Справа № 2а-1845/09/2027
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.Справа №
2а-1845/09/2027Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від
10.07.2009р. по справі № 2а-1845/09/2027

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова , Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

15.07.2009 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова , Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області , в якому просить
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити йому недоплачену державну
соціальну допомогу, як дитині війни за
період з 2006-2007 роки.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 10.07.2009 року позовні
вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова здійснити перерахунок пенсії
позивачу у відповідності до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", виходячи із мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року.

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні порядку виплати допомоги особам,
які мають статус "дитина війни",
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм бюджетного
законодавства України, приписів ст.28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст.ст. 99, 100 КАС України,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни та
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни" має
право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на отримання, а у
відповідача обов'язку щодо здійснення
позивачу доплати до пенсії, відповідно
до приписів ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007
року по 31.12.2007 рік. При цьому, зазначені
висновки суду ґрунтувались на рішенні
Конституційного Суду України від 09.07.2007
за №6-рп2007 року, якими визнано
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України „Про Державний бюджет
України".

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції та
вважає постанову суду першої інстанції
такою, що постановлена з порушенням
норм процесуального права, що призвели
до неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлено досяганням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час.
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав" Справа
"Стаббігс та інші проти Великобританії"
справа "Девеер проти Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк на звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду з захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень порушенні права цієї
особи, коли розпочався перебіг цього
строку.

В позовній заяві позивач зазначає, що
про порушення своїх прав позивач
дізнався після висвітлення їх у пресі у
зв'язку з ухваленням відповідних
рішень Конституційного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
15.07.2009 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з
01.01.2006 року по 31.12.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
судочинства поважним, про що
постановляється ухвала.

В редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин ст. 100 КАС
України передбачала, що пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін, а ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
був встановлений річний строк
звернення до суду обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції розглянуто
справу без направлення сторонам у
справі копії ухвали про відкриття
провадження у справі та без
повідомлення сторін про дату, час та
місце розгляду справи, а тому
відповідачі не мали можливості надати
заперечення проти адміністративного
позову. Разом з тим, в апеляційній
скарзі відповідач - Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 99 КАС України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження
в адміністративних справа
здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляд і вирішення
справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне при вирішення
зазначеного спору застосувати норми
чинного на цей час Кодексу
адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Однак позивачем ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції не було надано доказів
поважності пропуску троку для
звернення до адміністративного суду з
даним позовом.

Враховуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для залишення адміністративного
позову ОСОБА_1 без розгляду, внаслідок
пропуску строку звернення до суду з
даним адміністративним позовом.

У відповідності до ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч. 2 ст. 99 КАС України
постанова суду першої інстанції не
може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов згідно
приписів ст. 100 КАС України - залишенню
без розгляду.

У відповідності до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції,
серед іншого, має право скасувати
постанову суду і залишити позовну
заяву без розгляду.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм процесуального
права, які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню, а позовні вимоги -
залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99,.160, 167, 195, 196, 197, п. 4 ч. 1
ст. 198, ст. ст. 200, 203, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 10.07.2009 р. по справі №
2а-1845/09/2027 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова ,
Головного управління пенсійного
фонду України в Харківській області
про зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.