Справа № 826/11486/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"

до

Київської міжрегіональної митниці Міндоходів

про

визнання бездіяльності протиправною та стягнення надмірно сплачених коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві висновку про повернення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 62 871,92 грн.; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 62 871,92 грн.

Відповідач - Київська міжрегіональна митниця Мін доходів – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві – також заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти вирішення справи в порядку письмово провадження, оскільки відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибули, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2012 позивачем було подано до митного оформлення вантажно-митну декларацію №100190000/2012/320559, якою визначено митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Проте, київською міжрегіональною митницею Міндоходів було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів від 01.06.2012 №100190000/2012/312421/1, яким визначено митну вартість товарів за резервним методом, митна вартість відкоригована з 39 584 доларів США до 77 042,88 доларів США.

Судом встановлено, що митним органом випущено товар у вільний обіг під гарантійні зобов’язання та позивачем було сплачено митну вартість товарів визначену митним органом.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.05.2014 залишено без змін вказану вище постанову Київського апеляційного адміністративного суду.

Враховуючи викладене, листом від 17.06.2014 №239 позивач звернувся до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про повернення надмірно сплачених коштів.

Листом від 26.06.2014 №7465/1/26-70-52-05 Київська міжрегіональна митниця Міндоходів повідомила позивача про відсутність правових підстав для повернення коштів.

В подальшому, на запит позивача від 16.07.2014 №269 Київська міжрегіональна митниця Міндоходів листом від 22.07.2014 №8383/1/26-70-52-04 повідомила позивачу, що по закінчення строку дії гарантії сплачені позивачем кошти перераховано до Державного бюджету України та роз’яснено порядок вирішення питання щодо вирішення питання про визначення митної вартості товару та в порядку ст. 345-351 Митного кодексу України.

Статтею 1 МК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - МК України) передбачено, що відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Крім того, п.4 ч.4 ст.54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 ст.55 цього Кодексу.

відповідно до ч.1 та ч.3 ст.298 МК України суми митних платежів, нараховані органом доходів і зборів, підлягають сплаті до державного бюджету платником податків безпосередньо на єдиний казначейський рахунок. Перерахування сум митних платежів до Державного бюджету України із зазначених рахунків органу доходів і зборів здійснюється цим органом доходів і зборів.

Згідно із ч.7 ст.298 МК України порядок нарахування, обліку та перерахування до державного бюджету сум митних платежів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом із тим, п.1, п.2, п.3 розд.ІІІ Порядку №618 та п.5 Порядку№882/1188 встановлено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 N 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України (п.4 Порядку №618 та п.7 Порядку №882/1188).

Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства дають суду підстави для висновку, що питання повернення коштів відносяться до компетенції митних органів, та має здійснюватись відповідно до вимог Порядку №618 та Порядку №882/1188. Проте встановивши протиправність про визначення митної вартості товарів від 01.06.2012 №100190000/2012/312421/1, суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з Державного бюджету України надмірно сплачену з такої вартості суму митних платежів, фактично визначаючи інший метод обчислення митної вартості товару.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 17.12.2013 р. у справі № 21-439а13. Суд зауважує, що відмова митного органу щодо повернення надмірно сплачених коштів не є предметом вирішення даної справи.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частини стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 62 871,92 грн.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві висновку про повернення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 62 871,92 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями п.п.2-4,6 розділу ІІІ вищезазначеного Порядку № 618 визначений наступний порядок розгляду заяви платника: заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (пакет документів на повернення коштів). Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Приписами пункту 7 розділу III вказаного Порядку № 618 встановлено, що висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви Як зазначено вище, листом від 26.06.2014 №7465/1/26-70-52-05 Київська міжрегіональна митниця Міндоходів повідомила позивача про відсутність правових підстав для повернення коштів.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Питання ж формування митним органом подання про повернення позивачу вказаних коштів направлення його до Управління держказначейства є процедурним питанням взаємодії вказаних органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів та не впливає безпосередньо на відновлення порушеного права.

З огляду на те, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів осіб, враховуючи, що формування митним органом подання про повернення позивачу вказаних коштів направлення його до Управління держказначейства є процедурним питанням та безпосередньо не впливає на відновлення порушеного права позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб’єкт владних повноважень, виконав покладений на нього законом обов’язок і довів правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда