Справа № 826/11948/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання
протиправними дій та нечинними п.п.5,6
Розпорядження №713 від 05.12.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
протиправними дій щодо прийняття 05.12.2014
п. 5, 6 розпорядження №713 «Про
організацію управління житловим та
нежитловим фондом територіальної
громади міста Києва, переданого до
сфери управління Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації», визнання нечинними та
скасування пп. 5, 6 розпорядження від
05.12.2013 №713 «Про організацію управління
житловим та нежитловим фондом
територіальної громади міста Києва,
переданого до сфери управління
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації».
В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначає, що вона є мешканкою
будинку, який на підставі оскаржуваних
пунктів розпорядження від 05.12.2013 №713
залишено на балансі Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва. Також, позивачка зазначає, що
оскаржене розпорядження прийнято без
дотримання вимог п.п. 30, 31, ч. 1 ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та з
перевищенням повноважень.
Відповідач - Дніпровська районна
в місті Києві державна адміністрація -
явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, хоча
був належним чином повідомлений про
час, дату та місце судового вирішення
справи.
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що позивач не заперечувала
проти вирішення справи в порядку
письмово провадження, оскільки
відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибув, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Ухвалою від 10.09.2014 визнано поважними
причини пропуску позивачем строку
звернення до суду.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Розпорядженням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про
питання організації управління
районами в м. Києві» додаток 4 до сфери
управління Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації
віднесено житловий фонд підприємств,
установ та організацій в тому числі і
житловий будинок по АДРЕСА_1.
Рішенням Київської міської ради № 758/6994
від 01.12.201 1 «Про деякі питання
діяльності комунальних підприємств, що
належать до комунальної власності
територіальної громади міста Києва та
передані до сфери управління
Дніпровській районній в місті Києві
державній адміністрації», створено та
передано до сфери управління
комунальне підприємство «Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва».

Дніпровській районній в місті Києві
державній адміністрації доручено
визначити і закріпити на праві
господарського відання за
комунальними підприємствами, майно,
яке передано до сфери управління
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації.

Розпорядженням Дніпровської районної
в місті Києві державної адміністрації
№ 335 від 17.06.2013 року «Про
організаційно-правові заходи щодо
обслуговування житлового та
нежитлового фонду територіальної
громади міста Києва, переданого до
сфери управління Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації» з 02.09.2013 року за
комунальним підприємством «Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва» закріплено на праві
господарського відання об'єкти
житлового та нежитлового фонду в тому
числі і житловий будинок по АДРЕСА_1.

Департаментом житлово-комунальної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
розроблено Концепцію оптимізації
структури управління районних в місті
Києві державних адміністрацій у сфері
житлово-комунального господарства.

Згідно Концепції, для вдосконалення
організаційної структури управління
житлово-комунальним господарством,
зокрема, Дніпровській РДЛ необхідно
відокремити функцію виконавця
комунальних послуг від утримання
будинків та прибудинкових територій.

В подальшому, Дніпровською районною в
місті Києві державною адміністрацією
прийнято розпорядження № 713 від 05.12.2013
року «Про організацію управління
житловим та нежитловим фондом
територіальної громади міста Києва,
переданого до сфери управління
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації» (далі
оскаржене розпорядження).

Згідно з пунктом 1 зазначеного
розпорядження, затверджено
організаційну схему управління
житловим та нежитловим фондом.

Відповідно до організаційної схеми,
розділено функції з надання
комунальних послуг (водопостачання,
опалення, водовідведення) та послуг з
утримання будинків та прибудинкової
території.

Пунктом 4 оскарженого розпорядження
делеговано Комунальному підприємству
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
повноваження в частині укладання
договорів з ПАТ «Євро-реконструкція»,
ПАТ «Київенерго», ПАТ «Київ газ», ПАТ
«АК Київ водоканал» та визначено
платником поточних платежів.

Також, пунктом 5 оскарженого
розпорядження залишено на балансі
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
дебіторську та кредиторську
заборгованості за товари, роботи,
послуги та інші активи і зобов'язання
станом на 31.12.2013.

Крім того, пунктом 6 оскарженого
розпорядження залишено на балансі
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
зобов'язання з утримання будинків,
споруд, при будинкових територій і
комунальних послуг, до повного
розрахунку з підрядними організаціями,
які проводили поточні ремонти.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами прокурорської перевірки,
прокурором Дніпровського району м.
Києва внесено подання № 32-1069 від 31.01.2014
«По приведення розпорядження
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 17.06.2013 № 335
у відповідність до вимог Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

За результатами розгляду вказаного
Подання, Дніпровською районною в місті
Києві державною адміністрацією
прийнято розпорядження № 82 від 25.02.2014
року, яким внесено доповнення до
розпорядження від 17.06.2013 №335, а саме
зазначено, що при ліквідації
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва або при
передачі функцій з надання комунальних
послуг іншим організаціям, боргові
зобов'язання перед
підприємствами-кредиторами
передаються правонаступнику
комунального підприємства в
установленому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише па підставі, в
межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Повноваження районних в місті Києві
державних адміністрацій визначаються
законами України «Про місцеве
самоврядування в Україні», «Про
місцеві державні адміністрації», «Про
столицю України - місто-герой Київ»,
рішеннями Київської міської ради,
розпорядженнями виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
адміністрація забезпечує організацію
обслуговування населення
підприємствами, установами та
організаціями житлово-комунального
господарства, зв'язку, телебачення,
радіомовлення, торгівлі та
громадського харчування, побутового і
транспортного обслуговування
незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
України», до відання виконавчих
органів міських рад належать власні
повноваження, зокрема: управління
об'єктами житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
транспорту і зв'язку, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, забезпечення їх
належного утримання та ефективної
експлуатації, необхідного рівня та
якості послуг населенню.

Розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в
місті Києві державними
адміністраціями» до повноважень
районних в місті Києві державних
адміністрацій доручено реалізовувати
окремі повноваження виконавчого
органу Київської міської ради, згідно з
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Відповідно до додатку 4 зазначеного
розпорядження, Дніпровській районній в
місті Києві державній адміністрації
делеговано повноваження органу
місцевого самоврядування щодо
здійснення управління об'єктами
житлово-комунального господарства;
здійснення заходів щодо розширення та
вдосконалення мережі підприємств
житлово-комунального господарства, а
також передача житлових комплексів па
баланс об'єднань співвласників
багатоквартирних будинків; передача
житлових комплексів або їх частин па
баланс інших юридичних осіб, статут
яких передбачає можливість
провадження такої діяльності (пункти
1,7,39).

З системного аналізу викладеного
вбачається, що розпорядження від 05.12.2013
№713 прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Щодо твердження позивача, що оскаржене
розпорядження не було опубліковано в
офіційних друкованих засобах масової
інформації, а тому є нечинним, суд
зазначає наступне.

Згідно із частиною 6 статті 41 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», нормативно-правові
акти місцевих державних адміністрацій
підлягають державній реєстрації у
відповідних органах юстиції в
установленому органом порядку.
Нормативно-правові акти місцевих
державних адміністрацій, стосуються
прав та обов'язків громадян або мають
загальний характер, підлягають
оприлюдненню і нарають чинності з
моменту їх оприлюднення, якщо самими
актами не встановлено пізніший термін
введення їх у дію.

Відповідно до п. 2.7 Розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) №1810 від 08.10.2013 «Про
затвердження регламенту виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) визначено, що
розпорядження розміщуються на
офіційному веб-сайті виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації).

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 04.01.2002 №3 «Про
порядок оприлюднення мережі Інтернет
інформації про діяльність органів
виконавчої влади», постанови Кабінету
Міністрів України від 29.08.2002 №1302 «Про
заходи щодо подальшого забезпечення
відкритості у діяльності органів
виконавчої влади» та розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 19.12.2003 №2392 «Про деякі
питання функціонування офіційного
Веб-порталу Київської міської влади»
Дніпровською районною в місті Києві
державною адміністрацією прийнято
розпорядження від 11.02.2011 №66
затверджено Положення про порядок
функціонування офіційного Веб-сайту
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації, яким, зокрема,
визначено, що на Веб-сайті розміщуються
нормативно-правові акти з питань, що
належать до компетенції
райдержадміністрації.

Зазначені вище нормативно-правові акти
були чинним на час прийняття та
оприлюднення на офіційному веб-сайті
оскарженого розпорядження, отже таке
розпорядження було оприлюднено
відповідно до норм чинного на час його
прийняття законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Отже судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень є такими,
що порушують права і свободи особи в
тому разі, якщо, по-перше, такі рішення,
дія чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Позивачем не доведено суду, які саме її
права та охоронювані законом інтереси
порушені внаслідок вчинення
відповідачем оскаржуваних дій.

З огляду на те, що завданням
адміністративного судочинства захист
прав, свобод та інтересів осіб,
враховуючи, що оскаржене розпорядження
не має безпосереднього впливу на
суб'єктивні права та обов'язки
позивачки, оскільки оскаржуване
розпорядження прийнято на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда