 17.06.2014; експортна декларація №
14РL422010Е0009550 від 17.06.2014; фін.довідка 06/12-1182
від 20.06.2014; експертний висновок № OИ-260
від 06.06.2014; картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 16.11.2012
(а.с.14-46).

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності: у платіжному
доручені від 16.06.2014 № 59 в гр. 57 наявні
посилання на банк бенефеціара Bank Handlowy w
Warszawie SA, але у зовнішньоекономічному
договорі № 26S/2013P від 01.08.2013 зазначено
інший банк, а саме - ING Bank Slaski SA; згідно п.
1.2 контракту № 26S/2013P від 01.08.2013 ціна,
найменування товару та інші суттєві
умови поставки визначаються сторонами
шляхом переговорів та після узгодження
вказуються в інвойсах та кожну партію
товару, але дана інформація в інвойсі
відсутня, вона зазначена в
проформі-інвойсі № FPF/000027/2014 від 12.06.2014;
проформа-інвойс № FPF/000027/2014 від 12.06.2014не
містить інформації щодо повного
найменування оцінюваного товару, а
саме не зазначено, що камбала є
річковою і тим самим документально не
підтверджується вартість оцінюваного
товару (неможливо однозначно
визначити, що вартість саме річкової
камбали визначена в проформі-інвойсі);
в проформі-інвойсі № FPF/000027/2014 від 12.06.2014
наявне посилання на "заявка № 177-14", яку
до митного оформлення не надано;
висновок ТПП від 06.06.2014 № ОИ - 260 не
містить інформації щодо основних
товарних характеристик оцінюваного
товару, а саме: наявність або
відсутність харчових добавок, вид
камбали, що свідчить не об'єктивний
аналіз цін на товар.

У відповідності до ст. 53 МК України,
26.06.2014 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; інші документи для
підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта (а.с.47).

02.07.2014 декларантом додатково надано:
додаткова угода б/н від 21.05.2014 (до
контакту 26S/2013P); лист № 06/02-1206 від 26.06.2014;
лист виробника б/н від 10.06.2014; переклад
рахунка-фактури № FAP/55/2014/MRM; зазначено,
що висновок ТПП № ОИ-260, наданий з
митною декларацією, є висновком про
якісні та вартісні характеристики
товару. Також повідомлено про
неможливість подання бухгалтерських
та інших витребуваних документів
(а.с.47-51).

02.07.2014 відповідач повідомив позивача,
що наданих документів не достатньо для
підтвердження митної вартості товару,
інші методи визначення митної
вартості, окрім резервного,
застосувати не можливо, оскільки немає
необхідної для цих методів інформації
(а.с.52). Відповідач використав наявну у
нього інформацію щодо раніше
визнаних/визначених митних вартостей
за основним та другорядними методами з
розрахунку 1,25 доларів США за 1 кг
товару, про що відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 112050000/2014/000242/2 від
02.07.2014 (а.с.11). Відповідач також оформив
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№112050000/2014/00423 від 02.07.2014 (а.с.12-13).

02.07.2014 на підставі рішення митниці
декларант оформив нову ВМД по формі МД-2
№112050000/2014/015411 сплативши митні платежі
згідно із заявленою митною вартістю
товарів та надавши гарантію в розмірі
різниці між заявленою митною вартістю
та митною вартістю визначеною
відповідачем (шляхом грошової застави
у розмірі 19802,82 грн.), про що зазначено в
графі 47 ВМД.

Не погодившись із рішенням, карткою
відмови та діями Запорізької митниці
щодо відмови у митному оформлені
товару за ціною угоди, ТОВ "Кліон"
оскаржив їх до суду.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у деклараціях митної
вартості товару були подані всі
документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

Митницею встановлені такі розбіжності:
у платіжному доручені від 16.06.2014 № 59 в
гр. 57 наявні посилання на банк
бенефеціара Bank Handlowy w Warszawie SA, але у
зовнішньоекономічному договорі №
26S/2013P від 01.08.2013 зазначено інший банк, а
саме - ING Bank Slaski SA; згідно п. 1.2 контракту
№ 26S/2013P від 01.08.2013 ціна, найменування
товару та інші суттєві умови поставки
визначаються сторонами шляхом
переговорів та після узгодження
вказуються в інвойсах та кожну партію
товару, але дана інформація в інвойсі
відсутня, вона зазначена в
проформі-інвойсі № FPF/000027/2014 від 12.06.2014;
проформа-інвойс № FPF/000027/2014 від 12.06.2014 не
містить інформації щодо повного
найменування оцінюваного товару, а
саме не зазначено, що камбала є
річковою і тим самим документально не
підтверджується вартість оцінюваного
товару (неможливо однозначно
визначити, що вартість саме річкової
камбали визначена в проформі-інвойсі);
в проформі-інвойсі № FPF/000027/2014 від 12.06.2014
наявне посилання на "заявка № 177-14", яку
до митного оформлення не надано;
висновок ТПП від 06.06.2014 № ОИ - 260 не
містить інформації щодо основних
товарних характеристик оцінюваного
товару, а саме: наявність або
відсутність харчових добавок, вид
камбали, що свідчить не об'єктивний
аналіз цін на товар.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України
право органу доходів і зборів на
висунення письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах, поданих для
митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

Позивач направив відповідачу
додатково витребувані документи,
зокрема надав додаткову угоду від
21.05.2014; лист від 26.06.2014, лист виробника
від 10.06.2014; переклад рахунка-фактури;
висновок ТПП № ОИ-260.

Так, щодо надання каталогів виробника
товару надано лист постачальника
товару, яким повідомлено про
відсутність у нього каталогу продукції
та міститься посилання на сайт
постачальника товару; щодо надання
бухгалтерської документації цим же
листом повідомлено те, що
бухгалтерською документацією, на
підставі якої відпускається продукція
є інвойс та CMR (а.с.50).

Також позивач листом № 06/0-1119 від 12.06.2014
роз'яснив, що в проформі-інвойс FPF/000027/2014
від 12.06.2014 відсутнє посилання на заявку
№ 177-14, натомість міститься посилання
на заявку № 207-14. Згідно п. 1.2 Контракту
від 01.08.2013, всі умови поставки товару
визначаються шляхом переговорів між
сторонами (тобто усно), в зв'язку з чим
усні заявки для митного оформлення не
можуть бути надані. Щодо повного
найменування продукції позивач у
вказаному листі вказав, що воно
зазначене в інвойсі, в ветеринарному
сертифікаті, які були надані до митного
оформлення (а.с.49).

Також відповідачу було надано
додаткову угоду від 21.05.2014 (якою внесено
зміни до банківських реквізитів
продавця) (а.с.48) та рахунок-фактуру №
FAP/55/2014/MRM в перекладі на українську мову
(а.с.51).

Щодо вимоги митниці про надання інших
документів для підтвердження митної
вартості, то митний орган зазначив, що
такі документи надаються за бажанням
декларанта.

З наведеного вбачається, що позивачем
виконано всі вимоги про витребування
додаткових документів.

Крім того, суд зазначає, що частина 2 ст.
53 Митного Кодексу України містить
вичерпний перелік документів, що
підтверджують митну вартість, а тому
виявлення розбіжностей в інших
документах не надає митниці право
направляти декларанту вимогу про
надання додаткових документів.

Суд також зазначає, що ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості. Зазначений
висновок зроблено у постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Подані позивачем документи в повному
обсязі виконують вимоги митниці щодо
подання додаткових документів та
висновків щодо ціни товару, проте вони
не були прийняті до уваги.

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом на підставі наявної у митного
органу інформації, згідно МД №
112050000/2014/013886 від 13.06.2014, № 110070000/2014/303889
від 07.04.2014, № 807010001/2014/001725 від 25.04.2014;
№112050000/2014/010061 від 29.04.2014.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Відповідно до
частини першої статті 33 МК України
інформаційні ресурси митних органів
складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування основного методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за основним методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33 спірних
рішень, крім номера та дати митних
декларацій, які були взяті за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачем
неправомірно прийняті Рішення про
коригування митної вартості товарів
№112050000/2014/000242/2 від 02.07.2014 та Картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №112050000/2014/00423
від 02.07.2014.

Щодо вимоги позивача визнати
протиправними дії Запорізької митниці
Міндоходів щодо відмови у застосуванні
митної вартості товару, визначеної
позивачем за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), суд вважає, що вона не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади. Принцип
розподілу влади заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Аналіз чинного митного законодавства
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки, контролю правильності
обчислення декларантом та визначення
митної вартості. З урахуванням
наведеного, суд, постановляючи рішення
про визнання протиправними дій
Запорізької митниці Міндоходів щодо
відмови у застосуванні митної вартості
товару, визначеної позивачем за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
фактично визначає митну вартість
ввезеного товару чим підміняє митний
орган. Зазначена позиція також
висловлена у постанові Верховного суду
України від 15 квітня 2014 року у справі №
21-21а14.

Таким чином, задоволення таких
позовних вимог є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягає.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу частини другої статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено
правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кліон".

Відповідно до частини третьої статті 94
КАС України якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів № 112050000/2014/000242/2 від
02.07.2014 та Картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 112050000/2014/00423 від 02.07.2014.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кліон" із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
560,28 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька