Справа № 2а-8243/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 р.
Справа № 9104/181029/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

представника особи, яка подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Юрчака Ю. Ю.

представника позивача
Ліпенцевої К. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2012 року по справі №2а - 8243/12/1370
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріо» до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дельта -
Принт», про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріо» звернулося
до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби і просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення,
прийняті відповідачем 10 вересня 2012
року за №000289232 та №000290232.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
податкові повідомлення - рішення
ґрунтуються на безпідставних
висновках перевірки податкового
органу щодо безтоварності
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Дельта - Принт». Разом з цим, на
виконання укладеної угоди позивачем
було представлено видаткові та
податкові накладні. Оплата товару
проведена в повному обсязі згідно
платіжних доручень, товар було
отримано уповноваженим працівником.
Крім цього, позивач має приміщення для
зберігання товару, а використання
товару у власній господарській
діяльності позивача підтверджується
документами про реалізацію товару.
Тобто, факти вчинення позивачем
порушень податкового законодавства
податковим органом не підтверджено.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року позовні вимоги задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби №000289232 та №000290232 від
10 вересня 2012 року.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції і
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що факти порушень позивачем
вимог податкового законодавства, які
послужили підставою для прийняття
оспорюваних податкових повідомлень -
рішень, мали місце та чітко зафіксовані
в акті перевірки, а тому висновок суду
першої інстанції про протиправність
цих податкових повідомлень - рішень та
відповідно про наявність підстав для
їх скасування, є помилковим. Також,
позивачем не представлено докази, що
підтверджують транспортування
товарів, а надані первинні документи не
оформлені належним чином. Крім цього,
як зазначає відповідач, за даними
податкового органу за
місцезнаходженням ТОВ «Дельта - Принт»,
провести зустрічну перевірку
неможливо у зв'язку з невстановленням
місцезнаходження даного товариства за
адресою реєстрації. Крім цього,
основний вид діяльності ТОВ «Дельта -
Принт» не передбачає здійснення
операцій за укладеним із позивачем
договором, а відсутність основних
фондів, трудових ресурсів свідчить про
неможливість контрагента здійснювати
господарські операції.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2014 року у відповідності до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку процесуального
правонаступництва замінено
відповідача: Державну податкову
інспекцію у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби на Державну
податкову інспекцію у Сихівському
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача), підтримав викладені в
апеляційній скарзі доводи і вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню. Також,
представник відповідача пояснив, що
представлені позивачем первинні
документи не могли бути підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту. Крім цього,
адміністративний суд касаційної
інстанції у судових рішеннях
висловлював позицію стосовно розумної
обережності платника податків при
укладені договору із контрагентом.

Представник позивача не погодилася з
апеляційною скаргою і вважає, що
наведені відповідачем обставини не
свідчить про наявність підстав для
скасування оскаржуваного судового
рішення.

Третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Дельта - Принт», в
судове засідання представника не
направила, хоча була належним чином
повідомлена про дату, час та місце
судового засідання апеляційного суду.
При цьому, судом апеляційної інстанції
не визнавалася обов'язковою участь
представника третьої особи в
апеляційному перегляді справи.

Вищевикладені обставини у
відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджають апеляційному
перегляду справи за відсутності
представник третьої особи.

Вислухавши суддю - доповідача та доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
первинними фінансово - господарськими
документами підтверджено фактичне
здійснення позивачем господарських
операцій із ТОВ «Дельта - Принт», а
відповідачем в свою чергу не надано
суду доказів правомірності висновків
акту перевірки. Висновки акта
перевірки щодо зайвого віднесення
позивачем до складу валових витрат
вартості придбаних товарів, а також
щодо неправомірного формування
податкового кредиту не ґрунтуються на
нормах закону та не містять посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку і які
підтверджували б факти порушень
податкового законодавства саме
позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судами першої та
апеляційної інстанції і
підтверджується матеріалами справи,
позивачем, як Покупцем, 30 листопада 2011
року укладено із товариством з
обмеженою відповідальністю «Дельта -
Принт», як Постачальником, договір
поставки. За умовами вказаного
договору, постачальник зобов'язувався
поставити покупцю продукцію (товар) у
кількості, за ціною, строками та
умовами згідно цього ж договору.
предметом якого є поставка покупцеві
товару згідно специфікацій та
накладних на загальну суму 1 000 000
гривень. Крім цього, у відповідності до
пунктів 5.1, 6.1 вказаного договору
пунктом поставки є приміщення по вул.
Городоцькій, 172 у м. Львові, а передача
товару покупцю здійснюється на
підставі довіреностей на отримання
товарно - матеріальних цінностей.

Відповідачем із 08 по 14 серпня 2012 року
проведено позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріо» (позивача по
справі) з питань правильності
обчислення та своєчасності сплати
податку на прибуток та податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
ТзОВ «Дельта - Принт» за період із 01
жовтня по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої 21 серпня 2012 року
складено акт перевірки за №1367/22 -
10/25225316.

Згідно змісту вищевказаного акта
перевірки, в ході перевірки виявлено
порушення позивачем: п. 138.4 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток, що підлягає сплаті
до бюджету на загальну суму 132 816
гривень; п. 14.1.181, ст. 14, п. п. 198.2, 198.3 ст. 198,
п. п. 201.4, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 115 492
гривні.

Суть порушень полягає у тому, що
позивачем не здійснювалися
господарські операції з товариством з
обмеженою відповідальністю «Дельта -
Принт», так як Державною податковою
інспекцією у Дзержинському районі м.
Харкова 27 квітня 2012 року складено акт
№316/2204/32948301 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Дельта - Принт» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків, їх реальності та
повноти відображення. Також, згідно
цього ж акту, у ТзОВ «Дельта - Принт»
відсутні можливості здійснювати
господарську діяльність.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 10 вересня 2012 року
прийняті податкові повідомлення -
рішення: №000289232, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання за
платежем податок на прибуток на суму 132
816 гривень та №000290232, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 173 238 гривень, з яких: на 115 492 гривні
- за основним платежем та на 57 746 гривень
- за штрафними санкціями.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду звертає увагу
на таке.

У відповідності до п. п. 14.1.27, 14.1.181п.14.1
ст. 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь - яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником). Податковим кредитом є сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг);

дата отримання податкової накладної.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість,
повинні бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п. 201.6
Податкового Кодексу України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь - яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит, добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах.

Як убачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивач
отримав від ТзОВ «Дельта - Принт» товар
згідно видаткових накладних, а також
позивачем отримано належним чином
оформлені податкові накладні. Оплата
придбаного товару здійснювалася в
безготівковій формі, про що свідчать
представлені позивачем платіжні
документи.

Вказані документи були досліджені
судом першої інстанції та описані в
оскаржуваному судовому рішенні. Також,
перелік та зміст вказаних документів
не оспорюється сторонами по справі.

Господарські операції відображені у
картці клієнта, оборотно - сальдовій
відомості по рахунку 631 та розшифровці
податкових зобов'язань та податкового
кредиту. Отримані позивачем податкові
накладні включені до реєстру
податкових накладних.

Придбаний товар отримано
уповноваженою особою позивача згідно
довіреностей у приміщенні по вул.
Городоцькій, 172 у м. Львові , яке
перебуває у володінні позивача на
умовах оренди.

Актами на списання товарно -
матеріальних цінностей, видатковими
накладними та довіреностями на
отримання підтверджується факт
використання позивачем придбаних у ТОВ
«Дельта - Принт» товарів у власній
господарській діяльності для
виробництва, а також шляхом реалізації
товарів іншим господарюючим суб'єктам.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Пунктом 2.2 цього Положення визначено,
що первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Представлені позивачем документи
містять усі необхідні реквізити як
того вимагає законодавство України.

Також слід зазначити, що на момент
здійснення спірних господарських
операцій позивач та його контрагент
були зареєстровані в установленому
законом порядку, а також зареєстровані
платниками податків.

Системний аналіз норм чинного
податкового законодавства, наявних в
матеріалах справи договорів,
видаткових та податкових накладних
свідчить про те, що документи, на
підставі яких позивач сформував валові
витрати та податковий кредит за
спірний період, відповідають критеріям
первинного документу, через що
зазначені дії позивача щодо визначення
об'єкта оподаткування та формування
податкового кредиту є правомірними.

Представлені позивачем первинні
документи містять інформацію щодо
змісту виконаних робіт у рамках
названого договору, а тому є
достовірними доказами виконання
контрагентом позивача вимог,
обумовлених названим договором.

Твердження відповідача на відсутність
товаросупровідних документів, які б
підтверджували реальне придбання
товару не може бути враховане судом
апеляційної інстанції у своїх
висновках, оскільки відсутність товаро
- транспортних накладних, сама по собі,
не свідчить про нікчемність
господарських операцій, так як вказані
накладні не є безумовним доказом факту
поставки товару і відсутність таких
накладних не може впливати на
визначення об'єкта оподаткування та
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за умови
доведення реальності господарської
операції належним чином оформленими
документами. Товарно - транспортні
накладні є обов'язковими у межах
договору перевезення, учасниками якого
є перевізник та замовник транспортних
послуг.

Даючи оцінку доводам податкового
органу щодо нікчемності укладених
позивачем з контрагентами правочинів,
колегія суддів вважає за необхідне
наголосити на тому, що відповідно до
частини 1 статті 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Вказана стаття встановлює презумпцію
правомірності правочину.

Проте, податковим органом не надано
суду доказів наявності жодного
судового рішення, яке набрало законної
сили, про визнання недійсними вчинених
правочинів, а також інших доказів, що
свідчили б про наявність законних
підстав для визнання такого правочину
недійсним.

З огляду на встановлені судами
фактичні обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законних і
обґрунтованих висновків про
безпідставність тверджень відповідача
щодо нікчемності укладеного позивачем
та його контрагентом правочину та щодо
відсутності мети реального настання
правових наслідків. Безпідставними є
також доводи відповідача про порушення
позивачем податкового законодавства,
що призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток. Тому,
оспорювані податкові повідомлення -
рішення прийняті всупереч закону та за
відсутності підстав для їх прийняття.

При цьому, доводи апеляційної скарги і
посилання відповідача на наявність
певної інформації щодо контрагента
позивача не враховуються колегією
суддів апеляційного суду у своїх
висновках, так як такі доводи не
узгоджуються із відповідними
положеннями податкового
законодавства, а також у зв'язку із
наданням позивачем первинних
докуметів не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання позивачем незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Натомість, відповідач як суб'єкт
владних повноважень, не надав суду
достатніх та беззаперечних доказів в
підтвердження правомірності
прийнятого ним рішення.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується із доводами, викладеними
відповідачем на обґрунтування
апеляційної скарги також і з тих
підстав, що такі доводи ґрунтуються на
висновках перевірки, які були
спростовані позивачем в судовому
засіданні і які обґрунтовано були
визнані судом першої інстанції такими,
що не підтверджені належними та
допустимими доказами.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2012 року по справі №2а - 8243/12/1370
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріо» до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дельта -
Принт», про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В.
Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 16 вересня 2014 року.