Справа № 804/7893/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 червня 2014 р. Справа № 804/7893/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, картки відмови,
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" (далі-ПАТ «ІНГЗК», декларант,
позивач) звернулось до суду із позовом
до Дніпропетровської митниці
(далі-митний орган, відповідач 1),
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області
(далі-відповідач 2), у якому просить:

визнати протиправною та скасувати
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 14.04.2010р. №113050000/0/00445;

визнати протиправним та скасувати
рішення Криворізької митниці про
визначення митної вартості товарів від
14.04.2010р. №113000006/2010/000269/1;

стягнути з Державного бюджету України
в особі: Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" шкоду
у вигляді надмірно сплаченого податку
на додану вартість у розмірі 21 262, 36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
митним органом при винесенні рішення
щодо визначення митної вартості
товарів порушені вимоги законодавства,
оскільки відповідач визначив митну
вартість товарів із застосуванням
резервного методу, тоді як позивач діяв
на підставі контракту, у зв'язку з чим
митне оформлення товарів потрібно було
визначити за ціною контракту.
Відповідачем 1 не надано відомостей
стосовно того, чому ним не було визнано
достовірність наданих позивачем
документів. Також позивач зазначив про
недоведеність законності застосування
митним органом своїх повноважень щодо
витребування додаткових документів.

Відповідач 1 заперечує проти
задоволення позову. Правомірність дій
митного органу та пояснюється тим, що
при поданні вантажно-митної декларації
№113050000/2010/002976 від 14.04.2011р. позивач не
надав будь-яких інших документів для
підтвердження митної вартості
задекларованого товару. Так, у зв'язку з
відсутністю інформації про ціну
контракту на ідентичні та подібні
товари та можливість застосування
відповідачем другого-п'ятого методів,
митним органом було правомірно
застосовано резервний (шостий) метод.
Крім того, законодавством не
передбачено письмове фіксування
причин неможливості застосування
кожного із методів.

Відповідач 2 заперечує проти
задоволення адміністративного позову.
Так, на думку відповідача 2, у зв'язку з
неотриманням від митного органу
відповідних висновків, передбачених
згідно Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи
затвердженого спільним наказом
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від
20.07.2007р. за №611/147, повернення позивачу з
бюджету надмірно сплачених
обов'язкових платежів є неможливим.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню,
мотивуючи це наступним.

22.01.2010р. між позивачем та компанією
"SEMPERTRANS" Вelchatow Sp, м.Белхатів, Польща
(постачальник) був укладений
зовнішньоекономічний контракт №662-09,
за умовами якого постачальник
зобов'язувався здійснити поставку
товару позивачу на умовах контракту та
додатків до нього, а позивач
зобов'язувався прийняти та оплатити
товар на умовах, визначених контрактом.

14.04.2010р. для здійснення митного
контролю та митного оформлення
позивачем була подана вантажна митна
декларація №113050000/2010/002976, відповідно до
якої позивач задекларував стрічки
конвеєрні завширшки не менше як 800мм,
але не більш як 1200мм, армована лише
текстильними матеріалами гумотканева
та бумага силіконова, в рулонах : -
стиковочний матеріал до конвеєрної
стрічки гумотканевої 2000 500 19+9К бумага
силіконова - 15,20кг. Темно-жовтого
кольору, з обох боків силіконизована.
Без розчинювала, завтовшки 68мкм. - Уміст
волокон отриманих механічним, хімічним
способом - 90/10%; - маса - 79+/-4г/М2; наявність
шарів - одношарна; - форма виготовлення -
рулонна; - вид обробки - покраска.
Продавцем товару заявлено компанію
"SEMPERTRANS", г.Белхатов, Польша. Заявлена
ціна товарів - стрічки : 2, 612 EUR за 1 кг;
бумага - 2,41 EUR за 1 кг.

Статтю 259 Митного кодексу України (від
2002 року - у редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин, далі
-Митний кодекс України) визначено, що
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, це їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень Кодексу.

Відповідно ч. 1 до ст. 260 Митного кодексу
України митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього кодексу.

Митна вартість товару була заявлена
Позивачем шляхом подання декларації
митної вартості форми ДМВ-1, за ціною
договору (метод 1) відповідно до статті
267 Митного кодексу України.

Посадова особа відповідача здійснила
перевірку правильності визначення
митної вартості товару згідно з чинним
законодавством та у зв'язку з
невідповідністю ціни товару
заявленого до митного оформлення з
рівнем митної вартості товарів, що вже
оформлені (витяг з цінової Бази даних
ЄАІС ДМСУ) щодо необхідності подання
додаткових документів, що
підтверджують, заявлену митну вартість
товарів згідно п.11 Постанови Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року про що здійснила відповідний
запис в декларації митної вартості.

Згідно вищевказаної декларації митної
вартості в графі "для відміток митного
органу" посадовою особою відповідача
здійснено запис: "Необхідно надати
додаткові документи згідно Постанови
Кабінету Міністрів України №1716 від
20.12.2006 р., а саме: - прайс - лист фірми
виробника товару; - калькуляцію фірми
виробника товару, висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів
підготовлені спеціалізованими
експертними органами. Повідомляємо, що
декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої митної вартості".

Представник позивача в особі
Спасьонової Т.С., із вказаним записом
був ознайомлений 14.04.2010р. що
підтверджується її підписом на
зворотному боці декларації митної
вартості, де нею зазначено, що
неможливо надати додаткові документи
та проведено, консультацією та обмін
наявною ціновою інформацією, про
можливість митного оформлення під
гарантійні зобов'язання, згідно Наказу
ДМСУ від 17.03.2008р. №230 повідомлено.

14.04.2010 року, митницею винесено рішення
щодо визначення митної вартості №
113000006/2010/000269/1 від 14.04.2010 р. з
застосуванням методу № 6 на підставі
ст. 273 Митного кодексу України. Згідно
рішення про визначення митної
вартості, ціна товару відповідачем
відкоригована із суми 23508,30 EUR на суму
28530,00 EUR. Джерелом інформації що
використовувалось митним органом було
ЦБД ДМСУ.

За результатами розгляду митної
декларації, товаросупровідних та інших
документів митним органом винесено
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/00445 від 14.04.10р., згідно якої
зазначено, товари не підлягають
митному оформленню з таких причин :

- відбулось коригування митної
вартості товару № 1 відповідно до
Рішенням ВКМВ від 14.04.2010р. №
113000006/2010/000269/1. Закон України від 11.07.2002р.
"Митний Кодекс України", Постанова
Кабінету Міністрів України від 20.12.2006р.
№ 1766 "Про затвердження Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження" та постанови Кабінету
Міністрів України від 09.04.2008р. № 339 "Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості".

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 262 Митного кодексу
України, митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

За приписами пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів № 339 від 9
квітня 2008 року - контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до статті 41 Митного
Кодексу України шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року №1766; порівняння
рівня заявленої митної вартості
товарів з рівнем митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено або наявною у митного органу
інформацією про рівень цін на такі
товари або вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів.

Згідно із ст.265 Митного кодексу України,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу.

У разі відсутності даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товарів, або за наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей митний орган може
самостійно визначити митну вартість
товарів, що декларуються, послідовно
застосовуючи методи визначення митної
вартості, встановлені цим Кодексом, на
підставі наявних у нього відомостей, у
тому числі цінової інформації щодо
ідентичних чи подібних (аналогічних)
товарів з коригуванням, що
здійснюється згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.266 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.273 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267 - 272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 - 6
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Відповідно до абз.1 п.5 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, для заявлення митної
вартості товарів, визначеної за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
відповідно до статті 267 Митного кодексу
України подається декларація митної
вартості.

Згідно із абз.1 п.6 " Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, декларант заповнює
декларацію митної вартості, за
винятком граф, призначених для
відміток митниці.

Відповідно до п.7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пунктом 8 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006р. № 1766
передбачено, що для підтвердження
транспортних витрат, які відповідно до
Митного кодексу України включаються до
ціни товару, декларант зобов'язаний
подати договір (контракт) про
перевезення, транспортні та страхові
документи, а також: або рахунок-фактуру
від виконавця договору (контракту) про
надання транспортно-експедиційних
послуг, що містить реквізити сторін,
суму та умови платежу, інші відомості,
відповідно до яких встановлюється
належність послуг до товарів; або
банківські платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Відповідно до п.9 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів у разі, коли продавець
та покупець пов'язані між собою,
декларант подає за наявності митному
органові: бухгалтерські та банківські
документи покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; документи, що підтверджують
участь продавця у здійсненні розподілу
прибутку, одержаного від провадження
діяльності покупцем, якщо продавець є
власником акцій або частини статутного
капіталу покупця; довідку про
відсутність у покупця фінансових
зобов'язань перед продавцем, які прямо
чи опосередковано стосуються
купівлі-продажу оцінюваних товарів;
бухгалтерські документи виробника, що
підтверджують вартість товарів;
довідку про вартість у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам.

Згідно із п.10 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, відомості, на підставі
яких декларантом визначено та заявлено
(задекларовано) митну вартість товарів,
повинні базуватися на об'єктивних
даних, що підлягають обчисленню та
перевірці відповідно до вимог Митного
кодексу України. Декларант має право на
доведення у передбачений
законодавством строк митному органові
правильності визначення ним митної
вартості товарів.

Відповідно до абз.1 п.11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. № 1766, для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Так, для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:

-договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається;

-рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця;

-рахунки про сплату комісійних,
брокерських (посередницьких) послуг,
пов'язаних з виконанням умов договору
(контракту);

-відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);

-каталоги, специфікації,у прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;

-калькуляція фірми - виробника товару;

-копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем;

-копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів;

-підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару;

-відомості про якісні характеристики
товару;

-інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Зокрема, у п. 2 листа Комітету Верховної
Ради України з питань фінансів і
банківської діяльності "Щодо
застосування окремих положень чинного
законодавства з питань визначення
митної вартості товарів при їх митному
оформленні" від 02.04.2004 р. N 06-10/10-392
роз'яснюється, що в окремих випадках,
коли митний орган має обгрунтовані
підстави не визнавати достовірність
наданих декларантом документів, він
може вимагати у декларанта подання
окремих додаткових документів.

Відповідач 1 не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.
Витребовуючи документи, передбачені
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів митний орган не
зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити.

Відповідно до пунктів 13, 14 Постанови
Кабінету міністрів України № 1766 від 20
грудня 2006 року декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
У разі відмови подати додаткові
документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставлення свого підпису
на зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Якщо після вивчення поданих
декларантом документів (основних та
додаткових) митний орган аргументовано
не погоджується з ними і не здійснює
митне оформлення товарів за заявленою
декларантом митною вартістю. Митний
орган у відповідності до статті 80
Митного кодексу України (к редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) зобов'язаний видати
декларанту письмове повідомлення із
зазначенням причин відмови і після
цього може самостійно визначити митну
вартість товарів, що декларуються.

У якості додаткових документів
Відповідач-1 витребував у позивача:
прайс-лист фірми-виробника товару,
калькуляцію фірми-виробника товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

При цьому, в силу абз. 6 Методичних
рекомендації із застосування окремих
положень Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження, що
затверджені наказом Державної митної
служби України від 19.10.2010 р. № 1242,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару
можуть бути витребувані митними
органами при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України на виконання
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів) купівлі-продажу, сторонами
яких є підприемства-посередники, що
представляють інтереси виробників
товарів або власника торгової марки
товару (торгові дома, представництва
тощо).

Матеріалами справи підтверджується, що
продавцем та одночасно виробником
товару, з приводу митного оформлення
якого виник даний спір, за
зовнішньоекономічним контрактом № 662-09
від 22.01.2010 р. є компанія "SEMPERTRANS",
г.Белхатов (Польща).

Таким чином, Відповідач 1 не мав
правових підстав на витребування
вищевказаних документів.

Крім того, у відповідності до положень
п. 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006р. № 1766,
декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Дана правова позиція узгоджується із
постановою Вищого адміністративного
суду України від 12.06.2013 р. (справа №
К/800/9704/13).

У відповідності до ч. 3 ст. 266 МК України,
якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обгрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Згідно ч. 5 ст. 266 МК України, кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Із системного аналізу наведених
положень законодавства випливає, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. Між тим,
такі функції митних органів мають
законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Окремо слід зауважити, що Відповідач 1 у
запереченнях на позов обгрунтував
неможливість застосування 2-5 методів
визначення митної вартості
задекларованого товару відсутністю у
базі даних ЄАІС ДМСУ інформації про
митну вартість ідентичних та подібних
(аналогічних) товарів, яка приймалась
за ціною договору, а також відсутністю
інформації, яка повинна ґрунтуватися
на даних, що є об'єктивними,
підтверджуються документально,
піддаються обчисленню та належать до
вартості витрат, понесених виробником
при виробництві оцінюваних товарів для
застосування методів на основі
віднімання та додавання вартості
товару.

Відсутність пояснень з боку митного
органу про причини застосування саме
резервного методу при визначенні
митної вартості товару із
обгрунтуванням неможливості
застосування попередніх методів
відповідач мотивує тим, що положеннями
митного законодавства не передбачено
обов'язку посадової особи митного
органу письмово фіксувати причини
неможливості застосування кожного із
методів, а також невикористанням ПАТ
"ІНГЗК" права на звернення до митного
органу із письмовою вимогою про
надання пояснень щодо визначення
митної вартості оцінюваних товарів.

Таким чином, відповідачем не доведено
обґрунтованість застосування шостого
методу та неможливість застосування
попередніх методів в їх послідовності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" до Дніпропетровської
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, картки відмови,
стягнення надмірно сплачених коштів-
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 14.04.2010р. №113050000/0/00445.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Криворізької митниці про
визначення митної вартості товарів від
14.04.2010р. №113000006/2010/000269/1.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі: Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" шкоду
у вигляді надмірно сплаченого податку
на додану вартість у розмірі 21 262, 36 грн.
(двадцять одна тисяча двісті шістдесят
дві гривні тридцять шість копійок).

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А.
Барановський